Справа № 631/651/20
Провадження № 1-кп/631/104/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:
з боку сторони обвинувачення:
прокурора ОСОБА_2
потерпілого ОСОБА_3
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_4
а також:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вовчанськ Харківської області, громадянина України,

із середньо-спеціальною освітою, холостого, без утриманців,

який працює без офіційного працевлаштування, раніше не судимий,

зареєстрований за адресом:

АДРЕСА_1 ;

фактично проживає за адресом:

АДРЕСА_2 ;

у вчинені правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, на підставі обвинувального акту та угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, укладеної сторонами 30.07.2020 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2020 року під № 0000176,-

в с т а н о в и в:

28.05.2020 року близько 14 години 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували за адресом їх мешкання, тобто в домоволодінні АДРЕСА_2 ,- почали сваритись й на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_4 вирішив заподіяти тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, у вказаному місті та у вказаний час ОСОБА_4 правою ногою наніс один удар у область тулуба зліва, а саме в область робер ОСОБА_3 , після чого той впав на правий бік, а ОСОБА_4 в цей момент наніс йому ще декілька ударів ногами по тулубу потерпілого. Від завданих ударів у ОСОБА_3 утворилися тілесні ушкодження у вигляді перелому 8-го лівого ребра без зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Таким чином, дійсно своїми умисними діями ОСОБА_4 28.05.2020 року вчинив злочин проти життя та здоров`я ОСОБА_3 у виді умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто злочин, передбачений частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

30 липня 2020 року потерпілий у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 уклали угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним, в якій зазначили, що підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, тобто у тому, що він вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, у зв`язку із чим сторони кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2020 року під № 0000176, узгодили йому міру покарання за вчинене у виді обмеження волі строком на два роки із застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України. Із зазначеним видом та мірою покарання ОСОБА_4 повністю згоден. Підозрюваному та потерпілому роз`яснені наслідки укладання та затвердження цієї угоди, передбачені частиною 3 статті 394, статтею 424, пунктом 1 частини 4 і абзацами 1 й 4 пункту 1 частини 5 статті 474 та статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним, підписана сторонами кримінального провадження 30.07.2020 року, надійшла до суду разом із обвинувальним актом, складеним слідчим Слідчого відділення Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 та затвердженим того ж дня Начальником Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про можливість затвердження цієї угоди, заслухавши думку прокурора, потерпілого та обвинуваченого, вивчивши в межах змісту угоди витребувані документи, подані сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування й долучені до матеріалів справи за клопотанням сторони обвинувачення, не здійснюючи оцінку доказів на підтвердження фактичних обставин правопорушення, судом встановлено таке.

Під час підготовчого судового засідання сторони кримінального провадження запевнили суд у тому, що 30.07.2020 року уклали угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним з дотриманням та в порядку, передбаченому статтями 468, 469 та 471 Кримінального процесуального кодексу України, повністю підтримали її умови та просили затвердити, призначивши узгоджену ними міру покарання у виді обмеження волі строком на два роки із застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 також у судовому засіданні підтвердив визнання ним винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, добровільність укладання цієї угоди та можливість її виконання, пояснивши, що дійсно при викладених у ній та обвинувальному акті обставинах вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні теж беззастережно підтвердив добровільність укладення з обвинуваченим ОСОБА_4 угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Отже, суд безпосередньо переконався у безсумнівній та добровільній, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони (як-то застосування насильства, примусу, погрози, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді) згоди сторін угоди, а також визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленні та правильному розумінні сторонами угоди роз`яснених судом положень частини 1 статті 473 Кримінального процесуального кодексу України про обмеження права оскарження вироку згідно зі змістом статей 394 і 424 цього Кодексу, а також відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу для обвинуваченого; позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди для потерпілого; відсутності підстав для відмови у затверджені вказаної угоди, передбачених частиною 7 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість затвердження такої угоди з наступних підстав.

Так, суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним закону і будь-якого положення складеної угоди. При цьому у разі невиконання угоди про примирення відповідно до статті 476 Кримінального процесуального кодексу України потерпілий має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, й що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за статтею 389-1 Кримінального кодексу України.

Таким чином, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши ці обставини, встановлені під час підготовчого судового засідання за кримінальним провадженням на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, і правильну кваліфікацію його дій, у зв`язку із чим, обвинувачений може бути підданий кримінальному покаранню за вчинене.

Перевіряючи укладену угоду на відповідність вимогам діючого кримінального та кримінального процесуального законодавства України, суд переконався в наступному.

Підписана 30.07.2020 року в рамках внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000176 угода про примирення між потерпілим та підозрюваним передбачена діючим законодавством та може буди укладена згідно із змістом пункту 1 частини 1 статті 468 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, згідно із частинами 1 та 3 статті 469 Кримінального процесуального кодексу України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

При цьому слід мати на увазі, що за приписами пункту 1 частини 1 статті 477 Кримінального процесуального кодексу України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених Кримінальним кодексом України у частині першій статті 122 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин).

Слідчий Слідчого відділення Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_6 за погодженням із начальником Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_7 24.04.2020 року повідомив ОСОБА_4 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

Санкція зазначеної норми права цього кодифікованого кримінального закону України передбачає покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Класифікація кримінальних правопорушень наведена у статті 12 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України № 2617-VIІІ від 22.11.2018 року), відповідно до якого:

а) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі;
б) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

в) тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років;

г) особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

При цьому згідно із частиною 7 цієї норми кримінального права, якщо за вчинення злочину передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, ступінь його тяжкості визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин.

Таким чином системно аналізуючи наведені норми права, вчинене ОСОБА_4 діяння, передбачене частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, відноситься до нетяжких злочинів.

Також, враховуючи особливості та обставини вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, встановлено, що це кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, оскільки пред`явлено обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

Тому беручи до уваги характер і тяжкість підозри, той факт, що укладення угоди ініційовано одночасно з боку потерпілої особи та обвинуваченого, це кримінальне провадження є саме таким, в рамках якого може бути укладено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Вивчаючи зміст наданої угоди, суд вбачає, що він повністю відповідає вимогам статті 471 Кримінального кодексу України, оскільки в ній зазначено її сторони, формулювання підозри, правова кваліфікація вчиненого, істотні для цього кримінального провадження обставини, відсутність шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у інкримінованому йому злочинному діянні, узгоджене покарання, наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди, а також дата укладення та підписи сторін.

При перевірці домовленості сторін щодо узгодженого ними покарання ОСОБА_4 , судом зроблено висновок про те, що вони відповідають межам загальних засад призначення покарання, встановлених статтею 65 кодифікованого Закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про його особу, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, в межах, установлених санкцією частини 1 статті 122 Кримінального кодексу України, із застосуванням приписів статті 75 цього ж кодексу та відповідно до положень Загальної частини кримінального кодифікованого закону України, із дотриманням приписів щодо необхідності та достатності узгодженого покарання його виправленню та попередженню вчинення нових злочинів.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння раніше не судимий (а. с. 77 зворот); холостий; працює без офіційного працевлаштування; має постійне місце мешкання (а. с. 32, 65); на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога як за місцем реєстрації, так і за місцем фактичного мешкання не перебуває (а. с. 69, 70, 71, 72, 73); як не перебуває й на військовому обліку (а. с. 68, 75); за місцем мешкання характеризується позитивно (а. с. 76), у вчиненому щиро розкаявся.

Визнані сторонами кримінального провадження обставини щодо пом`якшення та обтяження покарання обвинуваченому, визначені ними у повній відповідності із приписами статей 66 та 67 Кримінального кодексу України.

Ретельний аналіз наведеного свідчить про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції засудженого від суспільства, узгоджене сторонами в угоді про примирення між потерпілим та підозрюваним, укладеній 30.07.2020 року, покарання за своїм видом та розміром відповідає вимогам кримінального закону України й буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Отже перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України щодо змісту та порядку її укладання й Кримінального кодексу України щодо узгодженої міри покарання, встановивши відсутність підстав, передбачених частиною 7 статті 474 зазначеного кримінального процесуального кодифікованого закону України, суд визнає умови угоди такими, що відповідають інтересам суспільства й вимогам діючого законодавства України та вважає за можливе та необхідне її затвердити, призначивши ОСОБА_4 узгоджену сторонами міру покарання.

Приходячи до такого та беручи до уваги узгодження сторонами міри покарання у виді 2 років обмеження волі із застосувавши приписів статті 75 Кримінального кодексу України, тобто про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне і достатнє для його виправлення покласти на нього обов`язки, передбачені частиною 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 Кримінального кодексу України.

При цьому, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 13.12.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 485/1613/17 (провадження № 51-6591 км 18),- щодо застосування до особи, яку звільняють від відбування покарання з випробуванням всіх обов`язків, перелічених у пункту 2 частині 1 статті 76 Кримінального кодексу України, незважаючи на те, що на час ухвалення вироку винна особа ніде офіційно не працює й для можливості повідомити про зміну місця роботи (на що саме й наголошує зазначена норма матеріального права), вона спочатку повинна її отримати.

В рамках цього кримінального провадження цивільний позов не подано, речових доказів та процесуальних витрат не має, заходи забезпечення застосовані не були.

Постановляючи вирок, суд ураховує, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому кримінальне провадження перебувало на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; статтями 12, 50, 61, 65 - 67, 88 90, частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», а також статтями 31, 35, 37, 91, 368 371, 373 376, 392, 393, частиною 3 статті 394, статями 395, 424, 468 471, 473 476 та 532 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями), -

з а с у д и в:

Затвердити угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним, підписану 30.07.2020 року та укладену між потерпілим ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 травня 2020 року під № 0000176, щодо вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 визнати винним у повідомленій підозрі щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджену сторонами кримінального провадження міру покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до приписів частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України й згідно із домовленістю сторін кримінального провадження звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням із встановленням йому іспитового строку на 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

?не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція в Харківський апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення із застосуванням особливостей, викладених у частині 3 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1