Дата документу 28.01.2021 Справа № 336/5890/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/435/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/5890/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч.2 ст. 190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 , яке підтримали прокурори ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ;
продовжено термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянину України, який має повну середню освіту, не одруженому, який не має на утриманні дітей, не працюючому, без визначеного місця проживання, раніше судимого, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, строком до двох місяців, а саме до 02 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст.121, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.
Відносно обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого ухвалою суду від 01.10.2020 року продовжено до 2 грудня 2020 року включно.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 заявив клопотання, яке підтримали прокурори ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про продовження застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи його наявністю ризиків, що передбачені статтею 177 КПК України, а саме: ухилення обвинуваченого від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник відносять на розсуд суду вирішення клопотання про продовження тримання під вартою.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дійшов до висновку, що на час розгляду кримінального провадження не спливли ризики ухилення обвинуваченого від суду, а також продовження вчинення кримінально караних діянь.
Про ризик продовження вчинення кримінально караних діянь свідчать у сукупності наявність у обвинуваченого судимості за кримінально-каране діяння проти громадського порядку, за вчинення відкритого заволодіння чужим майном (ст. 186 КК України), яке мало місце в день звільнення обвинуваченого з місць позбавлення волі, а також кількість інкримінованих йому в цьому провадженні епізодів злочинних діянь проти здоров`я особи, проти чужої власності, вчинених різними способами, в різних районах м. Запоріжжя і Запорізької області, що об`єднані в одне провадження на підставі шести обвинувальних актів.
На користь ризику ухилення від суду свідчать дані про особу обвинуваченого, який не має усталених соціальних зв`язків, непрацевлаштований, за інформацією обвинувачення, певний час ухилявся від органу досудового розслідування, не має в м. Запоріжжі, де здійснюється кримінальне провадження, а також в інших населених пунктах постійного місця проживання.
При вирішенні клопотання на користь учасника провадження, який його заявив, суд враховує і тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінально караних діянь, які законом про кримінальну відповідальність віднесені до категорії тяжких та нетяжких злочинів, об`єктом посягання одного з яких є охоронювані Основним Законом та міжнародними нормативними джерелами найвищі соціальні цінності життя та здоров`я людини, а також наслідки цього діяння у вигляді смерті фізичної особи.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального права просить ухвалу суду скасувати і, застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що суд першої інстанції не врахував доводи сторони захисту та стороною обвинувачення не було надано доказів того, що продовжують існувати ризики.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному проваджені з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про застосування тримання під вартою судовий орган має брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; підвищена суспільна небезпечність; обґрунтованість доказів; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення; характер особи підозрюваного; минуле особи та його зв`язки з суспільством (Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лебіта проти Італії»).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Високий суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Отже, для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України на теперішній час не зменшилися та продовжують існувати.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що ухвала є законною, обґрунтованою і вмотивованою, при цьому не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки на переконання колегії суддів доводи обвинуваченого є необґрунтованими.

Судом першої інстанції дана належна оцінка наявним доказам, прийняті до уваги всі обставини, які мають бути враховані при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу.

Так суд першої інстанції обґрунтовано послався на необхідність продовження запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Також судом враховано дані, які характеризують особу обвинуваченого, конкретні обставини вказаного кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України (основними і очевидними є ризики переховування і вчинення нових кримінальних правопорушень).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, відсутність у нього тяжких захворювань, які б унеможливлюють перебування останнього в ізоляції, данні про особу обвинуваченого, який був раніше неодноразово судимий та обвинувачується у скоєнні епізодів злочинних діянь проти здоров`я особи, проти чужої власності, вчинених різними способами, в різних районах м. Запоріжжя і Запорізької області, що об`єднані в одне провадження на підставі шести обвинувальних актів, для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а саме спробам обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не зникли та не зменшилися, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.
Окрім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що до обвинуваченого неможливо застосувати інший запобіжний захід, який не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки ОСОБА_7 не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, певний час переховувався від органів досудового розслідування, не має постійного місця проживання, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання передбаченим законом ризикам перешкоджати здійсненню судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані в апеляційній скарзі доводи не тягнуть за собою підстав для скасування ухвали суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2020 року, якою продовжено термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, строком до двох місяців, а саме до 02 лютого2021 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4