Справа № 367/2105/18
Провадження по справі № 1-кп/367/447/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 ,

з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, військовозобов`язаного, військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,-

встановив:

09.03.2017 року між ОСОБА_9 та Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі - НГУ) полковника ОСОБА_10 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у НГУ на посадах осіб рядового складу строком 3 роки.
15.12.2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 101 о/с старшого солдата ОСОБА_9 призначено на посаду номера обслуги 1-го орудійного розрахунку 1-го гаубичного артилерійського взводу 2-ї гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону (змішаного) військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 09.03.2017 року ОСОБА_9 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за контрактом, на особливий період, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-ХІV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Натомість, старший солдат ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення зазначених статутних вимог, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути на військову службу, о 09 год. 00 хв. 19.12.2017 року, в умовах особливого періоду, не з`явися вчасно без поважних причин до місця проходження військової служби у розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
В подальшому реалізуючи свій злочинний умисел, старший солдат ОСОБА_9 , почав проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього, доки 17.03.2018 року усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій старший солдат ОСОБА_9 з`явився до військової частини НОМЕР_1 НГУ і заявив про себе.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в скоєному злочині визнав повністю, підтвердив обставини скоєння ним злочину викладені в обвинувальному акті, давати показання відмовився.
У вчиненому ОСОБА_9 щиро кається. Просить його суворо не карати, стверджує, що більше не стане на злочинний шлях.
В зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою вину, не оспорює докази зібрані по провадженню, відповідно до ст. 349 КПК України інші докази по провадженню суд зі згоди всіх учасників процесу не досліджує.
Органом досудового слідства дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як умисні протиправні дії, що виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинені військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Суд вважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого вірною.
Обираючи міру покарання, суд враховує характер і ступень суспільної небезпечності скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, особу ОСОБА_9 .
Як особа, обвинувачений ОСОБА_9 характеризується за місцем служби та реєстрації негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд знаходить щире каяття в скоєнні злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд не знаходить.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому можливо, призначивши ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі, звільнити його від відбування покарання із випробуванням та із наданням іспитового строку. Суд не вбачає підстав для застосування ст. 48 КК України, на чому наполягав захисник обвинуваченого.
Суд вважає, що дане покарання у відповідності до ч. 2 ст. 65 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Цивільний позов по провадженню не заявлявся.
Судові витрати та речові докази по даному провадженню відсутні.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 судом не обирається.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та призначити йому покарання по цій статті у вигляді 3 х (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання звільнити із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 :
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтись до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 судом не обирається.
На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд може бути подано апеляцію на протязі 30 днів із моменту проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1