У Х В А Л А

01 жовтня 2020 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участі секретаря - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000588 від 22.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В :

15.09.2020 року в провадження слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000588 від 22.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України. В своєму клопотанні ОСОБА_3 посилається на наступне. В провадженні слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000588 від 22.01.18 року за ознаками злочинів передбачених ст.28, ч.3 ст.190, ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України. В рамках кримінального провадження №0000588 задоволено клопотання слідчого та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.11.19 року №357/10242/19 накладено арешт на майно ОСОБА_4 . В рамках кримінального провадження №0000588 від 12.01.2018 року за ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.190, ст. 191,ст. 366 КК зібрано необґрунтовані відомості, що ОСОБА_5 , маючи юридичну освіту, необхідні знання та практичні навички, начебто реалізуючи злочинний намір на привласнення майна шляхом обману уклав правочин від 05.05.2015року про відступлення права вимоги, після чого діючи за попередньою змовою групи осіб розпочав процедуру судового оскарження обставин укладення договору купівлі-продажу статутної частки ТОВ ТД «Камілла» від 17.12.2014 року та також зазначав у позовних заявах про необхідність забезпечення позову шляхом відчуження майна, внаслідок чого було ухвалено судове рішення у справі №370/1226/15 про стягнення грошових коштів, яке двічі залишалося без змін постановами Верховного Суду України. Остаточне судове рішення у справі № 370/1226/15 потягло за собою визнання недійсними ряду правочинів укладених щодо майна, та відкриття виконавчого провадження № 55989291 приватним виконавцем, яким накладено арешт на майно з метою подальшого відчуження на користь стягувачів. У зв`язку з цим це начебто спричинило заподіяння майнової шкоди слідчому судді Білоцерківського районного суду Київської області ОСОБА_6 та матері слідчого судді ОСОБА_6 , який розглядав клопотання слідчого ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, а його дії начебто носять протиправний характер, оскільки борг слідчого судді ОСОБА_6 в розмірі не задекларованих 8 млн. грн. погашений. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.06.2020р. №357/1241/20 зобов`язано старшого слідчого СВ Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 розглянути заяву ОСОБА_3 від 13.02.20р. про залучення потерпілим у кримінальному провадженні №0000588. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.06.2020 року №357/10242/19 зобов`язано старшого слідчого СВ Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 розглянути клопотання ФОП ОСОБА_3 від 05.03.20 року про закриття кримінального провадження №0000588. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.04.20 року №357/2209/20 задоволено скаргу ФОП ОСОБА_3 . Зобов`язано посадових осіб Білоцерківського ВП ГУ у Київській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР по заяві ФОП ОСОБА_3 від 27.12.2019 р. відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за вчинення злочину передбаченого ст. ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 383, ч.2 ст. 384 КК України.

Водночас жодна з вказаних ухвал слідчого судді органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000588 не виконуються. Клопотання ФОП ОСОБА_3 в порядку ст. 220 КПК не розглядаються. Згідно листа Прокуратури Київської області від 17.06.2020р. №624 вих 20 та постанови Білоцерківської місцевої прокуратури від 18.06.2020р. ФОП ОСОБА_3 відмовлено у врученні підозри про вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження №0000588. Листом Білоцерківської місцевої прокуратури від 17.06.2020р. №39-870 відмовлено ФОП ОСОБА_3 у встановленні розумних строків в рамках кримінального провадження №0000588. Не вчинення будь-яких слідчих дій для встановлення обставин скоєння кримінального правопорушення протягом тривалого часу, починаючи з 22.01.2018р. є неефективним здійсненням досудового розслідування у розумні строки. Як вбачається, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000588 триває з 22.01.2018р., що на даний час вже перевищує 18 місяців. Отже вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000588 жодній особі не повідомлено про підозру, а строк досудового розслідування вже закінчився. Отже, проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні у строк, що перевищує кілька років, повністю нівелює таку засаду кримінального провадження, як розумні строки, визначену в ст.28 КПК. В порушення п. 1, 2 ч.4 ст. 284 КПК слідчий та прокурор не виконали вимоги КПК щодо закриття кримінального провадження в якому закінчився строк досудового розслідування. А закінчення цього строку унеможливлює проведення в подальшому будь-яких слідчих дій, відповідно це є прямою підставою для закриття кримінального провадження. У зв`язку з бездіяльністю слідчого та прокурора обов`язок закрити кримінальне провадження покладається на слідчого суддю. Наразі кримінальне провадження №0000588 грубо порушує конституційні права, шкодить інтересам, оскільки в порушення презумпції невинуватості ОСОБА_3 бездоказово та у непередбачений законом спосіб прирівнюють до злочинця, лише з тих підстав, що на його користь були винесені остаточні та обов`язкові до виконання судові рішення стягнення боргу з ОСОБА_4 . В рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000588 ОСОБА_3 позбавляють можливості отримати присуджену коштів за остаточними рішеннями суду у справах №370/1226/15 та 752/18635/15, які підлягають безумовному виконанню всіма державними органами, установами та боржником ОСОБА_4 безпосередньо. Відповідно в рамках кримінального провадження №0000588 порушується презумпція невинуватості, порушується право ФОП ОСОБА_3 на судовий захист, оскільки в порушенням Конституції країни, Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», положень КПК України слідчий та прокурор фактично здійснили переоцінку остаточних судових рішень у справах №370/1226/15, №752/18635/15, що перечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності. Остаточним рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. №370/1226/15-ц присуджено стягнути з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 грошові кошти: 7 980 000 гривень за не виконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД Камілла від 17.12.14р. №1491 та умов договору відступлення права вимоги; 192 000 гривень в якості збитків заподіяних інфляцією; 3% річних від простроченої суми, що становить 370 189 гривень 39 коп. Постановами Верховного Суду від 25.04.18р. та від 20.08.18р. №370/1226/15-ц рішення Апеляційного суду Київської області від 24.1 1.2017р. №370/1226/15-ц було залишене без змін. Постановою Київського апеляційного суду від 18.07.19р. №752/18635/15 змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2018 р. та ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 3% річних у розмірі 134 032 грн., інфляційні витрати у розмірі 574 516 грн., судовий збір у розмірі 4090 гри. за невиконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.17р. №370/1226/15. Станом на червень 2020р. боржник ОСОБА_4 ухиляється від виконання рішень судів, борг не сплачує, грошові кошти не перераховує, чим грубо порушує майнові права ФОП ОСОБА_3 , що є порушенням ст. 41, 129-1 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод». Судовими рішенням у справах №370/1226/15 та №752/18635/15 ухваленими на користь ФОП ОСОБА_3 підтверджено дійсні грошові вимоги до боржника ОСОБА_4 . Судові рішення у даних справах набрали законної сили, відкрито виконавчі провадження щодо примусового конання судових рішень. Порушення прав ОСОБА_3 полягає у тому, що слідчий та прокурор в рамках кримінального провадження №0000588 порушили його право на судовий захист, що є порушенням ст. 55 Конституції України, ст.6,8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», так як у неконституційний спосіб фактично здійснили втручання у судові провадження у справах №370/1226/15, №752/18635/15 з метою спричинити неможливість виконання остаточних судових рішень в цих справах та унеможливити проведення виконавчих проваджень для перешкоджання примусовому виконанню судових рішень про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 , що в свою чергу тягне негативні наслідки та покладає на ФОП ОСОБА_3 надмірний тягар через неможливість отримати присуджені грошові кошти. Для завдання шкоди правам та інтересам ФОП ОСОБА_3 , та звільнення боржника ОСОБА_4 від цивільно-правової та кримінальної відповідальності щодо не повернення боргу і невиконання судових рішень, у кримінальному провадженні №0000588 незаконно приховано майно боржника ОСОБА_4 від звернення стягнення шляхом визнання майна речовими доказами та накладання арешту на нього. Однак арештоване майно потерпілого ОСОБА_4 не може підпадати під ознаки речових доказів, оскільки такого не передбачено КПК. Крім того КПК не передбаченого накладати арешт на майно потерпілої сторони з метою начебто збереження речових доказів. Відповідно арешт майна з точки зору закону нічим не виправданий, накладений з порушенням ст. 170 КПК, оскільки відсутні сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої г правомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Водночас арештоване майно боржника ОСОБА_4 є предметом звернення стягнення в рамках виконавчих проваджень, стороною яких є стягувач ФОП ОСОБА_3 . Зумовлена діями слідчого та прокурора неможливість отримати присуджені на користь ОСОБА_3 грошові кошти шляхом перешкоджання виконанню судових рішень та звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4 є втручанням у його право на мирне володіння майном відповідно до змісту ст. 1 Протоколу ЄСПЛ у рішенні «Колишній Король Греції та інші проти Греції» від 13.11.2000 року зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу Конвенції є те, що будь-яке втручання держаних органів право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар. Боржник ОСОБА_4 заволодівши обманом 40% частки статутного капіталу ТОВ ТД Камілла, ухиляючись від виконання умов договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД Камілла від 17.12.14р. №1491, передбачаючи негативні наслідки щодо себе, діючи недобросовісно з метою завдати майнової шкоди кредитору ФОП ОСОБА_3 вчинив приховання свого нерухомого майна від звернення стягнення в майбутньому в рахунок погашення боргу шляхом фіктивного його дарування своїй матері ОСОБА_9 та TOB МСС Тідісі Дальнобой. Враховуючи те, що у боржника ОСОБА_4 не було коштів та іншого майна для погашення боргу, ОСОБА_3 довелося звертатися з позовами про визнання недійсними договорів дарування майна укладені ОСОБА_4 . Оскільки боржник ОСОБА_4 не виконує судові рішення, борг не сплачує, а майно приховав, відтак ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з позовами про визнання недійсними договорів дарування майна. З 2016 року тривали судові справи за позовами ФОП ОСОБА_3 про визнання недійсних всіх договорів дарування майна, що були фіктивно укладені ОСОБА_4 . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.06.2018 р. №450/3294/16, залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 09.10.19р., за позовом ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , TOB МСС ТІД1СІ ДАЛЬНОБОЙ визнано недійсними договори дарування від 20.07.17р. №1295, від 20.07.17р. №14762, від 19.07.17р. №1284. Постановою Київського апеляційного суду від 26.06.19р. №754/4985/16 ц лишена без змін постановою Верховного Суду від 09.10.19р., за позовом ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 визнано недійними договори дарування земельних ділянок по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 . Постановою Київського апеляційного суду та від 23.05.19р. №757/6306/16-ц, залишена без змін постановою Верховного Суду від 11.09.19р., за позовом ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_8 . Постановою Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 13.03.19 року 757/12646/16-ц скасовано рішення судів попередніх інстанцій та направлено справу на новий розгляд за позовом ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_12 , ОСОБА_9 про визнання недійсними договору дарування квартири від 20.05.15р. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2019р. №757/29728/17 задоволено позов ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та визнано недійсними договір дарування 1/3 частини групи підсобних нежилих приміщень від 16.12.2016р. №12138; договір дарування 1/2 частини земельної ділянки від 20.12.2016р. №12138; договір дарування 1/2 частини будинку від 20.12.2016р. №12274. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.20р. №754/16072/16 задоволено позов ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ТОВ МСС» ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ». Визнано недійсним договір дарування частини комплексу споруд, від 16.12.2016р. Наразі на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_13 знаходиться виконавче провадження ВП № 59995571 на підставі виконавчого листа № 752/18635/15-ц виданого Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 3% річних 134032,1 1 грн., інфляційні збитки в розмірі 574516,62 грн., судовий збір в розмірі 4090 грн. На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_14 знаходяться виконавчі провадження ВП: №55989291, ВП: №57575997, ВП: №57576813 на підставі виконавчих листів від 01.03.2018р. №370/1226/15-ц виданих Макарівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 12 мільйонів грн. на користь ФОП ОСОБА_3 . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2019р. №752/18635/15-ц задоволено подання приватного виконавця ОСОБА_13 про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4 , а саме на квартиру АДРЕСА_8 . Постановою Київського апеляційного суду від 24.12.2019р. 752/18635/15 залишено без змін ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2019 р. №752/18635/15-ц. Постановою Київського апеляційного суду від 24.12.2019р. Л_ '52/18635/15 встановлено, що «з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 не виконує рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2018 року, змінене в частіші постановою Київського апеляційного від 18 липня 2019 року, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання». 15.01.20 р. ОСОБА_3 звернувся з заявою до приватного виконавця ОСОБА_13 про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 59995571 щодо опису та оцінки майна боржника ОСОБА_4 , а саме квартири АДРЕСА_8 відносно якої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2019р. №752/18635/15-ц задоволено подання приватного виконавця ОСОБА_13 про звернення стягнення. Приватний виконавець ОСОБА_13 листом від 20.01.20р. повідомив по неможливість проведення виконавчих дій у зв`язку з тим, що на спірне майно накладено арешт ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду київської області від 11.11.19 №357/10242/19 та заборонено проводити виконавчі дії. ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця. Однак ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2020р. №752/18635/15-ц у задоволенні скарги відмовлено. Залишаючи без задоволення скаргу суд першої інстанції зазначив, що згідно ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2019 р. №357/10242/19 на даний час вирішується питання щодо нерухомого майна боржника, опис та арешт якого просив здійснити стягувач приватного виконавця в рамках ВП №59995571, тому суд не вбачав в діях виконавця бездіяльності, які полягають у не вчиненні дій по опису та арешту майна. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12.05.2020р. №370/1226/15 задоволено подання приватного виконавця ОСОБА_14 та звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_4 , право власності на яке не зареєстроване. Вбачається чітке порушення конституційних прав ФОП ОСОБА_3 , оскільки порушується його право на мирне володіння майном, позбавлено мене можливості отримати присуджену суму коштів, відповідно порушується моє право на своєчасне виконання рішення суду через незаконну забороно проводити виконавчі дії, що є прямим порушенням його права на судовий захист. Відповідно вбачається, що в рамках досудового розслідування використовується адміністративний ресурс для втручання у правосуддя, для порушення презумпції невинуватості, оскільки ФОП ОСОБА_3 безпідставно ототожнюють зі злочинцем, хоча підозру вчинення злочину ФОП ОСОБА_3 відмовлено вручити. Отже, вбачається наявність чітких ознак порушення конституційних прав ФОП ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000588, так як в рамках цього кримінального провадження у непередбачений законом спосіб здійснено перевірку всіх остаточних судових рішень ухвалених на користь ФОП ОСОБА_3 про стягнення боргу з ОСОБА_4 та сформовано завідомо неправомірну пропозицію, що судові рішення у справах №370/1226/15, №752/18635/15, а також справах про визнання недійсними договорів дарування №450/3294/16, №754/4985/16, №757/6306/16-ц, № 757/12646/16-ц є незаконними та злочинними. Тобто, в порушення ст. 125 Конституції України, в порушення правових позиції ЄСПЛ, не маючи жодного права, орган досудового розслідування поставив під сумнів остаточні судові рішення та сформував завідомо неправомірну позицію, що слід заборонити виконувати рішення судів, проводити виконавчі дії та арештувати майно боржника, оскільки ФОП ОСОБА_3 виконує рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. №370/1226/15 та постанову Київського апеляційного суду від 18.07.19р. №752/18635/15 за рахунок майна боржника ОСОБА_4 . Всі судові рішення про стягнення боргу з боржника ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів дарування майна, яке безпідставно арештоване, є чинними та не скасованими, та підлягають до обов`язкового виконання, що свідчить про безпідставність висновків викладених в ухвалі про арешт майна. У рішенні Конституційного Суду України від 15.05.19р. № 2-р(ІІ)/2019 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 -рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). З метою порушити права ФОП ОСОБА_3 в рамках досудового розслідування на майно боржника ОСОБА_4 було накладено безпідставний арешт на підставі неправдивих показань ОСОБА_4 , а саме, що в процесі реалізації договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 р. №1491 ОСОБА_15 не міг виконати своїх договірних зобов`язань, оскільки його частка у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» не була сформована в повному обсязі. В свою чергу слідчий ОСОБА_16 виклала ці показання в клопотанні про арешт майна, що спричинило введення суду в оману, оскільки суд першої інстанції помилково врахував ці неправдиві показання та виклав їх в ухвалі. Фактично вийшло так, що слідчий ОСОБА_16 у клопотанні надала хибної правдоподібності обставинам, тобто створила оманливу ілюзію в існуванні подій та фактів, яких в дійсності ніколи не існувало. Те, що частка ОСОБА_15 не була сформована спростовується особистою заявою ОСОБА_4 від 30.04.2015р., яка була адресована ПАТ Укрсоцбанк», де ОСОБА_4 особисто підтвердив, що пересвідчився в тому, що ОСОБА_15 виконає свої зобов`язання щодо внесення частки статутного капіталу в повному обсязі, що є предметом продажу. В заяві сказано, що ОСОБА_4 перерахував ОСОБА_15 грошові кошти для оплати частки, після чого ОСОБА_15 було перераховано кошти до ТОВ «ТД «Камілла» в рахунок сплати своєї частки. Також ОСОБА_4 замовчав, що з метою ухилитися від виконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД Камілла від 17.12.14 р. №1491 ініціював в Господарському суді м. Києва судові провадженні щодо визнання недійсними всіх рішень загальних зборів часників ТОВ «ТД «Камілла» з підстав не сплати одразу всіма учасниками своїх часток. Боржник ОСОБА_4 замовчав, що рішенням Господарського суду м. Києва від 21.04.2016р. №910/25469/15 (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2016р. відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання недійсними рішень загальних зборів ТОВ «ТД «Камілла». На 4-5 ст. остаточного рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2016р. №910/25469/15 встановлено, що «в матеріалах справи наявна банківська виписка по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається, що третьою особою-1 17.12.14р. було внесено в статутний фонд відповідача 2 611 560 грн. В подальшому 17.12.14р. третій особі 1 було видано свідоцтво иТОВ «ТД «Камілла», з якого вбачається, що ОСОБА_15 свої зобов`язання перед ТОВ «ТД «Камілла» щодо належної йому частки виконав повністю». «Факт видачі вказаного свідоцтва також не оспорюється відповідачем».

«. Таким чином, суд приймає свідоцтво ТОВ «ТД «Камілла», як належний доказ, в розумінні ЗУ «Про господарські товариства», на підтвердження внесення третьою особою 1 всієї суми вкладу, яка підлягала внесенню». Договір купівлі-продажу від 17.12.2014р. №1491 та договір про відступлення права вимоги від 05.05.2015р. №330 є чинними, і у встановленому законом порядку не визнані судом недійсними. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 р. №370/1226/15 відмовлено ОСОБА_17 у задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.17р. №370/1226/15 з підстав начебто існування заяви від 17.12.14р. про зарахування однорідних зустрічних вимог. У кримінальному провадженні №0000588 відсутня подія злочину та сукупність об`єктивних ознак, що характеризують злочин. Кримінальне провадження порушено на формальній події, яка не має конструктивних ознак об`єктивної сторони складу злочину. А відсутність події і складу злочину є обставиною, що виключає можливість порушення кримінальної справи. Кримінальне провадження №0000588 не підслідне Білоцерківському УП ГУНП у Київській області. Дотримання розумних строків є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до позиції ЄСПЛ, у кримінальних справах «розумний строк», про який йдеться у ч. 1 ст. 6, може починати відлік не тільки з моменту висунення офіційного обвинувачення. Це може відбутися раніше, ніж справа потрапить до суду (справа «Девеєр проти Бельгії» від 27.02.1980 p.); з дня, коли виписано ордер на арешт; з дати, коли зацікавлену особу було офіційно повідомлено, що проти неї порушено кримінальну справу; з дати, коли було почато досудове слідство (справи «Вемхов проти ФРН» від 25.06.1968 p., «Ноймастер проти Австрії» від 27.06.1968 p., «Рингейзен проти Австрії» від 16.07.1971 p.). «Обвинувачення» для цілей ч. 1 ст. 6 КЗПЛ можна визначити як офіційне повідомлення компетентною владою особи, що є підстави стверджувати про вчинення нею кримінального злочину. В такий спосіб слідчим у кримінальному провадженні № 0000588 від 22.01.2018р. штучно затягнутий строк досудового розслідування, що призводить до порушення вимоги п. 3 статті 6 Конвенції щодо розумності строку досудового розслідування. Згідно ч.9 ст. 284 КПК якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника. Відповідно до ч.3 ст. 174 КПК прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Просить слідчого суддю винести ухвалу про закриття кримінального провадження №0000588 від 22.01.2018р. за ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.28, ч.З ст.190, ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування на підставі ч.9. ст. 284 КПК України. Зобов`язати уповноваженого службових осіб Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області та Білоцерківського відділу поліції ГУНП у Київській області внести до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомості про закриття кримінального провадженні №0000588 від 22.01.2018р. Зобов`язати уповноваженого прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області у кримінальному провадженні №0000588 від 22.01.2018р. у найкоротший строк вчинити дії, щодо скасування арешту майна ОСОБА_4 , що накладено на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2019р. №357/10242/19.

В судовому засіданні 28.09.2020 року ОСОБА_3 повністю підтримав своє клопотання за викладених в ньому обставин та просив слідчого суддю винести ухвалу про закриття кримінального провадження №0000588 від 22.01.2018р. за ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.28, ч.З ст.190, ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування на підставі ч.9. ст. 284 КПК України та зобов`язати уповноваженого прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області у кримінальному провадженні №0000588 від 22.01.2018р. у найкоротший строк вчинити дії, щодо скасування арешту майна ОСОБА_4 , що накладено на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2019р. №357/10242/19.

Прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_18 просив слідчого суддю відмовити в задоволенні клопотання, мотивуючи це наступним. Ухвала слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2019 року про накладення арешту на майно набрала законної сили. Досудове розслідування кримінального провадженні № 0000588 від 22.01.2018 р. на разі триває. ОСОБА_15 знаходиться в міжнародному розшуку, що ускладнює розгляд кримінальних проваджень в суді та досудове розслідування. Хоча досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000588 було розпочато 22.01.2018 р., строки досудового розслідування на час не сплинули, оскільки 15.03.2018 року набрали чинності зміни до КПК України відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147а-VIII. Однак згідно прикінцевих положень вказаного Закону, зміни не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін. Крім того, не вбачається підстав для скасування арешту із майна, яке на даний час визнано речовими доказами, відповідно до постанови слідчого.

Слідчий суддя, заслухавши думку ОСОБА_3 , оглянувши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 0000588 від 22.01.2018 р. в 16 томах, приходить до наступного висновку.

Досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000588 розпочато 22.01.2018 р.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

15.03.2018 року набрали чинності зміни до КПК України, відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147а-VIII, якими внесено ряд змін, що стосуються обчислення строку досудового розслідування. Відповідно до прикінцевих положень вказаного Закону, зміни не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.

За таким обставин, враховуючи, що досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000588 розпочато 22.01.2018, підстав для його закриття у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України, не вбачається.

Щодо вимог ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2019 року, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

11.11.2019 року слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було винесено ухвалу про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000588.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

На даний час підстав для скасування арешту майна, накладеного 11.11.2019 року слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, не вбачається, оскільки триває досудове розслідування кримінального провадження № 0000588 від 22.01.2018 року та майно, на яке накладався арешт, було визнано речовими доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 219, 220, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000588 від 22.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддяОСОБА_1