Справа № 517/592/20
Провадження №: 1-кп/517/64/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року смт. Захарівка Одеської області

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву про самовідвід судді Фрунзівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_2 обвинувачуваного у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000316 від 02.04.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2020 року до Фрунзівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 обвинувачуваного у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000316 від 02.04.2020 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2020 року справа надійшла в провадження судді ОСОБА_1

03.12.2020 року до суду надійшла заява про самовідвід від головуючого по справі судді ОСОБА_1 , який здійснює судове провадження одноособово.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява про самовідвід головуючого по справі судді ОСОБА_1 надійшла в провадження судді ОСОБА_3 .

Проте, суддя ОСОБА_3 , ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 04 грудня 2020 року вказану заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_1 повернула до канцелярії суду для передачі на розгляд судді ОСОБА_1 .

На виконання вище вказаної ухвали суду, супровідним листом в.о. голови суду за № 517/592/20/2008/2020 від 07 грудня 2020 року заява про самовідвід судді ОСОБА_1 та належно завірена копія ухвали Фрунзівського районного суду Одеської області від 04 грудня 2020 року передані судді ОСОБА_1 .

Свою заяву суддя ОСОБА_1 мотивував, тим що є обставини, які можуть викликати сумнівів у неупередженості та об?єктивності суду при розгляді справи.

Так, суддя повідомив, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_2 працює на посаді прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області. Відповідно до своїх посадових обов`язків ОСОБА_2 на протязі багатьох років підтримував державне обвинувачення в численних кримінальних провадженнях та клопотаннях, які перебували на розгляді в Фрунзівському районному суді Одеської області, зокрема і в тих, де суддя ОСОБА_1 був головуючим суддею у справах, в тому числі і як слідчий суддя. Відповідно суддя ОСОБА_1 знайомий з ним протягом тривалого часу, підтримував відносини, пов?язані з розглядом судових справ, спілкувався в тому числі з питань організації судочинства в кримінальних провадженнях. У судді ОСОБА_1 склалося позитивне і приязне особисте ставлення до вказаної особи, що може вплинути на об?єктивність та неупередженість під час розгляду кримінальної справи відносно останнього як обвинуваченого у кримінальному правопорушенні, тому вказані обставини виключають участь судді ОСОБА_1 у даній справі, як такі, що викликають сумнів у його неупередженості.

Зважаючи на довготривалість робочих стосунків з обвинуваченим, суддя ОСОБА_1 вважає, що у сторін (обвинувачення і захисту), не на користь якої буде ухвалено рішення по даному кримінальному провадженню, можуть виникнути сумніви щодо неупередженості судді. Крім того, в будь-якому випадку це призводить до виникнення сумнівів щодо неупередженості судді у стороннього спостерігача.

Консультативна рада європейських суддів у п. 12 Висновку № 1 (2001) наголосила: «Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано». Отже є тісний зв`язок між незалежністю і об`єктивною неупередженістю. З цієї причини ЄСПЛ зазвичай розглядає ці дві вимоги разом (Фіндлі проти Сполученого Королівства, п. 73). Принципи, застосовні при визначенні того, чи може «суд» вважатися «незалежним і неупередженим», так само застосовуються до професійних суддів і до присяжних (Хольм проти Швеції, п. 30).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Згідно з ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.
У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року), зокрема, зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до висновків ЄСПЛ щонайменші сумніви щодо упередженості судді є підставою для його виходу з процесу. Так у рішенні 15 жовтня 2009 року у справі «Мікаллеф проти Мальти», ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallef v. Malta, заява № 17056/06, § 98). У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

ЄСПЛ зазначає в рішеннях по справам «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

ЄСПЛ у рішенні у справі ««Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява № 23465/03) суд зазначив: «… незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним від неналежного впливу».
Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" від 28.10.1998р. у справі "Веттштайн проти Швейцарії", тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Статтею 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України суддя зобов?язаний заявити самовідвід.

На підставі ст. 81 ч. 2 КПК України у разі заявлення самовідводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, під час судового провадження розгляд заяви про самовідвід розглядає суд, який його здійснює.

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ, положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 21 КПК, для забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити у сторін кримінального провадження та у стороннього спостерігача будь-який обґрунтований сумнів щодо безсторонності та упередженості суду, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_2 працює на посаді прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області та тривалий час підтримував державне обвинувачення, а також приймав участь у розгляді клопотань при проведенні досудового розслідування в Фрунзівському районному суді, зокрема в справах, де суддя ОСОБА_1 приймав участь у якості головуючого судді (слідчого судді), суд приходить до висновку та вважає за необхідне задовольнити заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід.

Керуючись п.4 ч.1 ст.75, ст.81, ст.82 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Фрунзівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_2 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000316 від 02.04.2020 року, задовольнити.

Кримінальне провадження № 1-кп/517/64/2020, номер справи 517/592/20 відносно ОСОБА_2 обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, передати на розгляд іншому судді у порядку, встановленому статтею 35 КПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: