н/п 1-кп/953/541/20
"10" грудня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, не одружений, освіта повна загальна середня, не працює, раніш не судимий, зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.4 ст.190, ч.3 ст.357 КК України;
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Полонне, Хмельницької області, громадянин України, одружений, освіта вища, приватний підприємець зареєстрований у ДПІ м. Славути, раніш не судимий, зареєстрований: АДРЕСА_3 , мешкає: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянка України, не заміжня, освіта вища, працює, ТОВ «Євротрейд Ко», директор, раніш не судима, зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України;
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Харкова, громадянка України, заміжня, освіта вища, працює, ТОВ «Євротрейд Ко», заступник директора, раніш не судима, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,-
В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 357 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити справу до судового розгляду. Захисники та обвинувачені просили обвинувальний акт повернути прокурору, посилались на не відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, оскільки на їх думку формулювання обвинувачення викладено в обвинувальному акті не повно та не конкретно, а неконкретність пред`явленого обвинувачення та не зазначення в обвинувальному акті обставин, з якими закон пов`язує настання кримінальної відповідальності відповідно до диспозиції статей, за якими вони обвинувачуються, виключає можливість обвинувачених здійснювати захист щодо пред`явленого неконкретного обвинувачення, чим порушує їх право на захист. Зазначали, що у відповідності до вимог ч.1 ст.348 КПК України в судовому засіданні головуючий зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Однак з огляду на наведене, виконати ці вимоги кримінального процесуального закону не можливо.
Колегія судів ознайомившись з обвинувальним актом та доданими до нього матеріалами, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає, що обвинувальний акт слід повернути прокурору з наступних підстав.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, в тому числі, має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 357 КК України, а саме: у вимозі передачі чужого майна з погрозою вбивства; у шахрайстві, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах; у незаконному володінні будь-яким способом паспортом або іншими важливим особистим документом, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 обвинувачуються за ч.4 ст.190 КК України у шахрайстві, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення.
Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше.
Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст.91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона могла зрозуміти суть пред`явленого обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення. Статтею 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інше.
Системний аналіз зазначених норм у сукупності вказує на те, що при формулюванні в обвинувальному акті обвинувачення, в ньому з достатньою повнотою повинні містити встановлені органом досудового розслідування конкретні обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст.91 КПК України.
На переконання суду, сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення не відповідає наведеній в обвинувальному акті правовій кваліфікації кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України, у вчинені якого обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 .
Проте, в порушення вимог ст. ст. 91, 291 КПК України не зазначається: які саме документи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 обіцяли оформити ОСОБА_15 , в яких саме країнах Євросоюзу, для кого саме ці документи повинні були бути оформлені, в чому саме полягає шахрайство, обман, оскільки в обвинувальному акті зазначено «документи не є дійсними та не відповідають офіційним вимогам на отримання посвідок для виїзду в країни Євросоюзу», що робить незрозумілим, що це за документи, чи є вони недійсними чи не відповідають офіційним вимогам, в чому саме полягає недійсність та яким саме офіційним вимогам, відсутній опис причинного зв`язку між діяннями обвинувачених, виготовленням документів для невідомих двадцяти двох громадян та спричинення майнової шкоди саме потерплому ОСОБА_15 у визначеному розмірі.
Вищенаведені порушення вимог закону при складанні обвинувального акту свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення, порушує право обвинувачених на захист і в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення на виконання вимог ст.348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах.
Частиною першою статті 348 КПК України встановлено, що після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.
Згідно вимог ст.374 КПК України, якщо суд ухвалює обвинувальний вирок, в ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що встановлено ст.22 КПК України.
Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Підозрюваний, обвинувачений має право на захист, яке полягає у надані йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, що передбачено ст.20 КПК України.
Проте, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.
З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».
При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження» (рішення від 09.03.2011 у справі «Жупнік проти України» та від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).
Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч.1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст.291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.
Наданий до суду обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 п.5 ст.291 КПК України, оскільки сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення не відповідає вищезазначеним положенням закону, тому у даному випадку обвинувачені позбавлений можливості належним чином підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції, адже їх не було належним чином поінформовано про характер і причини обвинувачення через неконкретне формулювання обвинувачення, як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Окрім цього, суд звертає увагу на наступне.
За приписами п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Як вбачається з вищенаведених обставин даної справи анкетні дані потерпілого не відповідають дійсності, що унеможливлює направлення йому судової повістки поштою, або в будь-який інший спосіб, передбачений статтею 135 КПК України.
Так, на судові засідання, які були призначені на 20.01.2020, 13.02.2020 року, 16.03.2020 року, 21.04.2020 року, 05.06.2020 року, 18.08.2020 року, 16.10.2020, 10.12.2020 року до суду повернулися конверти з повідомленням без вручення потерпілому, в тому числі з підстав того, що адресат відсутній за вказаною на конверті адресою.
Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що місце проживання потерпілого ОСОБА_16 органом досудового розслідування фактично не встановлено і суд використав усі передбачені законом можливості для забезпечення присутності потерпілого під час розгляду кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні, однак вони не дали належних результатів.
Водночас нормами КПК України не передбачено можливості оголошення розшуку потерпілого чи застосування до нього приводу.
Суд вважає за необхідне зауважити, що тривале перебування кримінального провадження у підготовчому засіданні порушує розумні строки його розгляду та право обвинувачених на те, щоб обвинувачення в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Вимоги про дотримання розумних строків провадження, які законодавчо закріплені у ст. 28 КПК України відповідають існуючій практиці ЄСПЛ та нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно дотримання прав людини у цій сфері.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, і цей недолік не було усунуто стороною обвинувачення під час підготовчого судового засідання, оскільки жодних повідомлень (письмових, електронних) від потерпілого щодо зміни його місця мешкання, перебування в іншій країні, тощо, до суду не надходило.
Таким чином, дослідивши всі представлені до суду дані та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим нормами ст.291 КПК України, а тому у відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
Реалізуючи це право, суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не розглядали та не вирішувались питання щодо доведеності вини обвинувачених та достатності зібраних для цього доказів, а також не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинувачених. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України, встановлені порушення права обвинувачених на захист, а тому відповідно до ч.3 ст.314 КПК України повертає обвинувальний акт прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 91, 214, 217, 291, 314-317, 369 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали проголошено в приміщенні Київського районного суду м. Харкова (м. Харків, вул.. Валентинівська, 7-Б, зал №17) 11 грудня 2020 року о 10-00 годині.
Головуючий суддя ОСОБА_1
судді: ОСОБА_2