КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року,

за участі: представника власника майна ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на речі, які були виявлені та вилучені 04 вересня 2020 року в ході проведення обшуку службового кабінету ОСОБА_6 , який розташований на другому поверсі адміністративної будівлі Запорізького обласного управління лісового та мисливського господарства, а саме: грошові кошти номіналом по 500 гривень на загальну суму 78 500 грн.; мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Iphone 10 Plus» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; жорсткий диск «Digital video recorder» в корпусі чорного кольору «Dahua», S|N 3K012D4PAP9FD9D.
Приймаючи рішення, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту, з метою забезпечення збереження вищевказаного майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Автор апеляційної скарги вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зокрема, зазначає, що слідчим не було виконано вимог ч. 3 ст. 132 КПК України та належним чином доведено ті обставини, доведення яких вимагається кримінальним процесуальним законодавством, а слідчим суддею було поверхнево досліджено усі подані органом досудового розслідування матеріали кримінального провадження, що обґрунтовували б такий спосіб втручання у права та свободи власника майна, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

Крім того, стверджує, що клопотання слідчого подано з порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України та було розглянуто слідчим суддею лише через 18 днів.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання було завчасно проінформовано Київську міську прокуратуру, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з наданих суду матеріалів провадження, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань19 серпня 2020 року під № 0001635, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року надано дозвіл на проведення обшуку у службовому кабінеті ОСОБА_6 , який розташований у адміністративній будівлі Запорізького обласного управління лісового та мисливського господарства, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, 15-В, на другому поверсі з метою відшукання та вилучення речей, документів та предметів, які мають значення для кримінального провадження.
04 вересня 2020 року в ході виконання згаданого судового рішення, проведено обшук службового кабінету ОСОБА_6 , в результаті якого виявлено та вилучено майно, а саме: грошові кошти номіналом по 500 гривень на загальну суму 78 500 грн., мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Iphone 10 Plus» ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; жорсткий диск «Digital video recorder» в корпусі чорного кольору «Dahua», S|N 3K012D4PAP9FD9D.
05 вересня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру в одержанні неправомірної вигоди службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
11 вересня 2020 року слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, яке вилучено 04 вересня 2020 року в ході проведення обшуку службового кабінету ОСОБА_6 .
Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 29 вересня 2020 року клопотання слідчого задоволено.
Таке рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.
Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001635, про накладення арешту на згадане майно, слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання слідчого, дослідивши матеріали додані до нього, всупереч доводам викладеним в апеляційній скарзі прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на згадане майно є необхідним, з метою забезпечення збереження речових доказів врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні від 05 вересня 2020 року.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, яке вилучено 04 вересня 2020 року під час обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_6 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що клопотання слідчого подано з порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України є надуманими, зважаючи на те, що згадане майно є в переліку ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року, а тому воно не є тимчасово вилученим майном.
Посилання представника на порушення строків розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна заслуговують на увагу, проте не є самостійною і безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у накладенні арешту на майно.
Зважаючи на вищевикладене у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на речі, які були виявлені та вилучені 04 вересня 2020 року в ході проведення обшуку службового кабінету ОСОБА_6 , який розташований на другому поверсі адміністративної будівлі Запорізького обласного управління лісового та мисливського господарства, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/38966/20-к Справа №11-сс/824/6288/2020 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1