УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/179/20

22 грудня 2020 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні, в залі суду, клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000766 від 05.12.2019 року, щодо ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187, ч.1ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Костопільського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000766 від 05 грудня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України

В ході судового засіданні прокурор подала клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просила обрати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, а саме домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

В справі «Кущ проти України» від 3 грудня 2015 року, Європейського суду з прав людини констатував, що тримання під вартою тривало один рік, сім місяців та чотирнадцять днів. При цьому, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотання про звільнення, національні суди здебільшого посилались на підстави, наведенні при його затриманні, та недодавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі впродовж періоду, що розглядається, національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення п.3ст.5 Конвенції.

Прокурор своє клопотання про продовження строку тримання під вартою обґрунтовує наявність доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховуватись від слідства та суду, ризику незаконного впливу на потерпілих а те, що ОСОБА_4 обвинувачується про підозру у вчиненні тяжкого злочину.

Таким чином, суд встановив, що жодних нових ризиків прокурором не зазначено.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:) вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у обвинуваченого.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, характеризується посередньо а також утримується під вартою з 5 грудня 2019 року.

Твердження того, що ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину не є обов`язковою вимогою для суду, щодо обов`язкового застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, сімейний стан, наявністю постійного місця проживання та роботи, суд вважає, що у відповідності до ч.4 ст.194, 201 КПК України, що обвинуваченому слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Окрім цього, застосовуючи, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього на строк не більше двох місяців такі обов`язки: за викликом прибувати до суду, здати на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, заборонити залишати своє житло цілодобово.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.194,201,331 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотанні прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187, ч.1ст.263 КК України - відмовити.

Клопотання захисника задовольни, змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне, Рокитнівського району, Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання Рокитнівський ВП ГУМП у Рівненській області.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки: за викликом прибувати до суду, здати на зберігання в суд свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, заборонити залишати своє житло в період доби з 00 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв.

Встановити строк дії ухвали терміном до 20 лютого 2021 року з моменту постановлення ухвали.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити у два місяці.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, а обвинувачений ОСОБА_4 , негайно доставляється до місця проживання .

Ухвала є остаточною і апеляційному оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1