справа № 439/142/20
провадження № 1-кп/439/62/20
УХВАЛА
судового засідання

12 серпня 2020 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , представника ТзОВ «Ространсавто» ОСОБА_8 ,
під час розгляду у судовому засіданні обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000869 від 14 грудня 2019 року про обвинувачення
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Бродівського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000869 від 14 грудня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав клопотання, у якому просить визнати очевидно недопустимим та припинити дослідження як доказу висновок експерта № 47733/2019-т від 23.12.2019 року.

В обґрунтування своєї вимоги адвокат покликається на те, що згідно цього висновку експертом-токсикологом ОСОБА_9 у період з 21.12.2019 по 23.12.2019 року, на підставі постанови ст. слідчого в ОВС СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 від 15.12.2019 року (ЄРДР № 0000869 від 14.12.2019) проводилась експертиза речового доказу крові ОСОБА_6 на наявність спиртів. У дослідницькій частині висновку експерта зазначено: «Опис речових доказів: о 19.12.19 р. водій Бродівської ЦРЛ ОСОБА_11 доставив 1 поштовий конверт з написом на ньому кульковою ручкою «523 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Із досліджених у ході судового розгляду доказів та інших матеріалів, наданих стороною обвинувачення, встановлено, що органом досудового розслідування не проводилось жодної слідчої чи процесуальної дії, в ході якої було отримано об`єкт експертизи кров ОСОБА_6 . Крім цього, слідчим чи прокурором в ході досудового слідства кров ОСОБА_6 речовим доказом не визнавалась та до матеріалів кримінального провадження не долучалась. Також не проводився огляду ємності, у якій ніби то містилась кров ОСОБА_6 , фотографування та докладного опису у протоколі огляду, як цього вимагає ст. 100 КПК України. Із наданих стороною обвинувачення та досліджених у ході судового розгляду доказів та документів вбачається, що прокурором постанова про відібрання біологічних зразків, а саме крові, у ОСОБА_6 не виносилась та такого відібрання не проводилось.

Захисник вважає, що кров ОСОБА_6 було отримано стороною обвинувачення у позапроцесуальний та такий, що не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства спосіб, вона не може вважатись допустимим доказом у справі.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали заявлене клопотання.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання. Він не заперечує того, що кров у ОСОБА_6 відібрана лікарями після його поступлення у лікарню з травмами, отриманими внаслідок ДТП. Постанова про визнання крові речовим доказом не виносилась.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_5 клопотання захисника обвинуваченого підтримали.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного клопотання, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 КПК України закони та інші номативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Частиною 1 ст. 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України слідує, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 241, 245 КПК України у разі необхідності отримання біологічних зразків для проведення експертизи, вони відбираються на підставі постанови прокурора та за необхідності, за участю судово-медичного експерта.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року (справа № 1?31/2011) положення статті 62 Конституції України спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально - процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

За наведених вище обставин суд погоджується із твердженням захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про те, що кров ОСОБА_6 було отримано стороною обвинувачення у позапроцесуальний спосіб; вона речовим доказом не визнавалась та до матеріалів кримінального провадження не долучалась.

Керуючись статтями 89, 91-94, 369, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Визнати очевидно недопустимим та припинити дослідження як доказу висновку експерта № 47733/2019-т від 23.12.2019 року.

Повний текст ухвали складений 17.08.2020 року.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_13