РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Провадження № 1-кп/510/161/21

Справа № 510/1194/20

03.02.2021 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

За участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

особи, стосовно якої розглядається клопотання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000150 від 02 травня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бородіно Тарутинського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

02 травня 2019 року, приблизно о 05 годині, більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на околиці м. Рені Одеської області в районі залізничного переїзду поблизу р. Дунай, у стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, кулаком правої руки наніс останній один удар по обличчю в область носа, в наслідок чого потерпіла впала на землю, а ОСОБА_5 , умисно, ногою, наніс ще один удар по обличчю в область правого ока, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді хірургічно ушитої рани правої брови, синця правої підглазничної області і нижньої повіки правого ока на тлі набряклості м`яких тканин, осадження шкіри спинки носа.

Своїми діями ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру підтримав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до висновку судово-психіатричних експертів № 233 від 20 травня 2020 року обвинувачений, на момент здійснення суспільно-небезпечного діяння страждав та страждає на теперішній час на хронічне психічне захворювання у вигляді «Маячного розладу», що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому просив суд його задовольнити та застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару з посиленим наглядом.

Потерпіла до судового засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглядати клопотання у її відсутності.

Обвинувачений свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, однак, зазначив, що вважає себе здоровою людиною без психічних розладів, а тому не потребує госпіталізації.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечувала, посилаючись на наявність висновку судово-психіатричних експертів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

За згодою учасників судового розгляду, судом визнано недоцільним допитувати свідків, оскільки їх пояснення ніким не оспорюються, і обмежено дослідженням документів кримінального провадження.

Отже, проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступних висновків.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 , окрім повного визнання ним своєї вини, підтверджується й зібраними по справі доказами, а саме:

-рапортом поліцейського СРПП Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 02 травня 2020 року про отримання анонімного повідомлення зі служби «102», відповідно до якого заявниця бачила, як у АДРЕСА_2 чоловік почав бити жінку;

-заявою ОСОБА_6 від 02 травня 2020 року, відповідно до якої вона повідомила, що її співмешканець ОСОБА_5 завдав їй тілесні ушкодження;

-протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 37 від 02 травня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_5 , на час скоєння правопорушення, перебував у стані алкогольного сп`яніння;

-висновком експерта № 38 15 та актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 32 від 12 травня 2020 року, відповідно до яких у ОСОБА_6 були пошкодження у вигляді хірургічно ушитої рани правої брові, синець правої підглазничної області і нижньої повіки правого ока на тлі набряклості м`яких тканин, осадження шкіри спинки носа, які могли утворитися 02 травня 2020 року від впливу будь-якого тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого не відобразилися, можливо за вказаних обставин. Виявлені синці і осаднення шкіри має незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше шести днів і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а хірургічно ушита рана правої брови спричинила розлад здоров`я тривалістю понад шести але не більше двадцяти одного дня, і, за цією ознакою, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджені, що спричинила короткочасний розлад здоров`я;

-висновком судово-психіатричних експертів № 233 від 20 травня 2020 року відповідно до якого, обвинувачений, на момент здійснення суспільно-небезпечного діяння страждав та страждає на теперішній час на хронічне психічне захворювання у вигляді «Маячного розладу» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F22 за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому, з урахуванням рівня суспільної небезпеки та його актуального психічного стану, рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару з посиленим наглядом;

-довідками Центральної районної лікарні Ренійської районної ради Одеської області від 05 травня 2020 року № 144 та № 126 про те, що ОСОБА_5 не перебуває на обліку у наркологічному кабінеті, однак, перебуває на обліку у психіатричному кабінеті з 26 листопада 2018 року з діагнозом «хронічний маячний розлад»;

-рапортом ст. ДОП Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 8 травня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_5 за місцем мешкання характеризується задовільно, соціально небезпечний для своєї родини та оточуючих, неодноразово надходили на нього скарги від членів родини.

У відповідності до вимог ст. ст. 19, 94 КК України, до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно п. 3 наказу МОЗ України № 397 від 08 жовтня 2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, усі досліджені судом докази свідчать про те, що суспільно-небезпечне діяння мало місце, а саме кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, було скоєно ОСОБА_5 у стані неосудності, а тому до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару з посиленим наглядом.

Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності з 01 липня 2020 року, у п. 5 ч. 4 вказано, що обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Виходячи з положень ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну відповідальність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. Якщо, після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався, зворотню дію у часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи.

Виходячи з вищенаведеного, хоча на час розгляду набрали сили зміни діючого кримінального та кримінально процесуального законодавства, зокрема ст. 12 КК України, в частині того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, вже відноситься до кримінальних проступків, з урахуванням вищевказаних положень та положень ст. 5 КК України, суд вважає за можливе не повертати матеріали клопотання прокурору, а розглянути його по суті із прийняттям відповідного рішення, оскільки, у даному випадку, мова не йде ані про зміну кваліфікації, ані про призначення покарання, а про застосування заходів медичного характеру, що поліпшить становище особи, оскільки буде сприяти її подальшій соціальній адаптації.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 367, 369, 370, 371, 372, 376, 392, 393, 395, 503, 507, 512, 513, 516, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у стані неосудності.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000150 від 02 травня 2020 року стосовно ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бородіно Тарутинського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару з посиленим наглядом.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Ренійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Суддя ОСОБА_7 -Парфьонова