ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2007/20 Справа № 191/438/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Костромка Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, раніше судимого, останній раз:
- 28.07.2016 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, 75 КК України до 5 років позбавленні волі. Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2017 року іспитовий строк скасовано, направлено в міста позбавлення волі строком на 5 років,
про застосування до нього ст. 82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що раніше ОСОБА_7 неодноразово відбував покарання за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення не ставав, знову вчиняв тяжкі злочини, та судом не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше виправлення засудженого ОСОБА_7 можливе в умовах обмеження волі.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить дану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про застосування до нього ст. 82 КК України.
Вважає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про застосування до нього заохочувальної норми права.
На його думку, суд не взяв до уваги його співпрацю та участь у програмах пенітенціарної системи, а також те, що він працює з самого початку відбування покарання. За весь період покарання має 2 стягнення, які вже погашені, та має 3 подяки від начальника колонії.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 КК України, особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 28.07.2016 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, 75 КК України до 5 років позбавленні волі. Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2017 року іспитовий строк скасовано, направлено в місця позбавлення волі строком на 5 років.
Початок строку відбування покарання 08.08.2017 року. Кінець строку відбування покарання 08.08.2022 року.
Засуджений ОСОБА_7 в установах виконання покарання знаходиться з 10.08.2017 року. Перебуваючи в СІЗО № 4 м. Кривий Ріг характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
До СВК-94 прибув 06.09.2017 року. На теперішній час офіційно не працевлаштований, але залучається до робіт з благоустрою установи. За час відбування покарання характеризується посередньо, допускає порушення встановленого порядку відбування покарання, мав 2 стягнення та 2 заохочення. Не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, але не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Участь в організації виховних заходів які проводяться в установі не приймає. Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає. Соціально корисні зв`язки підтримує шляхом листування та побачень, отримує посилки, передачі.
Питання щодо можливості застосування зміни умов тримання відповідно до ст. 101 КВК України розглядалось 15.04.2019 року. Засудженому було відмовлено, як особі, що не став на шлях виправлення.
Після цього, аналогічне питання розглядалось 17.02.2020 року. Засудженому також було відмовлено, як особі, що не став на шлях виправлення.
Засуджений ОСОБА_7 є особою, яка на даний час відбула 1/2 частину строку покарання, призначеного судом за тяжкий злочин, при цьому є особою, що раніше неодноразово відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисні злочини.
Невідбута частина покарання станом на 23.04.2020 року становила 2 роки 3 місяця 15 днів. Тобто невідбута частина покарання є досить значною.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України.
Істотних порушень, кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Таким чином у задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4