Справа № 206/3365/20
Провадження № 1-кс/206/292/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2020 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власник майна (користувача) ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання дізнавача СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капрала поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000024, внесеному до ЄРДР 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

ВСТАНОВИВ
23.07.2020 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання дізнавача про арешт майна, в якому дізнавач просить накласти арешт у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 14.07.2020, а саме: автомобіля MAZDA 323, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .

Клопотання мотивовано тим, що 21.07.2020 о 13 год. 19 хв. до ЧЧ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення з ТСЦ 1241, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Малиновського, 130 про те, що 21.07.2020 при реєстрації автомобіля виявлено підробку номеру кузова, шляхом вварювання номерної панелі. Відповідно до висновку експертного дослідження від 21.07.2020 № 04/1241/6Д, номер кузова НОМЕР_2 автомобіля MAZDA-323 підлягав змінам, шляхом видалення номерної панелі та вварювання на його місце панелі з літерно-цифровим позначенням НОМЕР_3 . 21.07.2020 в ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 130, слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 виявлено та вилучено автомобіль MAZDA 323, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 . Вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та поміщений на спеціальний майданчик для паркування транспортних засобів ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 427. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5666/20/000945 власником транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_4 2002 року випуску моделі MAZDA 323, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення досудового розслідування виникає необхідність у проведенні експертизи з метою перевірки чи вносилися зміни в ідентифікаційний номер транспортного засобу, для дослідження експерту необхідно надати вказаний транспортний засіб. Накладення на майно арешту є необхідним тому, що є реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження транспортного засобу, крім того, в разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та його можливе подальше використання, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню.

Дізнавач ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Власник майна (користувач) ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити в його задоволенні та додатково зазначив, що у випадку задоволення клопотання він залишиться без роботи, просив залишити йому автомобіль, зобов`язався надавати автомобіль за першою вимогою.

Дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вислухавши пояснення та доводи дізнавача, прокурора та власника майна (користувача), вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України, дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокуроромдо слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.

Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 5 ст. 132 КПК України, передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, проаналізувавши зміст поданого клопотання, а також, матеріалів, які були подані в його обґрунтування, слідчим суддею встановлено, що інформація зазначена у клопотанні містить суперечливі дані з доданими до нього додатками: у вступній частині клопотання зазначено, що досудове розслідування здійснюється по кримінальному провадженню № 000024, а в описовій та мотивувальній частинах зазначено кримінальне провадження № 0000024, при цьому згідно витягу з ЄРДР досудове розслідування проводиться по кримінальному провадженню №0000024; в клопотанні зазначено, що відповідно до висновку експертного дослідження від 21.07.2020 № 04/1241/6Д, номер кузова НОМЕР_2 автомобіля MAZDA-323 підлягав змінам, шляхом видалення номерної панелі та вварювання на його місце панелі з літерно-цифровим позначенням НОМЕР_3 , а в самому висновку зазначено, що номер кузова підлягав змінам, шляхом видалення номерної панелі та вварювання на його місце панелі з літерно-цифровим позначенням JMZBG90; у клопотанні, у договорі купівлі-продажу та договорі комісії зазначено рік випуску автомобіля - 2002, при цьому в інших доданих до клопотання документах, а саме у заяві № 268320907 від 21.07.2020, акті огляду реалізованого транспортного засобу від 18.07.2020, акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер від 18.07.2020 та у висновку експертного дослідження № 04/1241/6Д від 21.07.2020 зазначено рік випуску автомобіля - 1990.

До того ж, дізнавач ОСОБА_7 просить накласти арешт у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 14.07.2020, а саме: автомобіля MAZDA 323, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , при цьому до клопотання долучено лише протокол огляду місця події від 21.07.2020, який при цьому не підписаний особою, що його склав.
З приводу огляду місця події, який був проведений 14.07.2020, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути: 1) відібрано пояснення; 2) проведено медичне освідування; 3) отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

Отже, огляд місця події, який був проведений 14.07.2020 був проведений задовго до внесення відомостей до ЄРДР, тобто з істотним порушенням ч. 3 ст. 214 КПК України.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання.

Частиною 1 ст. 37 КПК визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Частиною 1 ст. 110 КПК України передбачено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Таким чином, рішення керівника відповідного органу прокуратури про визначення прокурора чи групи прокурорів є процесуальним і має бути винесено у формі постанови.

Дослідивши документи, які були додані до клопотання на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, слідчий суддя виявив, що згідно постанови про призначення прокурора у кримінальному провадженні від 22.07.2020, перший заступник керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 призначив у кримінальному провадженні № 0000024 від 22.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 .

Натомість, арешт майна поданий до слідчого судді в межах кримінального провадження № 0000024 від 22.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, а відтак прокурор ОСОБА_4 не був наділений повноваженнями погоджувати клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000024 від 22.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням та погоджувати клопотання дізнавача і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури.

Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 17.12.2019 по справі № 235/6337/18.

В той же час, з клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що в обґрунтування необхідності арешту дізнавачем лише зазначено, що накладення на майно арешту є необхідним тому, що є реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження транспортного засобу, а він потрібен для проведення експертизи з метою перевірки чи вносилися зміни в ідентифікаційний номер транспортного засобу, крім того, в разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та його можливе подальше використання, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню.

Проте, такі доводи дізнавача на думку слідчого судді є лише цитуванням норм КПК України, та ґрунтуються лише на припущеннях дізнавача, що в свою чергу жодним чином не підтверджує необхідності накладення арешту та наявності ризиків, оскільки не доводить існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не доводить, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні дізнавача та те, що може бути виконане завдання, для виконання якого дізнавач звертається із клопотанням.

Окрім цього, дізнавачем не було долучено до клопотання жодного доказу, який би доводив необхідність накладення арешту та наявність ризиків, не додано навіть постанови про призначення експертизи, задля проведення якої необхідно накласти арешт на автомобіль MAZDA 323, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .
З приводу документів, долучених до клопотання, а саме: письмових пояснень ОСОБА_5 , заяви ОСОБА_5 про дозвіл на огляд автомобіля, заяви ОСОБА_9 , письмових пояснень ОСОБА_9 , то вказані документи слідчий суддя не бере до уваги, оскільки останні не містять навіть дати складання документа.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, що в даному випадку зроблено стороною обвинувачення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Дізнавач ОСОБА_3 не довела слідчому судді, що даний автомобіль є доказом вчинення кримінального правопорушення, оскільки відсутні будь-які дані щодо факту наявності самої події кримінального правопорушення. Крім того, дізнавачем не доведено слідчому судді, що саме позбавлення власника чи володільця майна права користуватись, розпоряджатись та відчужувати майно призведе до збереження речового доказу, та незастосування такого крайнього заходу, як арешт майна, приведе до його знищення чи приховування.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавчем не доведено необхідність накладення арешту, та за таких обставин підстав для задоволення клопотання дізнавача не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 131-132, 170-174, 369, 371, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ
В задоволені клопотання дізнавача СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капрала поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000024, внесеному до ЄРДР 21.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України відмовити повністю.

Негайно повернути тимчасово вилучене майно, а саме: легковий автомобіль MAZDA 323 з д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , вилучений під час огляду 21.07.2020 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1