Справа №361/1219/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2577/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001363 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 13 серпня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Броварського міськрайонного суду Київської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ще на 60 днів, оскільки строк закінчується 20 червня 2020 року внаслідок необхідності проведення в кримінальному провадженні судового розгляду, обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, продовження щодо останнього ризиків, що існували раніше, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року вказане клопотання задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 13 серпня 2020 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Бровасрького міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема домашній арешт та покласти на нього обов`язки: цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та/або суду (в залежності від стадії кримінального провадження); прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та/або суду (в залежності від стадії кримінального провадження); не відлучатися із Київської області/м. Києва без дозволу суду; утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Сторона захисту не заперечує щодо застосування судом до ОСОБА_7 обов`язку, носити електронний засіб контролю. У разі, якщо суд вважатиме аргументи сторони захисту не переконливими, а подальше тримання під вартою ОСОБА_7 виправданим, визначити заставу у розмірі до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є максимальним, щодо тяжкого злочину.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не було належним чином мотивоване, адже не були достатньо обґрунтованими зазначені у клопотанні ризики, не вказано, яким саме чином вказані ризики підтверджуються. Адже, жодними матеріалами кримінального провадження такі ризики не підтверджені, про що стороною захисту було наголошено. Також, подане клопотання прокурора взагалі не містило належного мотивування та обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 з метою забезпечення його належної поведінки під час подальшого судового розгляду даного кримінального провадження.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції проігноровано дані щодо того, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою з 26 вересня 2019 року, тобто на день розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою останній знаходився під вартою майже 9 місяців. За час тривалого перебування під вартою ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду, вказане він підтверджував і в суді першої інстанції. Також, ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні його захисники жодним чином не перешкоджали кримінальному провадженню, відповідно і в матеріалах кримінального провадження жодних доказів щодо будь-якої протиправної діяльності немає. Захист вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту повністю може забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, сторона захисту вказала, що ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання в Київській області, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, а ризики, про які раніше зазначав прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, а саме що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати тиск на потерпілих, свідків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у яких обвинувачується, а також знищити речові докази на даний час повністю відсутні.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни; вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другоїстатті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно зазначатися про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом першої інстанції було враховано те, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 , який вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та схильний до вчинення правопорушень, в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, з метою уникнення покарання за вчинений злочин може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків. Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких був обраний обвинуваченому ОСОБА_7 даний запобіжний захід не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.

Відтак, на переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, зокрема і у виді домашнього арешту, про що ставить питання сторона захисту.

Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються зазначеними доводами місцевого суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 13 серпня 2020 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4