ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_7

представника поліції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області кримінальне провадженні № 0000516 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бужанка, Іваничівського району, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, з професійно-технічною освітою, не одруженого, громадянина України, українця, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

Неповнолітній ОСОБА_4 04.08.2020 близько 22 год. 30 хв., керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, перебуваючи поблизу магазину «Кафетерій» по вул. Миру, 17, села Зимне, Володимир-Волинського району Волинської області, де шляхом вільного доступу, незаконно заволодів незареєстрованим в законному порядку мопедом, марки «ALPHA» моделі «ZS50F», 2007 року виготовлення, об`ємом двигуна 49,9 кубічних сантиметрів, рама № LZXPCALAX751330, котрий знаходився поблизу вказаного магазину, що належить ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду на суму 2773,65 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованому йому злочині та обставини викладені у обвинувальному акті визнав повністю. Щиро розкаявся у вчиненому злочині, просив суворо не карати, не заперечив щодо застосування примусовго заходу виховного характеру у виді застереження та примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Окрім визнання вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України його винуватість у вчиненні даного злочину підтверджуються наступними дослідженими та перевіреними письмовими доказами.

Протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 04.08.2020 р., під час даної слідчої дії ОСОБА_4 вказав на мопед марки «ALPHA», котрий він викрав та показав місце з відки його викрав.

Висновком автотоварознавчої експертизи №83 від 12.08.2020 р., котра підтверджує, що вартість викраденого мопеда становить 2773,65 грн.
Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення у даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у незаконному заволодінні транспортним засобом є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 289 КК України.

Обставиною, що помякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, котрі обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

При вирішенні питання призначення покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує відомості про його молодий вік, стан здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, вперше притягається до кримінальної відповідальності, задовільні характеристики по місцю навчання та проживання, інформацію про те, що завдану шкоду кримінальним правопорушенням відшкодовано повністю, шляхом повернення викраденого майна потерпілому, думку потерпілого, викладену в письмовій заяві, який вказував на відсутність претензій будь-якого характеру до обвинуваченого.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 подала клопотання про звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує роз`яснення, викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" № 2 від 15 травня 2006 року, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Згідно з вимог ч. 2 цієї ж статті, суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
В ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, щиро розкаявся та його поведінка після скоєного кримінального правопорушення є бездоганною, він сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, з`являвся за викликами суду у супроводі законного представника.
Також із досудової доповіді органу пробації вбачається, що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, а також його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що на момент ухвалення вироку неповнолітній ОСОБА_4 не потребує застосування покарання.
Враховуючи викладене, думку учасників кримінального провадження, які не заперечували щодо задоволення клопотання захисника, суд приходить до висновку про можливість звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження, з роз`ясненням неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, яка завдана охоронюваним законом правам потерпілої особи, оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.
При цьому, суд враховує, що вид примусового заходу виховного характеру у виді застереження, сприятиме виправленню неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 та буде більш дієвим та ефективним способом впливу на нього, який, як визнано судом, на даний час не потребує застосування покарання за ч. 1 ст. 289 КК України.
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16 січня 2017 року № 223 - 66/0/4-17 "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх" пунктом 16 визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Крім цього, зі змісту висновку судово-психіатричної експертизи № 279 від 15.10.2020 р. встановлено, що на час інкримінованих протиправних дій ОСОБА_4 виявляв ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність) з поведінковими розладами психопатоподібного типу. За своїм психічним станом ОСОБА_4 не був здатним повною мірою усвідомолювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_4 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (легка дебільність) з поведінковими розладами психоподібного типу. За своїм психічним станом ОСОБА_4 не є здатним повною мірою усвідомолювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Таким чином, наявні у ОСОБА_4 на час скоєння злочину психічні розлади обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто підпадає під дію ст.20 КК України «обмежена осудність»), а тому він підлягає кримінальній відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно з рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України).

На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи № 273 від 15.10.2020 року, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 є обмежено осудним, оскільки на час вчинення злочину через наявний у нього психічний розлад не був здатним повною мірою усвідомолювати свої дії та керувати ними, а також і на даний час через наявний у нього психічний розлад не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно з якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Приймаючи до уваги наведені обставини, суд прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_4 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем його проживання.

У відповідності до вимог ст.ст. 100, 122 КПК України суд вирішує долю речових доказів та приймає рішення по питанню процесуальних витрат за проведення автотоварознавчої експертизи, які слід стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 в повному обсязі.

Арешт майна скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 105, ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

Визнати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4

винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

На підставі ч. 1, 2 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати щодо ОСОБА_4 примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 980,70 грн.

Речовий доказ мопед марки «ALPHA» моделі «ZS50F» повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.08.2020 р. - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити неповнолітньому обвинуваченому, його законному представнику та прокурору.

Головуючий:/підпис/