КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: № 11-кп/824/1534/2020 Головуючий суддя в суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 119 КК України Головуючий суддя в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 представника потерпілої ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 8 січня 2020 року, стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року зараховано ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 березня 2016 року до 18 березня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи строк перебування ОСОБА_9 під вартою з 21.03.2016 року до 18.03.2019 року включно, виходячи із співвідношення одного дня утримання під вартою двом дням позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року, ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_9 в дохід держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 491,04грн..
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 500 000 грн., а також стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 250 000 грн..
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 250 000 грн..
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_14 інкриміновано те, що 15.04.2015 року приблизно о 04 годині 40 хвилин біля входу в кафе «Победіт» по пр. Маяковського, 60/10 в м. Києві, між ним та ОСОБА_15 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину, в ході якої ОСОБА_15 розірвав куртку, в яку був одягнений ОСОБА_9 , після чого у останнього виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_15 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 на ґрунті особистої неприязні наніс ОСОБА_15 один удар кулаком правої руки в обличчя, чим завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді просочуючого крововиливу в м`які тканини тім`яно-потиличної ділянки справа, лінійного перелому правої тім`яної кістки, який продовжується на потиличну кістку (задня черепна ямка справа), двостороньої субдуральної гематоми об`ємом зліва біля 80 куб.см, справа біля 60 куб.см, невеликих нашарувань пухких темно-червоних згортків крові в передній та середній черепних ямках з обох боків, розповсюдженого двохсторонього субарахноїдального крововиливу над півкулями головного мозку та мозочка, забоїв головного мозку в ділянках полюсів лободових та скроневих часток, крововиливу в шлуночки головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого за короткий проміжок часу, а також тілесні ушкодження у вигляді забійних ран на слизових оболонках верхньої та нижньої губ лівого кута рота на тлі вогнищевого просочуючого крововиливу в слизову оболонку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Вказані дії ОСОБА_9 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_9 , завдаючи удару в обличчя ОСОБА_15 , не передбачав таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діяв не умисно, а з необережності, а тому вважає невірною кваліфікацію за ч. 2 ст. 121 КК України, та дії обвинуваченого перекваліфікував на ч. 1 ст. 119 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 1000000,00 грн. /один мільйон гривень/.
В обґрунтування апеляційних вимог потерпіла вказує, що висновки суду покладені в основу вироку не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами наявними в матеріалах справи, та відповідно перекваліфікація дій обвинуваченого з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, є необґрунтованим, незаконним, вирок суду ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вважає, що наявні у матеріалах кримінального провадження №0004302 докази, обґрунтовано підтверджують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, саме передбаченому ч.2 ст. 121 КК України.
В оскаржуваному вироку описана диспозиція складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, натомість суд незаконно та необґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого на ч.1 ст.119 КК України, дана кваліфікація не узгоджується з викладом фактичних обставин.
Потерпіла вказує, що в діях обвинуваченого наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, оскільки останній діяв умисно, наносив удар умисно, бажаючи настання тяжких наслідків для потерпілого. Крім того, ні органом досудового розслідування, ні судом не взято до уваги та не надано належної оцінки, висновку судово-медичного експерта, а саме, що черепно-мозкова травма, яка стала причиною смерті, виникла по ударно-протиударному механізмі.
Крім того, потерпіла вказує, що суд першої інстанції при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди внаслідок вчинення злочину обвинуваченого, необґрунтовано та не справедливо зменшив заявлений цивільний позов з 1 000 000 грн., до 250 000 грн., оскільки їй були завдані значні моральні страждання через втрату єдиного сина, у зв`язку з чим втратила душевний спокій, заподіяно глибокої душевної травми, обумовленої неможливістю відновлення втраченого.

Представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок , яким засудити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
Апеляційна скарга адвоката обґрунтована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч.2 ст. 121 КК України та визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України. Висновки суду про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України суперечить фактичним обставинам кримінального провадження та доказам, які були досліджені судом першої інстанції.
Адвокат вважає, що органами досудового розслідування, правильно кваліфіковані дії обвинуваченого саме за ч.2 ст. 121 КК України, оскільки його винуватість у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_15 , доведена об`єктивними доказами, що зібрані у передбаченому законом порядку, і належним чином не оцінені судом.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілих та їх представника, які підтримала доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника, які заперечували щодо апеляційної скарги, прокурора, який не заперечував щодо апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, а вирок суду, скасуванню, з наступних підстав.
За змістом положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Як визначено ст. 409 КПК України, підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Положеннями ч. 2 ст. 370 КПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом , а згідно із ч. 3 цієї ж норми закону обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Разом з тим, мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.
Проте, на думку колегії суддів апеляційного суду, вказані вимоги закону, під час розгляду даного кримінального провадження, судом першої інстанції були порушені.

Так, за змістом, суд у мотивувальній частині оскаржуваного вироку вказав, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України не знайшло свого об`єктивного підтвердження, а тому кваліфікує його дії за ч.1 ст. 119 КК України, оскільки ОСОБА_9 , задаючи удару в обличчя ОСОБА_15 , не передбачав таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, діяв не умисно, а з необережності.
Натомість, при формулюванні обвинувачення, суд описує диспозицію ч.2 ст. 121 КК України, а саме, що ОСОБА_9 , в ході конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого останній не втримався на ногах та впав на асфальтоване покриття, внасліок чого отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть останнього.
Тобто, мотиви та висновки суду є суперечливими, мотивувальна частина вироку не відповідає резолютивній, що відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України, розцінюється як істотне порушення вимог КПК і являється однією з підстав для скасування вироку.
Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень ( ст.24 КПК України).
Таким чином, наведені істотні порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Частиною другою та третьою ст. 415 КПК України передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Враховуючи, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не входить в обговорення всіх інших доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 представника потерпілої ОСОБА_8 та вважає, їх такими, які підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 представника потерпілої ОСОБА_8 підлягають до часткового задоволення, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 представника потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 8 січня 2020 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3