ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1946/20 Справа № 205/4772/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000858 від 29 лютого 2016 року за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2020 року щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпрі, українця, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2020 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення в тому, що 28.02.2016 він у період часу близько з 20:00 годин до 21:30 годин, перебуваючи разом із іншими, невстановленими під час досудового розслідування особами, в залі ігрових автоматів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , побачив раніше невідомих йому трьох осіб, які знаходились поруч та грали на автоматах, в подальшому встановлених як ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Побачивши, що ОСОБА_12 отримав виграш, у ОСОБА_13 разом із іншими особами, з якими він перебував, виник спільний злочинний умисел, спрямований на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. З метою реалізації спільного злочинного умислу, ОСОБА_14 вступив у попередню змову з невстановленими слідством особами для вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), який поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Так, після того, як з вищевказаної зали ігрових автоматів вийшли ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, діючи узгоджено, групою осіб за попередньою змовою разом зі своїми співучасниками, прослідували за ними, та визначивши, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , направились по вул. М. Дія (Шелгунова) у напрямку будинку №15, побігли за ними.
28.02.2016 близько 21:30 годин, реалізуючи спільний злочинний умисел, наздогнавши біля будинку №15 по вул. М. Дія (Шелгунова) потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , ОСОБА_14 разом із співучасниками, діючи узгоджено, групою осіб за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, напали на потерпілих та застосовуючи фізичну силу, своїми руками та ногами почали наносити хаотичні удари в область голови та тулуба потерпілих, спричинивши ОСОБА_12 та ОСОБА_15 легкі тілесні ушкодження, що мають скороминущі наслідки, а потерпілому ОСОБА_11 спричинили тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та внутрішньо-шкіряних крововиливів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, а також тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день). Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_14 разом з невстановленими слідством особами, збивши з ніг ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , наблизились до останніх, після чого заволоділи їх майном, а саме:- чоловічою сумкою, що була при ОСОБА_12 , в якій знаходились грошові кошти на суму 6 245 гривень та документи, а саме - свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_12 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ЗАЗ 110558-42», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «КАМАЗ 53212», реєстраційний номер НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію причепа, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;- мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy Star GT S-5282», чорного кольору, вартість якого складає 735 гривень 00 копійок, що належить ОСОБА_12 , та перебував у лівій зовнішній кишені одягненої на ньому куртки;- мобільним телефоном марки «Lenovo А-536», білого кольору, вартість якого складає 1749 гривень 30 копійок, а також грошовими коштами на суму 300 гривень, що належать ОСОБА_10 та перебували у правій кишені одягнених на ньому брюк;- чоловічими кросівками фірми «Nike», 38 розмір, коричневого кольору, вартість яких складає 810 гривень 00 копійок, що належать ОСОБА_10 та були одягнені на ньому;- мобільним телефоном марки «Samsung S-6102», чорного кольору, вартість якого складає 500 гривень 00 копійок, та документами, а саме - водійським посвідченням на ім`я ОСОБА_11 , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки «ЗАЗ 110206», реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_11 та перебували в зовнішній кишені одягненої на ньому куртки;- ланцюжком, срібло 925 проби, вагою 19,8 гр., довжиною 50 см., вартість якого складає 1 416 гривень 75 копійок, що належить ОСОБА_11 та була одягнена на ньому.Після цього ОСОБА_14 разом зі співучасниками з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2 859 гривень 30 копійок, потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 6 980 гривень, потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 1 916 гривень 75 копійок.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, без конфіскації майна.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на незаконність судового рішення, яке підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. На думку прокурора, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого органом досудового слідства злочину повністю доведена зібраними під час досудового слідства доказами, дослідженими в ході судового провадження. Вважає, що суд допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, надавши перевагу показанням обвинуваченого, який є зацікавленим у вирішенні справи та не дав належну правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності, тому ухвалив не мотивований вирок, а докази сторони обвинувачення відхилив без належного спростування, що свідчить про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, які могли вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого. Разом з цим, прокурор зазначає, що суд, виправдовуючи ОСОБА_6 , взяв до уваги лише ті відомості, на які вказував сам обвинувачений та його захисник, зокрема про те, що він діяв без попередньої змови з іншими учасниками, побіг на місце вчинення злочину за покликом товаришів, і при цьому не мав можливості розпитати про те, що саме відбувається, розібратись в ситуації, а керуючись почуттям «хибного товариства» побіг за ними та належним чином не вмотивував, чому відкинув інші докази на їх спростування. Крім того, прокурор звертає увагу, що суд першої інстанції не надавши належної оцінки висновку судово-медичного експерта №1049е від 16.03.2016, помилково зазначив, що згідно цього висновку потерпілому ОСОБА_10 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки згігно цього висновку потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження які відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження з приводу поданої прокурорм скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Виходячи з положень, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення у повному обсязі, тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Апеляційним судом встановлено, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 , суд не надав належної оцінки усім доказам у провадженні та належним чином не мотивував своє рішення.
Як видно з вироку, суд, дійшовши висновку про недоведення вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, посилався на невідповідність викладених в обвинувальному акті обставин наявним у матеріалах провадження доказам.
Так, обґрунтовуючи необхідність виправдання ОСОБА_6 , суд керувався, зокрема, тим, що відсутні належні докази попередньої змови між обвинуваченим ОСОБА_6 та іншими учасниками скоєного злочину, зазначеним у обвинувальному акті, а так само й доказів на підтвердження його вини у вчиненні самого розбійного нападу на потерпілих.

При цьому, суд посилався на необґрунтованість рішення прокурора про виділення з матеріалів кримінального провадження матеріалів про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, невстановленими особами.

Надаючи оцінку наведеним висновкам суду, колегія суддів вважає, що вони не відповідають фактичним обставинам справи та є суперечливими.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з наданою судом першої інстанції у провадженні оцінкою показанням потерпілих, свідків та письмовим доказам.

Як видно з вироку, константувавши відсутність у діях обвинуваченого попередньої змови між ним та іншими співучасниками, суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_17 , яка підтвердила, що невстановлена досудовим розслідуванням особа у присутності ОСОБА_6 висловила пропозицію забрати гроші у потерпілих, що свідчить про обізнаність обвинуваченого про злочинний намір невстановлених слідством осіб.

Поряд із цим, поза увагою суду залишилось й те, що ОСОБА_6 , якому були відомі ці обставини свідомо, одночасно з усією своєю компанією, незабаром, після того як потерпілі пішли, покинув зал ігрових автоматів та послідував за потерпілими.

До того ж, потерпілі засвідчили, що зі сторони компанії хлопців, серед яких був і сам обвинувачений, була висловлена пропозиція віддати отриманий ними грошовий виграш.

На переконання колегії суддів, поклавши в основу вироку показання обвинуваченого, суд не навів докладних мотивів, з яких він відкидає пояснення свідків сторони обвинувачення та самих потерпілих, за умови, що вони узгоджуються з наявними у матеріалах провадження письмовими доказами.
Спростовуючи показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 й свідка ОСОБА_17 , суд посилався на те, що в своїх показаннях вони фактично тільки підтвердили присутність обвинуваченого ОСОБА_6 на місці та під час скоєння злочину.
Між тим, з показань обвинуваченого, наданих суду, слідує, що він своєю правою ногою наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар в область голови, від якого останній втратив рівновагу та впав, а виходячи зі змісту протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , після цього він зняв з ніг одного з потерпілих кросівки та разом зі своїми співучасниками втік з місця вчинення злочину.

Також, обвинувачений, в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував факт розподілу між учасниками, зокрема, і ним, відібраного у потерпілих майна та засвідчив, що отриманий під час цього розподілу мобільний телефон здав до ломбарду, що окрім його пояснень підтверджується й договором про надання фінансового кредиту під заставу майна.

Наведеним обставинам у вироку суд належної оцінки не надав та докладних мотивів їх неврахування у вироку не навів.

При цьому, посилаючись на безпідставність виділення матеріалів щодо невстановлених осіб в окреме провадження, суд вийшов за межі наданих йому повноважень та порушив питання про незаконність рішення прокурора, що не є компетенцією суду під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 . До того ж, суд навів твердження про наявність доказів на підтвердження причетності до вчиненого злочину інших осіб, однак не навів мотивів, яким чином це може вплинути на обсяг пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження.

На переконання колегії суддів, суд, порушивши питання про необхідність встановлення обставин, що мають істотне значення для вирішення провадження, всіх заходів, в межах наданих повноважень, не вжив. При цьому, фактично посилаючись як на підставу виправдання на відсутність доказів висунутого обвинувачення, доводів стосовно неможливості усунення цієї неповноти у вироку не навів.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 .
Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на ці обставини, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційній скарзі прокурора, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4