Ухвала

3 лютого 2021року
м. Київ
справа № 336/1869/17
провадження № 51 27 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
11 січня 2021 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам

п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху,

в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду захисник направила нову касаційну скаргу проте приписів ст. 427 КПК не дотрималася та недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунула.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);

3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник порушує питання про скасування вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року

у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Однак у повторно поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 , знову обмежилась загальними фразами і формальними посиланнями щодо порушень допущених, на

її думку, судами першої та апеляційної інстанцій. При цьому, захисник так і не обґрунтувала, у чому саме полягає, з огляду на положення ст. 412 КПК, істотність порушень при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, і яким чином ці порушення перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду із закриттям кримінального провадження з огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 284, статей 370, 412, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин, касаційна скарга разом з усіма доданими до неї документами підлягає поверненню.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3