Ухвала

Іменем України

19 листопада 2020 року

м. Київ
провадження № 51-5556 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від призначеного покарання із випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки;
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попередніми вироками Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року та Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року та остаточно до відбуття ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2019 року - без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він в обідню пору доби в перших числах лютого 2019 року (точні час та дата досудовим слідством не встановлені), перебуваючи на березі річки Стир, неподалік супермаркету "Наш Край", що по вул. Шевченка, 11 в м. Луцьку, незаконно придбав, знайшовши вибухові пристрої, боєприпаси в кількості чотирьох гранат РГД-5 з запалами до них та патрони різних калібрів в кількості 184 штук, які в подальшому без передбаченого законом дозволу та в порушення Інструкції про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, переніс при собі та незаконно зберігав на березі річки Стир по вул. Глушець м. Луцька.

27 лютого 2019 року близько 16 години ОСОБА_4 незаконно переніс при собі з місця зберігання одну гранату та запал до неї, в с. Полонка Луцького району, де на вул. Перемоги незаконно збув її ОСОБА_5 (анкетні дані легендовані), отримавши за це грошові кошти в сумі 400 грн.
Також ОСОБА_4 9 квітня 2019 року близько 18 години незаконно переніс при собі одну гранату та запал до неї в лісопосадку неподалік залізничного переїзду в с. Боратин Луцького району, 10 патронів різних калібрів, де незаконно збув ОСОБА_6 (анкетні дані легендовані), отримавши за це грошові кошти в сумі 400 грн.
9 квітня 2019 року близько 22 години на березі річки Стир в районі вул. Глушець, що в м. Луцьку, під час проведення огляду місця події за участю ОСОБА_4 , виявлені і вилучені працівниками поліції вибухові пристрої та боєприпаси, а саме 174 патрони та дві гранати РГД-5.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року року через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_4 й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор не погоджується з призначеним засудженому покаранням, вважає його занадто м`яким, а ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.Також вказує, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо невстановлення судом, при призначенні покаранняОСОБА_4 , точної частини невідбутих покарань за попередніми вироками.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не в праві втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі ОСОБА_4 внаслідок м`якості є безпідставними, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, які аналогічні доводам касаційної скарги, дав на них вичерпну, вмотивовану відповідь. Зокрема, суд зазначив, що при призначенні покарання ОСОБА_4 суд діяв з дотриманням вимог ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; дані про особу засудженого, який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, вчинив три епізоди нового злочину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак знаходиться на диспансерному обліку у Волинському обласному наркологічному диспансері з діагнозом «Психічні і поведінкові розлади, внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» з 2005 року.
Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України судом враховано обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину) та обставини, що його обтяжують.
Надаючи оцінку доводам скарги прокурора, колегія суддів врахувала, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покаранняза ч. 1 ст. 263 КК України у межах санкції даної статті, яке не є мінімальним. Посилання прокурора про невідповідність призначеного засудженому покарання є необґрунтованими, оскільки останньому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у зв`язку із його м`якістю немає.
Крім цього, твердження прокурора про те, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо невстановлення судом, при призначенні покарання ОСОБА_4 , точної частини невідбутих покарань за попередніми вироками, є необґрунтованими з огляду на таке.
В ухвалі апеляційного суду чітко зазначено, що невідбута частина покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 червня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України, становить 9 місяців позбавлення волі. За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 за ч. 2 ст. 185 КК України невідбута частина покарання становить 3 місяці позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Апеляційний суд в своїй ухвалі від 11 серпня 2020 рокувірно зазначив, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 остаточне до відбуття покарання, дотримався вказаних вимог кримінального закону, оскільки призначив покарання, шляхом часткового приєднання невідбутих частин покарань за попередніми вироками, як це і передбачено вимогами ч. 1 ст. 71 КК України.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, адже в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України, тому касаційні доводи сторони обвинувачення в цій частині теж є безпідставними.
При перевірці судового рішення Суд не встановив порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали Волинського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії вироку й ухвали, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3