ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3627/20 Справа № 190/1307/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що за час відбування покарання засуджений характеризується задовільно, має 3 заохочення та 2 стягнення, які погашено, працевлаштований до комплексної бригади майстерень по переробці вторинної сировини, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, звільнявся умовно-достроково та до нього застосовувалось звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, проте в подальшому знову вчиняв нові злочини, а також 01 серпня 2019 року комісією установи відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не став на шлях виправлення, зазначена поведінка засудженого не може свідчити про його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що вчинив нетяжкий злочин, у вчиненому кається, цивільний позов до нього відсутній, працевлаштований до комплексної бригади майстерень по переробці вторинної сировини, бере участь у житті та діяльності відділення та установи, а також культурно-масових заходах, характеризується добре, дотримується норм і правил установи відбування покарання, має 3 заохочення, мав стягнення, проте вони погашені, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, підтримує зв`язки із сім`єю.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи засудженого і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року скасовано в частині призначення покарання та призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.
Початок строку відбування засудженим покарання 18 травня 2017 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 15 листопада 2021 року.
Як встановив суд першої інстанції засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 22 травня 2017 року та під час тримання в державній установі Дніпровська установа виконання покарання (№4) характеризувався задовільно, заохочень не мав, мав стягнення, яке погашено.
З 06 квітня 2018 року відбуває покарання в державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122) та за час відбування покарання характеризується добре, працевлаштований до комплексної бригади майстерень по переробці вторинної сировини, мав 1 стягнення, яке погашено, має 3 заохочення, дотримується рівних правовідносин з іншими засудженими, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом, приймає участь у виховних заходах та в програмах диференційного виховного впливу Фізкультура та спорт.
Також судом першої інстанції враховано, що 01 серпня 2019 року комісією державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не став на шлях виправлення.
06 лютого 2020 року комісією державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) було повторно відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації за заявою засудженого.
03 травня 2020 року комісією державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) було повторно відмовлено засудженому у застосуванні щодо нього вимог ст. 82 КК України за його заявою.
Крім того, судом враховано особу засудженого ОСОБА_7 , який вже неодноразово користувався своїм правом не тільки на умовно-дострокове звільнення, а й на заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, проте відповідних висновків для себе не зробив і продовжував після застосування до нього положень ст.ст. 75, 76, 81, 82 КК України свою злочинну діяльність, що свідчить про те, що засуджений усвідомлено не бажає ставати на шлях виправлення і чергове умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання буде суперечити досягненню мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх обов`язків, наявність 3 заохочень, та відсутність стягнень не свідчить, що засуджений став на шлях виправлення та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений відбула необхідну частину покарання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, бере участь у житті та діяльності відділення та установи, а також культурно-масових заходах, не можуть свідчити, що він виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення останній не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про упереджене ставлення до неї суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчинених ним злочинів, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєних злочинів та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи, а також не свідчать про доведення ним свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4