Номер провадження: 11-кп/813/1610/20
Номер справи місцевого суду: 946/1753/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , представника ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Дінекс-Трейд» та ПП «Влахос» адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000913 від 15.10.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою районного суду від 20.05.2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000913 від 15.10.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України. Одночасно суд першої інстанції відмовив у задоволенні скарги захисника Златі про скасування постанови першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_12 від 20.08.2019 року про продовження строків досудового розслідування. Також, оскаржуваною ухвалою районний суд відмовив у задоволенні клопотання представника ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Дінекс-Трейд» та ПП «Влахос» адвоката ОСОБА_8 про скасування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на невідповідність обвинувального акта вимогам ч.2 ст.291 КПК України, зазначивши про те, що обвинувачення є неконкретизованим. Крім того, районний суд послався на те, що в обвинувальному акті зазначено недостовірні відомості щодо адреси потерпілого та його представника, в зв`язку з чим суд був позбавлений можливості належним чином сповістити потерпілого та його представника про дату, час та місце слухання справи, що унеможливлює подальший розгляд кримінального провадження.
Не погодившись з ухвалою районного суду, прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати, та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції. Прокурор посилається на те, що суд повертаючи обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України, фактично допустив порушення вимог КПК України, оскільки викладені у рішенні суду недоліки є надуманими та спростовуються змістом обвинувального акта.

Крім того, з апеляційними скаргами на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2020 року звернулись обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 , які кожен окремо зазначаючи про незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення, просять апеляційний суд скасувати ухвалу районного суду, задовольнити скаргу захисника ОСОБА_10 на постанову першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_12 від 20.08.2019 року про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001167 від 01.06.2019 року стосовно ОСОБА_9 до трьох місяців та скасувати її, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України закрити на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, з апеляційною скаргою також звернувся представник ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Дінекс-Трейд» та ПП «Влахос» адвокат ОСОБА_8 , який просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2020 року в частині відмови у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_8 подане в інтересах ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Дінекс-Трейд» та ПП «Влахос» та скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю потерпілої сторони ТОВ «Мегелан Плюс», а також представника потерпілого ОСОБА_14 , які в судове засідання апеляційного суду не з`явились, при цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та представника ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Дінекс-Трейд» та ПП «Влахос»; обвинуваченого та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та апеляційну скаргу представника ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Дінекс-Трейд» та ПП «Влахос», часткового підтримали апеляційну скаргу прокурора в частині вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали; представника ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Дінекс-Трейд» та ПП «Влахос» адвоката ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги сторони захисту, частково підтримав апеляційну скаргу прокурора в частині вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.
За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, він фактично відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону. Відповідно до змісту обвинувального акту в ньому зазначені час, місце, мотиви та спосіб вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину.

Як убачається з журналу судового засідання та звукозапису фіксації судового процесу в районному суді, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник не заявляли суду про незрозумілість або неконкретність викладеного в обвинувальному акті обвинувачення та не просили з цих підстав повернути обвинувальний акт прокурору. Під час судового розгляду в апеляційному суді, обвинувачений та його захисники також не заявляли про незрозумілість, або неконкретність обвинувачення.

За таких обставин твердження районного суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, із посиланням на неконкретність обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист, є безпідставними.

Висновок районного суду про те, що обвинувальний акт містить суперечливі відомості, щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є помилковим, оскільки перевірка доведеності цих обставин, не є предметом дослідження на стадії підготовчого судового засідання.

З огляду на зазначене, висновок районного суду щодо невідповідності обвинуваченого акта вимогам КПК України з наведених підстав, є необґрунтованим, оскільки районний суд фактично вдався до оцінки доказів у даному кримінальному провадженні.
Посилання районного суду на те, що в обвинувальному акті зазначено недостовірні відомості щодо адреси потерпілого та його представника, у зв`язку з чим суд був позбавлений можливості належним чином сповістити потерпілого та його представника про дату, час та місце слухання справи, що також є однією з підстав для повернення прокурору обвинувального акта, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.
Згідно з ч.1 ст.135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Положеннями ч.1 ст.136 КПК України визначено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом. Одночасно, існуюча практика судів України, в тому числі і практика Верховного Суду, визначає, що неотримання стороною провадження судового виклику, надісланого на її адресу у визначеному законом порядку, зокрема повернення такого виклику за закінченням терміну зберігання у поштовому відділені, або відмова від отримання, вважається належним повідомленням сторони про виклик.
З матеріалів судового провадження убачається, що судом першої інстанції надсилалися судові повістки про виклик потерпілого та його представника за адресами, зазначеними в обвинувальному акті, в яких повідомлялося про призначення підготовчого судового засідання на 13.04.2020 року, 06.05.2020 року та 19.05.2020 року.
Згідно журналу судового засідання та матеріалів справи убачається, що під час підготовчого судового засідання, яке відбулось 19.05.2020 року, було з`ясовано, що повістки суду про виклик потерпілого на вказану дату направлялись судом замовним листом через АТ «Укрпошта», але у відповідності до зворотних повідомлень пошти не були вручені «з інших причин», про що зазначено районним судом в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.
З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд вважає, що на стадії підготовчого судового засідання, судом були створені всі умови для реалізації права потерпілої сторони на доступ до правосуддя шляхом направлення судових повісток, які не були отримані потерпілим та повернуті до суду, в зв`язку з незнаходженням адресата за адресою, яка була зазначена потерпілим органу досудового розслідування.
Апеляційний суд вважає, що районним судом було вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення потерпілого про судовий розгляд, ці заходи відповідають вимогам КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенню від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Таким чином, слід констатувати, що неотримання потерпілим судових викликів, які були здійсненні у відповідності до положень КПК України та направлялися на адресу, яка була зазначена самим потерпілим на стадії досудового розслідування, та подальша неявка потерпілого та його представника в підготовче судове засідання Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, в даному конкретному випадку, може свідчити про недобросовісне користування потерпілим та його представником належними їм процесуальними правами та на неналежне виконання процесуальних обов`язків. За таких умов, неявка потерпілого та його представника не перешкоджали проведенню районним судом підготовчого судового засідання за їх відсутністю, та не позбавляли суд розглянути питання, які має суд розглянути у відповідності до положень ст.314 КПК України.
За таких обставин, апеляційний суд визнає помилковим висновок районного суду про те, що в обвинувальному акті зазначені недостовірні відомості щодо потерпілого, оскільки ці відомості були встановлені та зазначені органом досудового розслідування на підставі даних, які надавалися безпосередньо потерпілим.
Також, апеляційний суд звертає увагу не те, що рішення суду щодо повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, фактично суперечать доводам викладеним судом в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, оскільки посилаючись на неможливість неналежного сповіщення потерпілого та його представника, що на думку районного суду унеможливлювало подальший розгляд справи, суд одночасно послався на те, що ці обставини дають підстави для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки районний суд все ж таки провів підготовче судове засідання за відсутністю потерпілого та його представника. При цьому, районний суд не скористався правом відкладення судового засідання та повторного сповіщення, або вжиття заходів щодо перевірки правильності зазначених в обвинувальному акті адрес для листування з потерпілим та його представником.
Отже, висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 вимогам ст. 291 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, а повернення його прокурору для усунення недоліків безпідставним.
Перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту та представника суб`єктів господарювання щодо недотримання районним судом положень ст.314 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_15 та його захисник ОСОБА_10 стверджують про порушення районним судом вимог КПК України. Зокрема обвинувачений та захисник вказують про те, що в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки після повідомлення йому про підозру, до направлення обвинувального акта до суду, закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України. Разом з цим, постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції залишив подане обвинуваченим клопотання про закриття кримінального провадження без розгляду, що не відповідає вимогам закону.
Статтею 350 КПК України визначено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Згідно положень п.2 ч.3 ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд, за наявності підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу, маєзакрити кримінальне провадження.

Враховуючи наведені вимоги процесуального Закону апеляційний суд констатує, що після надходження від учасників процесу відповідного клопотання, суддя доповідач або колегія суддів, після заслуховування думки сторін з приводу заявленого клопотання, повинен прийняти рішення про задоволення цього клопотання або про відмову в його задоволенні.
Між тим, як вбачається з мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваної ухвали наведених вимог Закону районний суд не дотримався, оскільки отримавши в судовому засідання клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284, п.2 ч.3 ст.314 КПК України, суд залишив його без розгляду.
Доводи апеляційної скарги представника ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Дінекс-Трейд» та ПП «Влахос» адвокат ОСОБА_8 , та вимога щодо скасування ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2020 року в частині відмови у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження та постановлення нової ухвали про задоволення клопотання про скасування арешту майна, є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки це питання не входить до компетенції апеляційного суду на стадії перевірки законності ухвали районного суду щодо повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, та може бути розглянуто районним судом лише за результатами судового розгляду кримінального провадження в районному суді, або у разі прийняття судом рішення про закриття кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала районного суду про повернення обвинувального акта прокурору підлягає скасуванню, обвинувальний акт підлягає поверненню до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання у відповідності до положень ст. 314 КПК України, в іншому складі суду.

При новому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, розглянути всі питання, які має вирішити суд під час проведення підготовчого судового засідання, дати належну правову оцінку заявленим клопотанням учасників судового розгляду та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, яке буде відповідати вимогам закону та забезпечить виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , представника ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Дінекс-Трейд» та ПП «Влахос» адвоката ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000913 від 15.10.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.186 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків скасувати, та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4