ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2020 р. 145/1786/19

1-кп/145/55/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000197 від 28.08.2019 року, щодо обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Гриженці Тиврівського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, 14.09.2020 судимої Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.79 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України,

встановив:
19.08.2019 приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку ОСОБА_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, таємно, здійснила крадіжку мобільного телефону торгової марки «Blackview», моделі «А20», вартість якого згідно висновку експерта № 6150/19-21 від 24.09.2019 складає 924, 80 грн.

В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення визнала себе винною. Показала, що дійсно 19.08.2019 близько 22 години була у будинку ОСОБА_5 , поки він не бачив, викрала його мобільний телефон. У вчиненому щиро розкаялася.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинувачена ОСОБА_4 повинна нести відповідальність за ч.1 ст.185 КК України, оскільки таємно викрала чуже майно.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а саме: те, що вона щиро розкаялася у вчиненому, винність визнала, має на утриманні малолітню дитину. Також суд враховує позитивну характеристику обвинуваченої за місцем проживання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді про обвинувачену у кримінальному провадженні, складеної Тиврівським районним відділом філії ДУ "Центр пробації", ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченій оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого кримінального проступку, особу винної, зважає на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, та приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде достатнім призначення покарання згідно санкції ч.1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в межах санкції статті кримінального закону, за яким визнав її винуватою.

Вирішуючи питання про розмір штрафу, суд виходить з наступного.

За загальними правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. (ч.2 ст. 4 КК України).

Санкцією ч 1. ст. 185 КК України, в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченою кримінального правопорушення, було передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

01 липня 2020 року набули чинності зміни до ч.1 ст. 185 КК України, згідно з якими посилена відповідальність за вказане правопорушення у вигляді штрафу та встановлено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років. (Закон №2617-VIII від 22 листопада 2018 року). При цьому даним законом диспозицію ч.1 статті 185 КК України змінено не було.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи, що санкцією ч 1. ст. 185 КК України, в редакції закону №2617-VIII посилена відповідальність обвинуваченої щодо покарання у вигляді штрафу, порівняно з редакцією що діяла до 01 липня 2020 року, то застосуванню в даному випадку підлягає санкція ч.1 ст. 185 КК України в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченої кримінального правопорушення (щодо штрафу).

Згідно положень ч. 4 ст. 70 КК України та роз`яснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інше кримінальне правопорушення, за якие вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, ОСОБА_4 вчинено до постановлення відносно неї вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14.09.2020 р., за яким вона засуджена за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК до 3 років позбавлення волі, та відповідно до ст.79 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 27.11.2020 р. та вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14.09.2020 р. слід виконувати самостійно.

Цивільний позов не заявлявся.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду від 12.09.2020 на вилучений мобільний телефон марки «Blackview» необхідно скасувати.

Стягнути із ОСОБА_4 витрати за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався, клопотань від сторони обвинувачення не надходило.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винною за ч.1 ст.185 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, за яким 14.09.2020 р. ОСОБА_4 засуджена за ч.2 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, відповідно до ст.79 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, та вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 27.11.2020 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривень штрафу, виконувати самостійно.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.09.2019 на тимчасово вилучене майно - мобільний телефон торгової марки «Blackview» в корпусі золотого кольору, моделі «А20»,

Речовий доказ по справі: мобільний телефон торгової марки «Blackview» в корпусі золотого кольору, моделі «А20», передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області, повернути потерпілому.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 314 (триста чотирнадцять) гривень за проведення судової товарознавчої експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тиврівський районний суд Вінницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_6