Номер провадження: 11-кп/813/1820/20
Номер справи місцевого суду: 946/3992/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2020 року, -

встановив:

оскаржуваним рішенням районного суду від 08.07.2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000213 від 07.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127, ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд послався на те, що: в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_8 , які не відповідають правовій кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.146, ч.2 ст.127, ч.1 ст.115 КК України, оскільки, на думку суду, орган досудового розслідування мав кваліфікувати дії обвинуваченого за п.3 ч.2 ст.115 КК України, а тому районний суд вважає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 відсутнє формулювання обвинувачення. Суд також послався на порушення права на захист ОСОБА_13 , зазначивши при цьому, що захиснику обвинуваченого ОСОБА_14 не надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження.

Не погодившись з ухвалою районного суду, прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність ухвали та просить її скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Прокурор посилається на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а зазначені в ухвалі мотиви районного суду з яких суд повернув обвинувальний акт, не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору. Прокурор зазначає про те, що районний суд вийшов за межі своїх повноважень та повертаючи обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України, фактично вдався до оцінки доказів по справі та надав оцінку процесуальним рішенням, які були прийняті на стадії досудового розслідування, не досліджуючи доказів по справі, оскільки вони не були в розпорядженні суду, з огляду на стадію судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутністю потерпілого, захисників та обвинувачених, оскільки останні, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від захисника ОСОБА_14 надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

За таких обставин, апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права потерпілого на доступ до правосуддя. Приймаючи до уваги те, що потерпілий на оскаржувану ухвалу районного суду апеляційну скаргу не подавав, апеляційний суд вважає, що розгляд справи за відсутністю потерпілого жодним чином не порушує його права. Реалізація права доступу потерпілого до правосуддя буде забезпечене на стадії розгляду справи в районному суді.
Одночасно апеляційний суд вважає, що відкладення розгляду справи не буде відповідати вимогам ст.28 КПК України та не сприятиме виконанню положень ст.2 КПК України.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд за відсутністю не з`явившихся учасників кримінального провадження .

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.
За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акту прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127, ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, він фактично відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону. Відповідно до змісту обвинувального акту в ньому зазначені час, місце, мотиви та спосіб вчинення злочинів обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
За таких обставин твердження районного суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, із посиланням на неконкретність обвинувачення, є безпідставними.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи районного суду, покладені в обґрунтування існування підстав для повернення обвинувального акта, оскількипосилаючись на невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 районний суд фактично вдався до оцінки доказів в даному кримінальному провадженні, що не відповідає положенням ст.314 КПК України, оскільки суд має право розглядати обвинувальний акт у відповідності до висунутого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд визнає безпідставними доводи районного суду щодо допущеного порушення органом досудового розслідування права на захист ОСОБА_13 , з посиланням на ненадання захиснику ОСОБА_14 можливості ознайомитись з матеріали кримінального провадження. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що існування наведених обставин не можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки захист обвинуваченого ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування забезпечували захисники ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а тому ознайомлення захисника ОСОБА_14 з матеріалами кримінального провадження суд мав можливість забезпечити перед проведенням підготовчого судового засідання, або в порядку ч.2 ст.317 КПК України, після призначення справи до судового розгляду.
Отже, апеляційний суд констатує, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вимогам ст. 291 КПК України, є необґрунтованими, а повернення його прокурору для усунення недоліків безпідставним.
З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала суду про повернення обвинувального акту прокурору підлягає скасуванню, а обвинувальний акт підлягає поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 08.07.2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000213 від 07.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127, ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України було повернуто прокурору, для усунення недоліків скасувати, та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4