Справа № 168/873/19 Провадження №11-кп/802/375/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000219, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 березня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Яревище, Старовижівського району, Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, інвалід ІІІ групи, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 серпня 2019 року біля 20 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою по вулиці Сонячній в с. Кримне, Старовижівського району, Волинської області, при виїзді із населеного пункту, діючи з необережності у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен і міг їх передбачити, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, через неуважність та недостатнє знання цієї ділянки дороги, не вибрав безпечної швидкості руху керованого транспортного засобу, не впорався з керуванням останнього, внаслідок чого з`їхав з дороги на праве узбіччя та кювет, після чого транспортний засіб декілька разів перевернувся, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в реанімаційному відділенні Ковельського міського територіального медичного об`єднання.
Своїми діями ОСОБА_8 порушив пункти 2.3б, 12.1, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через істотне порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання із застосуванням до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України. Зазначає, що судом при постановленні вироку та обранні виду і розміру покарання обвинуваченому порушено вимоги ст. 65 КК України. Також зазначає, що у вироку суду першої інстанції не вказано про початок строку відбування покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У поданих на апеляційну скаргу запереченнях захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу відхилити, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є також правильною і не оскаржується прокурором.

Що ж стосується тверджень прокурора про безпідставність звільнення ОСОБА_8 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання, то вони є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст. 75 КК України убачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання зі звільненням від його відбування з достатньою повнотою врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий, проте необережний злочин, свою винуватість у вчиненому визнав в повному об`ємі, щиро розкаявся у вчиненому, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, є інвалідом ІІІ групи з дитинства, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, завдані злочином збитки потерпілій, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, відшкодував в повному об`ємі, а також обставини, що передували вчиненню злочину, зокрема те, що за кермо транспортного засобу ОСОБА_8 сів на прохання своєї матері та її співмешканця, який загинув, що не оспорюється учасниками провадження.

До обставин, які пом`якшують покарання суд правильно відніс: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих злочином збитків, а обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації та має на меті не лише кару, але й виправлення засудженого, апеляційний суд вважає, що призначене судом основне та додаткове покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким.
Застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, суд в повній мірі врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання та дані про його особу, повне відшкодування завданих збитків, позицію потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання та обґрунтовано дійшов висновку про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням, визначивши максимальний термін іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього ж Кодексу, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань апробації.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: