ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/3632/18 Головуючий І-ої ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/501/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції: захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Харкова, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 ; громадянина України; з професійно-технічною освітою; розлученого; оператора організації руху на приаеропортовій площі ВОХОР ТОВ «Ньюс Систем Ам» (Харківський аеропорт); раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, призначено йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього обов`язки. У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою скасувано, звільнено його з-під варти в залі суду.Початок строку відбування покарання обчислюється з моменту проголошення даного вироку, а саме з 19.08.2019р., зарахувано у строк покарання попереднє ув`язнення з 15.10.2018р. по 19.08.2019р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Відмовлено в позові про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Після набрання вироком законної сили скасовується арешт майна, накладений за ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 17.10.2018р., а речові докази, які зберігаються в Балаклійському ВП ГУНП в Харківській області за квитанціїю № 188 підлягають знищенню. Згідно вироку, 15 жовтня 2018 року, вранці, точний час не встановлений, в АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , в процесі спільного вживання алкогольних напоів, ОСОБА_9 ножем заподіяв ОСОБА_8 непроникаючу рану передньої черевної стінки, тобто легке тілесне ушкодження. ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, під час цього конфлікту з ОСОБА_9 відібрав у нього ніж і, діючи з раптовим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, наніс тому один удар у грудну клітку справа, спричинивши: колото-різане поранення грудної клітки справа, яке проникає в грудну порожнину без ушкодження внутрішніх органів, яке в своїй течії ускладнилось розвитком гемопневмотораксу та правосторонньою нижньо-дольовою пневмонією, тобто тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
В обгрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що в порушення вимог ст.ст. 370, 371 КПК України судом не наведено достатніх мотивів, з яких він виходив при постановленні вироку і положення закону, яким він керувався. Суд в частині кваліфікації дій за ч. 1 ст. 121 КК України не навів достатніх та належних мотивів для прийняття такого рішення, не здійснив належну оцінку доказів, чим порушив ст.ст. 2, 94 КПК України. Судом взагалі не враховано показання потерпілого ОСОБА_9 під час проведення з ним слідчого експерименту, не надано належної оцінки щодо зміни свідчень у суді. Приймаючи рішення про недопустимість доказів: протоколу огляду місця події від 15.10.2018 року, протоколів відібрання біологічних зразків крові, помилково дійшов такого висновку, не перевірив обставини їх складання, не дослідив безпосередньо речові докази по справі.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у обвинуваченого та потерпілого раніше були конфлікти, знаряддям злочину є ніж, ОСОБА_8 цілеспрямовано завдав два удари в життєво-важливі органи грудну клітину та шию, його злочинні дії були припинені самим потерпілим, внаслідок активного опору та зникнення з місця злочину, а також наданням йому вчасної медичної допомоги.
Вважає, що покарання не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який вчинив умисний особливо тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, за місцем мешкання характеризується посередньо, неодноразово змінював свої покази, вказане свідчить про його антисоціальну спрямованість, призначене покарання не буде сприяти виправленню обвинуваченого.
На апеляційну скаргу прокурора захисником обвинуваченого подані заперечення, в яких останній зазначає, що під час судових засідань як потерпілий так і обвинувачений пояснювали, що під час сварки спершу ОСОБА_9 , а потім ОСОБА_8 спричинили за допомогою ножа тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, після чого продовжили вживати спиртні напої та мирно розійшлися, а надання медичної допомоги стало можливим за повідомленням самого обвинуваченого. Обвинувачений визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілого, відшкодував потерпілому і державі збитки. В апеляційній скарзі прокурора не зазначається в чому полягали неправдиві показання. Об`єктивні докази наявності прямого умислу на вчинення замаху на вбивство відсутні. ОСОБА_8 діяв з невизначеним умислом, не мав ніякого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків. Судом було враховано відсутність у обвинуваченого судимості, наявність постійного місця проживання, посередню характеристику, на момент вчинення злочину обвинувачений працював, стан його здоров`я, взаємовідносини з потерпілим, який погодився із судовим рішенням.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала апеляційні вимоги та просила призначити новий розгляд в суді першої інстанції, у зв`язку із наявністю певних протиріч, думку обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до обвинувального акту 15.10.2018 близько 03:00 години за адресою: АДРЕСА_1 , після спільного розпивання спиртних напоїв в ході сварки між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_8 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 в кімнаті-залі будинку за своїм місцем мешкання за вищевказаною адресою, взяв ножа схожого на мисливський, перейшов у кімнату-кухню, де знаходився потерпілий ОСОБА_9 , та тримаючи ніж в правій руці, умисно завдав ОСОБА_9 вказаним ножем один удар в область грудної клітини спереду з правої сторони. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті, завдав ще два удари ножем в область лівої щоки та шиї потерпілого ОСОБА_9 спереду, тобто в місце знаходження життєво - важливих органів, таким чином спричинивши, згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/411-БЛ/18 від 15.11.2018 наступні тілесні ушкодження: колото-різане поранення грудної клітки справа, яке проникає в грудну порожнину без ушкодження внутрішніх органів, яке в своїй течії ускладнилось розвитком гемопневмотораксу та правосторонньою нижньо-дольовою пневмонією, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, а також різані рани шиї та лівої щоки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров 'я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21дня).
При цьому ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з активним опором потерпілого ОСОБА_9 та зникнення його з місця вчинення злочину, а також наданням потерпілому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги.
Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
В ході судового розгляду шляхом безпосереднього сприйняття показань обвинуваченого, потерпілого, свідків суд не встановив умислу ОСОБА_8 на вбивство потерпілого. Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року № 2 замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).
Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел).
При розмежуванні замаху на вбивство та умисного тяжкого тілесного ушкодження суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
З встановлених судом першої інстанцій обставин справи вбачається, що під час спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_8 непроникаючу рану передньої черевної стінки, що є легким тілесним ушкодженням. Вказане підтверджується як поясненнями обвинуваченого, так і поясненнями потерпілого, наданими у місцевому суді. Відповідно до висновку експерта № 12-14/410-БЛ/18 ОСОБА_8 спричинені легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння під час конфлікту відібрав ніж у ОСОБА_9 та наніс йому один удар у грудну клітину справа. Відповідно до висновку експерта № 12-14/411-БЛ/18 ОСОБА_9 спричинені колото-різане поранення грудної клітини справа, яке проникає в грудну порожнину без ушкодження внутрішніх органів, яке в своїй течії ускладнилося розвитком гемопневмотораксом та правосторонньою нижньо-дольовою пневмонією, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та різані рани шиї та лівої щоки, які належать до легких тілесних ушкоджень.
Потерпілий в суді першої інстанції пояснив, що сильно сп`янів, встав і ножем зі столу полоснув обвинуваченого по животу, що було далі не пам`ятає. Обвинувачений суду пояснив, що по шиї та щоці потерпілому ударів ножем не наносив, можливо в процесі боротьби або падіння потерпілого були завдані порізи не умисно, бажав нанести лише одне поранення, після чого зупинився. Окрім іншого, ОСОБА_8 вказав, що потерпілий не скаржився, продовжили застілля і вживання алкоголю, потерпілий самостійно пішов додому відпочивати. Інших безпосередніх свідків конфлікту між потерпілим та обвинуваченим не було.
Судом встановлено, що не заперечується ніким з учасників конфлікту, що на ранок обвинувачений прийшов додому до потерпілого, викликав швидку медичну допомогу, хоча потерпілий не хотів, передав гроші на лікування.
З встановлених обставин умислу на вбивство потерпілого не вбачається, про що також свідчить і те, що удар ножем був спричинений в грудну клітину справа без ушкодження внутрішніх органів, конфлікт відбувся за місцем проживання обвинуваченого, який за певних обставин міг довести умисел до кінця. Обставини, викладені в обвинувальному акті про те, що злочин не було доведено до кінця у зв`язку із активним опором потерпілого, зникнення його з місця події, а також надання йому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги не знайшли свого підтвердження. Потерпілий в судовому засіданні місцевого суду повідомив, що з ним проводився слідчий експеримент, але протокол складався не при ньому. Він підписав чистий бланк, на фотознімках він, але показав навмання. Як встановлено судом першої інстанції протокол слідчого експерименту містить показання, які потерпілий підтвердив лише частково. Крім того, надання медичної допомоги потерпілому стало можливим після приїзду до нього самого обвинуваченого, який викликав швидку медичну допомогу, що також підтверджено самим ОСОБА_9 . За таких обставин на переконання апеляційного суду не можливо стверджувати про наявність умислу ОСОБА_8 на вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Натомість вмотивованою є кваліфікація його дій судом першої інстанції саме за ч. 1 ст. 121 КК України, апеляційні доводи прокурора цього не спростовують.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що судом не враховано показання потерпілого під час проведення слідчого експерименту, а також показання ОСОБА_8 під час слідчого експерименту і не надано оцінки щодо зміни свідчень у суді. Однак, такі доводи є безпідставними, оскільки у вироку суд посилався на слідчий експеримент як за участю потерпілого, так і за участю обвинуваченого, надав оцінку обставинам, встановленим органом досудового розслідування під час проведення цих слідчих дій. При цьому, суд першої інстанції також відобразив у вироку і причини надання потерпілим та обвинуваченим у суді інших показань. Зокрема, обвинувачений пояснив, що під час слідчого експерименту в частині пояснень про те, що він нібито пішов до іншої кімнати, де взяв схожий на мисливський ніж і завдав ним поранення потерпілому, він дав невірні показання, піддавшись порадам у слідчому ізоляторі, тим самим оговоривши себе.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Враховуючи встановлені обставини, позицію потерпілого, характер та локалізацію поранень, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Хоча суд і визнав недопустимими ряд доказів, зібраних в ході досудового розслідування, на що звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі, але висновки суду щодо окремих доказів в даному конкретному випадку об`єктивно не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого, оскільки зазначені вище обставини беззаперечно вказують на відсутність умислу ОСОБА_8 на позбавлення життя потерпілого. Замах на цей злочин вчиняється лише із прямим умислом, який не вбачається з характеру, локалізації ушкоджень, поведінки обвинуваченого та потерпілого як після конфлікту так і до його виникнення, тому суд за наслідками розгляду правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 .
У суду першої інстанції було достатньо підстав для того, щоб зробити висновок про доведеність винуватості ОСОБА_11 саме у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що узгоджується з вимогами ст. 94 КПК України, відповідно до якої суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційний суд відмічає, що відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. В даному випадку сторона обвинувачення не просила дослідити докази, у зв`язку із чим апеляційний суд позбавлений можливості надавати їм іншу оцінку, аніж та, що вже надана судом першої інстанції. За відсутності відповідного апеляційного приводу суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу в межах заявлених вимог. Як зазначено у вироку, прокурор не заявляв клопотання щодо дослідження речових доказів в суді першої інстанції, у зв*язку з чим доводи апеляційної скарги щодо недослідження судом речових доказів є безпідставними. До того ж, прокурор не конкретизує доводи з яких підстав він не погоджується з висновками суду щодо визнання окремих доказів недопустимими. Враховуючи зміст апеляційних доводів, які не були змінені, підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції не встановлено.

Враховуючи, що доводи прокурора про призначення більшої міри покарання викликані необхідністю кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_8 іншого покарання.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений раніше не судимий, за місцями проживання і роботи характеризується виключно позитивно; має постійне місце проживання; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра, органі з питань пробації; оператор організації руху на приаеропортовій площі ВОХОР ТОВ «Ньюс Систем Ам» (Харківський аеропорт); розлучений, але проживає в цивільному шлюбі. За висновком амбулаторної психіатричної експертизи хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Щиро розкаявся, надав потерпілому домомогу у врятуванні його життя, матеріальну допомогу на лікування, відшкодував витрати на лікування потерпілого в лікарні. Суд як обставину, що обтяжує покарання, визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням встановлених обставин кримінального правопорушення, визнання ОСОБА_8 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, позицію потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого, характеризуючі його дані, на переконання колегії суддів призначене вироком суду покарання буде достатнім для досягнення його мети, визначеної ст. 50 КК України. Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, які були б підставами для скасування оскарженого вироку, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: