УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернулася до суду з клопотанням про арешт майна.
В клопотанні просить накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено у затриманої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході затримання останньої в порядку ст. 208 КПК України, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, а саме: грошові кошти у розмірі 600 гривень, наступними купюрами:
- купюра номіналом 200 грн., серії СК 1368732, 2014 року випуску;
- купюра номіналом 200 грн., серії ПЄ 3174568, 2013 року випуску;
- купюра номіналом 200 грн., серії ЕХ 6833857, 2007 року випуску.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місце у ОСОБА_5 , яка має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник корисливий злочинний умисел спрямований на передачу стороннім особам власної дитини для заняття жебрацтвом.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_5 01.12.2020 року в період часу з 16 години 30 хвилин по 16 годину 43 хвилини, перебуваючи біля буд. АДРЕСА_1 , зустрілась з раніше незнайомим їй ОСОБА_8 , якому повідомила про готовність здійснити передачу свого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за грошову винагороду для зайняття жебрацтвом на території м. Запоріжжя.
У подальшому, з метою реалізації раніше виниклого умислу, 03.12.2020 року о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку № 36 по вулиці Кузнецова м. Запоріжжя, нехтуючи положенням ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», яка регламентує обов`язки батьків з питань виховання, що спрямовані на розвиток особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, порушуючи вказані принципи та недотримуючись положень ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, усвідомлюючи та бажаючи настання негативних наслідків для власної дитини, пов`язаних з неконтрольованим перебуванням у розпорядженні невідомої особи, ОСОБА_8 передала свого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із оригіналом свідоцтва про його народження для експлуатації (зайняття жебрацтвом), отримавши кошти у сумі 600 грн.
Цього ж дня, ОСОБА_5 була затримана безпосередньо після передачі дитини та отримання коштів в сумі 600 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, який кваліфікується як передача людини, вчинена з метою експлуатації, вчинена щодо малолітнього.
03.12.2020 року о 09 годині 02 хвилин в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України. Під час проведення поверхневого обшуку затриманої було виявлено та вилучено грошові кошти у розмірі 600 грн., наступними купюрами:
- купюра номіналом 200 грн., серії СК 1368732, 2014 року випуску;
- купюра номіналом 200 грн., серії ПЄ 3174568, 2013 року випуску;
- купюра номіналом 200 грн., серії ЕХ 6833857, 2007 року випуску.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, на стадії досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначені грошові кошти, слідчий звернулася до суду з вказаним клопотанням.
Слідчий та прокурор у судовому засіданні клопотання підтримали у повному обсязі. Підозрювана та її захисник проти задоволення клопотання не заперечували.
Вислухавши слідчого, прокурора, підозрювану та її захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підставі.
Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Окрім вказаного, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна..
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Із матеріалів клопотання слідчого вбачається наявність правових підстав для накладання арешту на тимчасово вилучене майно.
Вказані обставини є достатніми підставами, передбаченими ст. 167 ч. 2 п. 1 КПК України, для арешту тимчасово вилученого майна.
Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, можливість зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведе.
Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено у затриманої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході затримання останньої в порядку ст. 208 КПК України, а саме: грошові кошти у розмірі 600 гривень, наступними купюрами:
- купюра номіналом 200 грн., серії СК 1368732, 2014 року випуску;
- купюра номіналом 200 грн., серії ПЄ 3174568, 2013 року випуску;
- купюра номіналом 200 грн., серії ЕХ 6833857, 2007 року випуску.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню старшим слідчим СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 04.12.2020 року.
Повний текст ухвали виготовлено 07.12.2020 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1