Справа № 751/476/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/618/20
Категорія - ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0004032 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта середня, не працює, раніше судимий:

- 30.12.2013 року Христинівським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком 3 роки;

- 19.09.2016 року тим же судом за ч. 3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

засуджений за:

- ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців,

- ч.1 ст.121 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання з 03 січня 2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» витрати на лікування потерпілого ОСОБА_10 в сумі 1944 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь КНП «Чернігівська міська лікарня № 3» витрати на лікування потерпілого ОСОБА_11 в сумі 4855 грн. 32 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 13560,24 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 06 липня 2019 року, близько 21.00 год., ОСОБА_8 , знаходячись на подвір`ї буд. АДРЕСА_2 , в ході сварки, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, наніс ОСОБА_10 , один удар ножем в область попереку, внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення лівої поперекової ділянки, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

06 липня 2019 року, близько 21.01 год., ОСОБА_8 , знаходячись на подвір`ї за вищевказаною адресою, в ході сварки, що виникла з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, наніс ОСОБА_11 , два удари ножем в ділянку лівого підребер`я та в ділянку лівого ліктьового суглобу, внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням сальника, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння; та колото-різаної рани по задній поверхні лівого ліктьового суглобу з ушкодженням сухожилка трьохголового м`язу лівого плеча, що відноситься до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду, посилаючись на його незаконність, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.121 на ст.124 КК України, призначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Вказав на неповноту судового розгляду, оскільки судом не було оголошено пояснення потерпілих та свідків. Вказав на ряд порушень при проведенні досудового розслідування, зокрема при проведенні слідчих експериментів. Зазначив, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 він завдав при перевищенні меж необхідної оборони. Також вказав на ряд обставин, які пом`якшують його покарання, та наявність на його утриманні неповнолітніх дітей та матері-пенсіонерки.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Зокрема, у судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та пояснив, що удари ножем ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він наносив умисно, на ґрунті виниклих неприязних відносин, в ході сварки з останніми.

Окрім показань обвинуваченого в місцевому суді, його винуватість також підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 07.07.2019 р., а саме ділянки місцевості по вул. Придеснянській, 166, у м. Чернігів, під час якого вилучено два предмети, схожі на ножі, змиви речовини бурого кольору (т.1, а.к.п.183-194);

- протоколом огляду місця події від 07.07.2019 р., а саме ділянки місцевості по вул. 1-го Травня, 168, у м. Чернігів, під час якої вилучено кофту чоловічу зі слідами пошкодження та слідами речовини бурого кольору, шорти чоловічі білі зі слідами речовини бурого кольору (т.1, а.к.п.205-210);

- висновком експерта КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 282 від 26.07.2019 р., згідно якого у ОСОБА_10 підтверджена наявність тілесного ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення лівої поперекової ділянки, котре виникло від дії гострого предмету, що має колючо-різані властивості, по давності утворення, може відповідати даті 06.07.2019 року і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, описаних в наданій на експертизу медичній документації на ім`я ОСОБА_10 , їх характеру та розташування, можна припустити, що він міг піддаватися впливу, як мінімум однієї травмуючої дії в ліву поперекову ділянку. Тілесне ушкодження, виявлене у ОСОБА_10 , спричинялось із силою достатньою для його утворення (т.1, а.к.п.220-223);

- висновком експерта КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 281 від 26.07.2019 р., згідно якого у ОСОБА_11 підтверджується наявність тілесних ушкоджень у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням сальника, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею; колото-різаної рани по задній поверхні лівого ліктьового суглобу з ушкодженням сухожилка трьохголового м`язу лівого плеча. Вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії гострого предмету, що має колючо-різальні властивості і по давності утворення, можуть відповідати даті 06.07.2019 року. Проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з ушкодженням сальника ускладненого внутрішньочеревною кровотечею, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Колото-різана рана по задній поверхні лівого ліктьового суглоба з ушкодженням сухожилка трьохголового м`язу лівого плеча відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день. Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, описаних в наданій на експертизу медичній документації на ім`я ОСОБА_11 , їх характеру та розташування, припущено, що він міг піддаватися впливу, не менше 2 травмуючих дій: як мінімум однієї травмуючої дії в ділянку лівого підребер`я та як мінімум однієї травмуючої дії в ділянку лівого ліктьового суглобу. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_11 спричинялись з силою достатньою для їх утворення (т.1, а.к.п.226-229);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2019 року за участю свідка ОСОБА_12 , яким підтверджується вчинення ОСОБА_8 дій з приставляння ножа до горла ОСОБА_11 , вчинення свідком та ОСОБА_10 дій з відібрання ножа у ОСОБА_8 (т.2, а.к.п.59-62, 63);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2019 року та відеозаписом до нього за участю потерпілого ОСОБА_10 , яким підтверджується вчинення ОСОБА_8 дій з приставляння ножа до горла ОСОБА_11 , нанесення обвинуваченим удару ножем безпосередньо ОСОБА_10 та подальше нанесення ударів ножем ОСОБА_11 (т.2, а.к.п.64-67);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.08.2019 року та відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 , яким підтверджується вчинення ОСОБА_8 дій із приставляння до його шиї ножа, заподіяння обвинуваченим ножового поранення ОСОБА_10 і ножових поранень безпосередньо ОСОБА_11 (т.2, а.к.п.69-72, 73).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`ю ОСОБА_10 , та за ч.1 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_11 , з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого про необхідність перекваліфікації його дій з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України, оскільки він заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 при перевищенні меж необхідної оборони, захищаючись від неправомірних дій потерпілого, є безпідставними.

Згідно з ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст.36 КК України).

Отже, для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж необхідно врахувати конкретні обставини кримінального провадження, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Для кваліфікації кримінального правопорушення за ст.124 КК України, заподіяння тяжкого тілесного ушкодження повинно бути вчинено з метою захисту охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань, але з перевищенням меж необхідної оборони. Перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони є обов`язковою умовою.

Під час розгляду кримінального провадження, ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у стані необхідної оборони, зокрема, не встановлено наявності дійсного суспільно небезпечного посягання.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони мають протиправний характер і повинні розцінюватись на загальних підставах.

Так, ні з показань обвинуваченого, ні з письмових доказів не вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 застосовував якісь предмети або значну силу для вчинення протиправного діяння щодо ОСОБА_8 .

Ретельно перевіривши версію обвинуваченого щодо заподіяння потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів вважає її неспроможною, оскільки в обстановці, яка склалася між потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , не було реальної загрози життю останнього, не відбулося такого посягання, яке б викликало у нього невідкладну необхідність заподіяти потерпілому шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення посягання. Тілесних ушкоджень, характерних для виникнення їх у результаті самооборони, у ОСОБА_8 не виявлено.

Крім того, у колегії суддів не викликає сумніву правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України. з огляду на те, що обвинувачений використав таке знаряддя кримінального правопорушення, як ніж, який заздалегідь приніс із собою, заподіяв удар ножем у життєво-важливий орган потерпілого, свідомо припускав настання тяжких наслідків від таких своїх дій, проте байдуже ставився до їх настання, тобто вчинив кримінальне правопорушення з непрямим умислом.

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_8 не перебував у стані необхідної оборони і не перевищував її меж, оскільки в цей момент з боку потерпілого ОСОБА_11 не було реальної загрози і не існувало суспільно небезпечного посягання на життя і здоров`я обвинуваченого.

Відтак, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги у цій частині.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше судимий, формально позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину та матір, яка має психічне захворювання; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди; обставину, яка обтяжує покарання рецидив кримінального правопорушення; позицію потерпілого ОСОБА_11 ; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.69 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, а тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 червня 2020 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4