ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 631/2135/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2748/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.122,296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з участю їхніх захисників, відповідно: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з участю обвинуваченого ОСОБА_11 , який взяв захист своїх інтересів на себе, з участю потерпілого ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою всіх обвинувачених, потерпілого та прокурора на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 06 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого старшим інспектором відділу превенції патрульної поліції Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у в чиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України з призначенням покарання:

за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч.1 ст. 122 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Просяне Нововодолазького району Харківської області, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винним у в чиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України з призначенням покарання:

за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч.1 ст. 122 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Первомайський Харківської області, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, раніше ну судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винним у в чиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України з призначенням покарання:

за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч.1 ст. 122 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ухвалено рахувати з моменту їх фактичного затримання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 20 06 2016 року, близько 00-40 години, ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в громадському місці, на вулиці біля входу в кафе ПП «Немешкало» за адресою: Харківська область, Нововодалазький район, с. Станичне, вул. Шкільна, 2А, діючи з єдиним умислом, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи існуючими правилами та нормами поведінки в суспільстві, демонструючи п`яну завзятість, з метою демонстрації переваги, використовуючи нікчемний привід, затіяли сварку з ОСОБА_12 , в ході якої висловлювали на його адресу образи та погрози застосування фізичного насильства з використанням ненормативної лексики, після чого, ОСОБА_11 , заволодів мобільним телефоном ОСОБА_12 який, з метою знущання над останнім та приниження його гідності, викинув у вуличний туалет.
Після чого, ОСОБА_7 продовжуючи злочинну діяльність, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , почали вчиняти насильницькі дії стосовно ОСОБА_12 з метою спричинення йому тілесних ушкоджень, для чого діючи спільно та злагоджено, умисно нанесли не менше тридцяти ударів руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках, завдавши ОСОБА_12 , відповідно до висновку експерта тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого плечового суглобу у вигляді пошкодження сухожилля надоостного та підлопаткового м`язів з подальшими посттравматичними змінами обмеження внутрішньої ротації, зниження сили м`язів-ротаторів та нейропатія лівого ліктьового нерву, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю синця в потиличній ділянці в проекції потиличного бугра, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; синці на передній поверхні грудей ліворуч в ділянці проекції 2-го та 3-го ребер по середньо-ключичній лінії, в проекції 3-го ребра по передній пахвовій лінії, на лівій боковій поверхні грудей в проекції 8-го і 9-го ребер по задній пахвовій лінії, на зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині, лівій бічній ділянці живота, в проекції 2-го правого ребра по навкологрудинній лінії, на передній поверхні правого стегна у верхній третині, на задній поверхні правого стегна в нижній третині з переходом на задню поверхню лівої гомілки у верхній третині, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Хуліганські дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відбувалися значний проміжок часу, понад 20 хвилин, та були припинені відвідувачами кафе ПП «Немешкало», які викликали працівників поліції та швидку медичну допомогу.

Дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб та за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить про його скасування в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 126 та ч.1 ст. 122 КК України, ухваливши в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю наявності в його діяннях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог, крім іншого посилається на відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, оскільки умислу на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства у нього не було.

Вказує, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченими виник саме через тривалі неприязні стосунки між потерпілим та ОСОБА_11 . Наявність же у діях обвинувачених умислу на порушення громадського порядку, не підтверджено жодними доказами. Відсутні також докази на підтвердження факту, дій обвинувачених з мотивів явної неповаги до суспільства та не зазначено, які саме норми та правила поведінки були ними знехтувані.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_11 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Вказує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, серед усіх завданих потерпілому травм тільки одна закрита травма лівого плечового суглобу, утворена згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №674-2016 від 21 09 2016 року, скоріш за все в результаті відведення лівої верхньої кінцівки з елементами ротації, відноситься до категорії середньої тяжкості.

Як вбачається з показань самого потерпілого, який розповідаючи про механізм нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченими, зазначив, що його схватив за руку ОСОБА_13 і завів її назад.

На підставі викладеного, вважає, що тільки ОСОБА_8 можливо було інкримінувати вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Зазначив також, що оцінюючи належність, допустимість та достовірність свідчень свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , суд першої інстанції проігнорував той факт, що ОСОБА_19 є рідним братом потерпілого ОСОБА_12 ; ОСОБА_21 та ОСОБА_15 рідні сини потерпілого, а свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_17 матеріально залежні від потерпілого так як тривалий час працюють у нього.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 за своїм змістом є аналогічними доводам обвинуваченого ОСОБА_7 і зводяться до того, що в суді першої інстанції не доведено ні хуліганського мотиву з боку ОСОБА_11 , ні того, саме ОСОБА_11 було спричинено потерпілому тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я та за своїм критерієм є тілесним ушкодженням середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , наголошуючи на незаконності та необґрунтованості оскаржуваного вироку просить про його скасування та про призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Вказує, що оскільки як під час досудового слідства так і у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий неодноразово змінював свої покази, вказані обставини свідчать про надання ОСОБА_12 неправдивих показів з метою оговорити обвинувачених для подальшого притягнення їх до відповідальності.

Крім того, вказує, що оскільки конфлікт між потерпілим та обвинуваченими виник саме через тривалі стосунки між потерпілим та ОСОБА_11 , то будь-якого умислу у діях обвинувачених на порушення громадського порядку не було.

На підставі викладеного, вважає, що у діях обвинувачених відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Всі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 є аналогічними апеляційним доводами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Вказаний вирок оскаржено також прокурором у кримінальному провадженні, який, в свою чергу просить про його скасування з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість та просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст. 296 КК України у виді 2 років позбавлення волі, а за ч.1 ст. 122 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої вимог, прокурор вказує, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим покарання, за ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України не врахував у повній мірі значущість суспільних відносин, які охороняються вказаною нормою закону, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особи обвинувачених.

А саме, суд не врахував, що обвинувачені вчинили злочин проти громадського порядку та моральності в стані алкогольного сп`яніння. При вчиненні злочину поводили себе понад зверхньо, зухвало, агресивно, завдаючи потерпілому, численні удари ногами, кулаками рук у різні частини тіла, від чого потерпілий отримав багаточисленні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та легкі тілесні ушкодження.

Крім того, звертає увагу на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є працівниками поліції, тобто в той час, коли займаючи певні посади мають бути прикладом для інших, нехтували елементарними нормами поведінки у суспільстві, проявляючи п`яну завзятість та діючи з особливою зухвалістю в громадському місці, вчиняючи хуліганство та завдаючи потерпілому численні тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_12 , посилаючись на м`якість призначеного покарання, просить змінити вирок та призначити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 покарання за сукупністю злочинів у виді трьох років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, вказує, що судом першої інстанції встановлено відсутність з боку обвинувачених дійового каяття. Злочини вчинені ними у стані алкогольного сп`яніння. Також обвинувачені жодного разу не вибачилися перед потерпілим та не компенсували понесені ним збитки, у зв`язку з чим і вважає призначене обвинуваченим покарання занадто м`яким.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , просили задовольнити її вимоги у повному обсязі, при цьому заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 просили про задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та не вбачали підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора та потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_11 просив задовольнити його апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого.

Прокурор підтримав свої апеляційні доводи та просив залишити апеляційні скарги обвинувачених без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_12 просив про задоволення його апеляційної скарги, при цьому заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, обвинувачених, їх захисників та потерпілого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 вірно кваліфіковані судом першої інстанції саме за ч.2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб та за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296 та ч.1 ст. 122 КК України, на думку колегії суддів, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Так обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні суду першої інстанції не визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст.122 КК України, за вищевикладених обставин та зазначив, що дійсно 19 06 2016 року, в післяобідній час, він поїхав разом з ОСОБА_8 на автомобілі ОСОБА_11 разом з ним в кафе ПП «Немашкало». Приїхавши до кафе, вони сіли за стіл, розташований на літній площадці, і через 5-7 хвилин до них підійшов ОСОБА_12 з пляшкою горілки, привітав зі святом, і вони з ним спілкувались протягом 15-20 хвилин. В подальшому потерпілий разом з ОСОБА_8 відійшли та сіли за інший стіл, де спілкувались близько 5 хвилин, після чого повернулись. В ході спілкування ОСОБА_11 почав висловлювати на адресу ОСОБА_12 незадоволення з приводу неповернення боргу, і схватив потерпілого за футболку, на що ОСОБА_12 ударив долонею по обличчю ОСОБА_11 , після чого останній штовхнув ОСОБА_12 і той упав на підлогу набік. Піднявшись, потерпілий вийшов з кафе і за 5 хвилин повернувся вже з дерев`яним бруском, який у нього забрали люди, які відпочивали в кафе. Потім до них підійшов власник кафе ОСОБА_22 , який запропонував відвезти його та ОСОБА_8 додому. В цей час до них підбіг потерпілий ОСОБА_12 і у ОСОБА_8 почав вимагати телефон, який нібито останній забрав у нього. Наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 не було. Потім приїхали співробітники поліції та карета швидкої допомоги. А також в цей час приїхав на автомобілі батько ОСОБА_8 і він сів у його автомобіль, де вже знаходилися ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , і вони разом поїхали додому. Також доповнив, що в той вечір випив близько 200 грамів горілки, але п`яним не був. Потерпілого ОСОБА_12 раніше не знав, познайомився з ним лише в кафе, будь яких тілесних ушкоджень потерпілому не наносив. Потерпілий того вечора перебував на підпитку, поводився неадекватно. Чому свідки та потерпілий вказують, що власно він бив ОСОБА_12 йому не зрозуміло. Бійки між ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і потерпілим ОСОБА_12 не бачив.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст.122 КК України, за вищевикладених обставин не визнав та показав, що 19 06 2019 року до нього приїхав ОСОБА_7 і вони вживали пиво. Біля 21-00 години він з ОСОБА_7 на велосипедах поїхали на ставок, де до них приїхав на автомобілі ОСОБА_11 , і вони всі разом поїхали в кафе, що розташоване в с. Станічне Нововодолазького району Харківської області, де заказали по келиху пива і вийшли на літній майданчик де сіли за стіл. Згодом до них за стіл сів ОСОБА_12 , якого він знає особисто, так як останній є хрещеним батьком його сестри. Деякий час вони розмовляли на загальні теми та вживали спиртні напої. Потім вони з ОСОБА_12 пересіли за інший стіл і вели розмову, згадуючи події 2014 року, коли його батько проходив свідком у справі за обвинуваченням ОСОБА_12 та його сина за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_23 . Після вказаних подій ОСОБА_12 перестав спілкуватися з сім`єю ОСОБА_13 . Після цієї розмови вони повернулись за стіл і коли ОСОБА_12 вже збирався йти, то ОСОБА_11 спитав у нього з приводу повернення грошового боргу і притримав його за футболку, на що ОСОБА_12 відповів що не збирається повертати гроші, оскільки саме у нього їх не займав, і ударив ОСОБА_11 в обличчя, на що останній штовхнув ОСОБА_12 , від чого останній упав на підлогу, а піднявшись, направився до виходу з кафе. Через декілька хвилин ОСОБА_12 повернувся до кафе з дерев`яним бруском довжиною біля 1 метру і замахнувся на ОСОБА_11 , але хтось із присутніх забрав цей брусок. Після цього потерпілий разом з ОСОБА_11 направились до автомобіля останнього, який стояв на відстані 15 метрів від кафе, а він з ОСОБА_7 залишилися під навісом. В цей час біля автомобіля ОСОБА_11 відбувались якісь події, які саме - він не бачив, але через деякий час він побачив, що за парканом на землю впав ОСОБА_12 . Після цього до них підійшов ОСОБА_11 і запропонував поїхати додому, на що вони відмовились. В подальшому де подівся ОСОБА_11 йому не відомо, скоріше за все він сів у свій автомобіль і поїхав додому. Через деякий час до них підійшов потерпілий, який був розлючений, та почав запитувати за свій мобільний телефон, на що вони відповіли, що не знають де він, після чого потерпілий почав погрожувати їм. Потім до них підійшов власник кафе ОСОБА_22 , який запропонував відвезти його та ОСОБА_7 додому, однак потерпілий перешкоджав їм у цьому. Потім ОСОБА_12 десь відлучився, а ще через деякий час приїхала карета швидкої допомоги. У потерпілого наявних тілесних ушкоджень не було, тільки була брудна футболка. Потім приїхали працівники поліції. Після чого до нього підійшов ОСОБА_24 , брат потерпілого, та наніс йому удар в обличчя, і між ними почалась бійка, яку припинив ОСОБА_22 . Через деякий час на автомобілі до кафе під`їхав його батько ОСОБА_25 , якого викликав ОСОБА_11 , після чого він та ОСОБА_7 сіли до автомобіля, а батько залишився розмовляти з ОСОБА_12 . Після розмови з потерпілим вони всі разом поїхали додому. Коли приїхали, то сестрі він повідомив, що в нього кружиться голова, після чого остання викликала карету швидкої допомоги. По приїзду швидкої допомоги медпрацівниками був проведений огляд, в ході якого він пояснив наявність у нього тілесних ушкоджень, які він отримав в кафе. При цьому він не вказував, хто їх завдав. Потім приїхали працівники поліції, і він надав їм пояснення з приводу бійки між ними та ОСОБА_26 .

Обвинувачений ОСОБА_11 , в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст.122 КК України, за вищевикладених обставин не визнав та показав, що 19 06 2016 року він разом з дружиною приїхав до тестя в гості. Там вже був ОСОБА_8 зі своєю дружиною, а пізніше до них приїхав ОСОБА_7 . Через деякий час ОСОБА_8 та ОСОБА_7 поїхали на ставок купатися. На своєму автомобілі він їх забрав і вони поїхали в кафе с. Станичне Нововодолазького району Харківської області, де по приїзду заказали по келиху пива і сіли за стіл на літньому майданчику, де було багато людей. До них підійшов раніше йому знайомий ОСОБА_12 , який є хрещеним батьком його дружини та якому він раніше надавав гроші у борг, які до цього часу не повернуто в повному обсязі. Розписку про повернення боргу частинами він не брав, з загальної суми в 3000 доларів США він повернув близько 1100 доларів США. З ОСОБА_12 вони спокійно поспілкувались, а потім ОСОБА_8 разом з потерпілим відійшли за сусідній стіл, та розмовляли там 3-7 хвилин. Конфлікту між ними не було. Після повернення останніх за стіл, вони продовжили спілкування. Через деякий час ОСОБА_12 встав і почав йти, і тоді він спитав його з приводу повернення грошей, взявши потерпілого за футболку щоб притримати, на що потерпілий став висловлюватись нецензурною лайкою, ображати його та відповів відмовою в поверненні боргу, після чого долонею наніс один удар йому в обличчя, через що він штовхнув потерпілого правою рукою в ліве плече, і той впав від поштовху на підлогу на ліву руку. Після того як ОСОБА_12 піднявся, то почав душити його, на що він руками відштовхував останнього, а потім ОСОБА_12 втік, погрожуючи своїми синами. Через кілька хвилин ОСОБА_12 знову прибіг з палицею в руках і почав замахуватися на нього, після чого оступився та впав, а хтось із присутніх в кафе вихватив палицю у нього. Після того як ОСОБА_12 піднявся він продовжив з ним розмовляти з приводу боргу, на що потерпілий відмовив, посилаючись на те, що батько його дружини заборгував йому грошей, сказав гроші не віддасть. Тоді він запропонував проїхати до батька його дружини, разом сісти за стіл і обговорити ситуацію, на що ОСОБА_12 погодився, і вони вдвох разом пішли до автомобіля, який знаходився в 7-8 м від кафе, після чого сіли до автомобіля. В ході розмови ОСОБА_12 , знаходячись на передньому пасажирському місці, накинувся на нього та почав його хватати за горло і душити. Чому саме так повів себе потерпілий, йому не зрозуміло, оскільки останній добровільно погодився сісти в автомобіль. Після чого він потерпілого виштовхнув з автомобіля і той впав на клумбу, яка була огороджена цеглою. ОСОБА_12 піднявся, отряхнувся та пішов в бік кафе, а він поїхав додому, де розповів батьку своєї дружини ОСОБА_25 про події в кафе, після чого вони вже разом повернулися до кафе, щоб забрати ОСОБА_8 з ОСОБА_7 . Коли вони приїхали, то біля кафе стояла карета швидкої допомоги та патрульний автомобіль поліції. До автомобіля сіли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а ОСОБА_25 вийшов з автомобіля та почав розмовляти з ОСОБА_12 , і після розмови вони всі вчотирьох поїхали додому. Також доповнив, що з приводу повернення боргу до поліції не звертався, лише дзвонив до ОСОБА_12 , нагадуючи про борг. До органів поліції з заявою з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_12 також не звертався.
Проте, незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, доводи їх апеляційних скарг, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 який в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що 20 06 2016 року він, близько 00-40 години, знаходився в кафе ПП «Немашкало», що розташоване в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області, куди на своєму автомобілі приїхав ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з яким потерпілий почав спілкуватися. Усі присутні, а також і він, знаходилися в стані алкогольного сп`яніння. Через деякий час він з ОСОБА_8 сіли за інший стіл і спілкувались вдвох близько 30 хвилин. Потім до них підійшли ОСОБА_11 та ОСОБА_7 та почали чіплятись та висловлюватися нецензурною лайкою на його адресу з приводу того, що він нібито винен гроші, при цьому погрожували розправою. Потім ОСОБА_11 вихватив у нього телефон з рук та пішов в бік туалету, а коли повернувся, то на його питання де телефон, ОСОБА_11 відповів, що не знає. Вони втрьох обступили його з різних боків та почали бити, а саме ОСОБА_8 схватив його за ліву руку, завівши її за спину, наніс два удари по ногам ззаду. ОСОБА_11 кулаком наніс йому 3 удари в груди, а ОСОБА_7 в цей час почав притискати його до землі, бив спереду в область грудей і в потилицю. Взагалі йому було нанесено близько 30 ударів по різним частинам тіла. Побиття відбувалось протягом 2-3 хвилин, а коли він закричав, то на крик підбігли його старший брат ОСОБА_24 та ОСОБА_27 , які знаходилися через стіл, які і припинили бійку. Після чого він попросив ОСОБА_17 набрати його номер телефону, аби дізнатися де він, і щоби викликати поліцію. Потім йому телефон запропонував ОСОБА_28 і він, набравши номер свого телефону, за допомогою ОСОБА_17 знайшов його в туалеті, останній був весь у фекаліях. Він взяв його до рук і одразу провів по обличчю ОСОБА_8 . В ході конфлікту ОСОБА_11 почав висловлював погрози в його бік, а саме, що його відвезуть до лісу, де стратять. Він сам пішов і сів до автомобіля ОСОБА_11 на переднє пасажирське сидіння. Вже в автомобілі його за горло з заднього сидіння схопив ОСОБА_7 , а ОСОБА_11 правим ліктем вдарив у груди близько семи разів, але він впіймав його за руку і вкусив, після чого його виштовхнули з автомобіля, і вони вдвох похали. Скориставшись телефоном ОСОБА_28 він викликав швидку допомогу, оскільки не міг стати на праву ногу, а також поліцію, а згодом приїхав батько ОСОБА_8 , який дуже просив не казати працівникам поліції та лікарям швидкої допомоги про те, що його побив його син.
Йому була надана медична допомога, оскільки була припухлою права нога та він не міг ворушити лівою рукою. Працівникам поліції, при розмові з ними, він повідомив, що заяву про нанесення йому тілесних ушкоджень подавати не буде, лише зазначив, що був п`яний, впав та вдарився. Пізніше йому стало відомо, що від ОСОБА_8 надійшла заява в поліцію про заподіяння з його боку тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Оскільки обвинувачені надали неправдиві свідчення проти нього, то він вже згодом надав правдиві свідчення з приводу його побиття.

Через деякий час стан його здоров`я погіршився і на 3-4 день він поїхав до лікарні в м.Харків на обстеження, де в Харківській обласній клінічній лікарні проходив протягом 3 місяців курс лікування, 10 днів провів на стаціонарному лікуванні з діагнозом: черепно-мозкова травма та пошкодження суглоба. Потім проходив курс лікування за місцем мешкання. Також звертався до лікаря травматолога поліклініки № 6 м. Харкова, до лікарні ім. Сітенка де проводили обстеження-томографію, тобто до 15 09 16 року був на лікарняному. Строк лікування не переривався, але 08 07 16 року він був вимушений написати заяву лікарю, і за сімейними обставинами покинути лікарню. При цьому 09 07 16 року проводився футбольний матч, організатором якого він був, і тому він був присутній під час його проведення, і на п`ять хвилин виходив грати на футбольне поле під час проведення матчу. Підтвердив факт його фотографування з командою, під час якого він сфотографувався, лежачі на траві на лівій руці, в жовтій формі;
- показаннями свідка ОСОБА_14 з яких вбачається, що 20 06 2016 року він був вдома в м.Харкові і вночі, близько 24 години, йому з чужого номера зателефонував його батько ОСОБА_12 , повідомивши, що його побили ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та інший чоловік. Попросив щоб він приїхав і що дзвонить з іншого номеру, оскільки його телефон викинули в туалет. Наступного дня він приїхав в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області, де йому батько все розповів. При цьому останній був з тілесними пошкодженнями: синці на грудині, ліва частина ребра була перев`язана, на нозі ззаду великий синець від удару, тулуб був у синцях. Батько розповів йому, що ввечері був в кафе, де також знаходилися ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та, як йому пізніше стало відомо, ОСОБА_7 , які були у стані алкогольного сп`яніння. Він спілкувався з ОСОБА_8 , після чого з заду підійшов ОСОБА_11 і сказав, що будуть його карати, забрали його телефон, який викинули в туалет. Потім вони почали його хапати за руки і наносили удари по тулубу та ногах, доки не викликали поліцію та швидку медичну допомогу. Після розповіді батька він зателефонував ОСОБА_11 з приводу бійки, і той повідомив, що у нього «накипіло тому і побешкетували».

- показаннями свідка ОСОБА_15 , з яких вбачається, що він є сином ОСОБА_12 і батько з чужого номеру зателефонував йому вночі 20 06 2016 року повідомивши, що його побили ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та інший чоловік, і що ОСОБА_11 забрав у нього його телефон і викинув в туалет, просив приїхати і допомогти розібратись. Після цього він телефоном розмовляв з ОСОБА_8 , який підтвердив, що вони побили його батька, і щоб він приїхав розібратися. Наступного дня він з братом ОСОБА_14 приїхали в с. Станичне, і батько розповів, що ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та інший чоловік, якого він не знає, били його по тулубу, ставили на коліна, при цьому вивернули руку. Удари наносили втрьох по всіх частинах тіла, погрожували фізичною розправою. Також доповнив, що вони їздили до ОСОБА_8 з`ясувати причину побиття батька, де ОСОБА_11 сказав, що в нього «повернуло голову і він почав бити їх батька, оскільки був в стані сп`яніння». Розмови про повернення боргу не було. Родина ОСОБА_29 живе по сусідству, і неприязних відносин раніше вони не мали.

- показаннями свідка ОСОБА_16 , з яких вбачається, що 20 06 2016 року, на свято ОСОБА_30 , він приїхав разом з ОСОБА_28 в кафе в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області. Там вже були ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_31 , і вони взяли пиво. Через три столи від них з ОСОБА_8 сидів ОСОБА_12 , і вони про щось розмовляли. Потім він почув крик про допомогу та побачив, що ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 б`ють ОСОБА_12 , а саме: нахиливши ОСОБА_12 до підлоги, ОСОБА_8 тримав його за ліву руку, а ОСОБА_11 з ОСОБА_7 наносили удари по різним частинам тіла. Коли ОСОБА_12 лежав на підлозі вниз головою, йому також наносили удари руками і ногами по всім частинам тіла. Відтягнули обвинувачених від ОСОБА_12 свідки ОСОБА_31 та ОСОБА_19 . Після того як бійка закінчилась, ОСОБА_12 кульгав та почав шукати свій телефон, а потім попросив у ОСОБА_28 його телефон та кудись телефонував. Мобільний телефон потерпілого ОСОБА_12 було знайдено в туалеті, який розташований біля кафе. Потім усі разом, ОСОБА_12 та обвинувачені сілі в машину, ОСОБА_12 на пасажирське сидіння попереду. Що далі відбувалося, він не бачив.

- показаннями свідка ОСОБА_17 , з яких вбачається, що 20 06 2016 він знаходився в кафе ПП «Немашкало» в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області разом з ОСОБА_32 та ОСОБА_16 . За четвертим столом від них сиділи ОСОБА_12 з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . Потім він почув крик ОСОБА_12 , і всі підбігли до нього. Була бійка, під час якої ОСОБА_12 опинився на землі, обличчям вниз. ОСОБА_8 , знаходячись біля голови потерпілого, наносив удари останньому по тулубу та голові. ОСОБА_11 знаходився збоку з правої сторони від ОСОБА_12 і наносив удари в правий бік тулубу. ОСОБА_7 знаходився з лівої сторони та наносив удари ногами в ліву сторону тулуба. Їх почали розміряти. Коли ОСОБА_12 піднявся, то попросив знайти його телефон, і він набрав його номер зі свого телефону, після чого знайшов його в отворі туалету. Витягнувши з туалету, він завернув телефон в папір та віддав потерпілому.

- показаннями свідок ОСОБА_18 , які є аналогічними показам свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16

- показаннями свідка ОСОБА_19 з яких вбачається, що 21 06 2016 року, біля 01-00 години ночі, він приїхав в кафе с. Станичне Нововодолазького району Харківської області попити чаю, посидіти з хлопцями ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . Потім почув крик брата ОСОБА_12 про допомогу. Останній сидів за сусіднім столом з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Коли вони підбігли на крик, то побачили, що ОСОБА_12 обвинувачені закрутили руку та наносять удари ногами та руками, а саме: ОСОБА_12 лежав знизу на землі, поруч з ним знаходився ОСОБА_8 , який закрутив йому ліву руку. ОСОБА_7 та ОСОБА_11 наносили удари ногами по різним частинам тіла, по голові, по печінці, по колінах, ударів було нанесено багато. Потім вони почали їх розтягувати за руки, на що обвинуваченні погрожували йому, що «посадять», нецензурно висловлювалися в його бік та намагалися битися і з ним. Причина виниклої бійки йому не зрозуміла. Після її припинення ОСОБА_12 попросив знайти ОСОБА_17 його телефон, який вони у нього забрали. Після того, як ОСОБА_17 знайшов і приніс телефон з туалету, ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_8 цим брудним телефоном по обличчю. Через деякий час прибула карета швидкої допомоги та патрульна машина поліції, після чого він зайшов до приміщення кафе. На другий день ОСОБА_12 знаходився в поганому стані, в результаті нанесення йому обвинуваченими тілесних ушкоджень у нього були синці на спині, боках, ногах.
- показаннями свідка ОСОБА_20 , з яких вбачається, що 20 червня 2016 року у нічний час доби, він, ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_16 приїхали в кафе, розташоване в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області. Зайшовши до кафе, він побачив ОСОБА_12 , з яким привітався. Через деякий час до нього підійшов ОСОБА_33 та попросив телефон, пояснивши, що його телефон викинули до туалету та сказав, що його побили після чого викликав поліцію. Потім вони всі вийшли на стоянку біля кафе. На стоянці відбулась сварка між ОСОБА_12 та трьома обвинуваченими. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які вели себе зухвало, були на підпитку. Коли ОСОБА_12 розмовляв по його телефону, то до нього підійшов ОСОБА_17 та віддав йому його телефон, після чого ОСОБА_12 комусь із трьох обвинувачених підніс телефон до обличчя і після цього стався конфлікт між ОСОБА_12 та обвинуваченими, який відбувався близько 20 хвилин. Особисто він не бачив, щоб ОСОБА_12 хтось бив. Пізніше приїхали працівники поліції. Що там відбувалось далі, він не бачив, але в подальшому, коли до них підійшов ОСОБА_12 , то останній тримався за губу та бік.
- показаннями свідка ОСОБА_34 , з яких вбачається, що вона працює слідчим в Нововодолазькому РВ і 19 червня 2016 року заступила до складу слідчої оперативної групи згідно затвердженого графіку. О 00-20 годині від ОСОБА_12 на телефон до чергової частини надійшов виклик що в с. Станичне Нововодолазького району його побили та забрали телефон. По приїзду до кафе вона побачила карету швидкої допомоги, біля якої стояв ОСОБА_12 , який тримався рукою в області паху. При опитуванні ОСОБА_12 нічого толком не міг повідомити, так як був дуже схвильований. Фельдшеру швидкої допомоги він написав відмову від госпіталізації. Потім приїхав ОСОБА_25 і ОСОБА_12 підійшов до нього. Розмову вона не чула, але через хвилин десять вони потиснули один одному руки і ОСОБА_12 підійшов до них та заявив, що ніякої заяви писати не буде, що впав сам, та вибачився за виклик поліції. Йому повідомили наслідки за неправдивий виклик і відносно нього було складено адміністративний протокол. Після складання протоколу вони поїхали назад до поліції, але о 02-10 годині від ОСОБА_35 надійшло повідомлення про те, що її брата побили в с. Станичне в ніч з 19 на 20 число. Вони поїхали за викликом за наданою адресою і по приїзду побачили біля двору карету швидкої допомоги, біля якої стояв ОСОБА_8 . Він показав розбиту губу, вказав що невідома особа його побила. Вони прийняти від нього заяву щодо невідомої особи, яка нанесла йому тілесні ушкодження. По прибуттю до відділу поліції вона внесла відомості до ЕРДР та повідомила ОСОБА_8 про явку до поліції 20 06 2016 для отримання постанови для проведення судово-медичної експертизи, однак він не з`явився.

Будь-які підстави вважати, що свідчення потерпілого та свідків є недостовірними, зважаючи на рівень їх аргументованості, відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22 06 2016 року з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 подав заяву з приводу притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України ОСОБА_36 , ОСОБА_11 та Ігоря, мешканців м. Харкова, які 20 06 2016 року, близько 00-40 години, в АДРЕСА_5 , біля кафе ФОП « ОСОБА_37 », нанесли йому тілесні ушкодження (а.с. 8 том №3); протоколом огляду місця події від 22 06 2016 року та фототаблиці до нього з якого вбачається, що місцем огляду є територія біля кафе ФОП « ОСОБА_37 », яке розташоване в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області. Всередині приміщення не оглядалось. Біля кафе є літній майданчик зі столами, далі туалет. Ділянка біля кафе заасфальтована. При огляді даної території та прилеглої до кафе будь яких речових доказів не виявлено (а.с. 10-12 том №3); висновком судово-медичної експертизи № 69-НВ/16 від 22 08 2016 року з якого вбачається, що у ОСОБА_12 мали місце: множинні синці на тулубі, правій нижній кінцівці, які утворилися в результаті ударної дії тупих твердих предметів з обмеженою гладкою контактною поверхнею; закрита травма лівого плечового суглоба у вигляді "пошкодження сухожилля лівого надостного м`яза, яка утворилася в результаті перерозтягнення зв`язок плечового суглоба. Час утворення вказаних пошкоджень можливо 20 06 2016 року способом, на який вказує потерпілий. Діагноз: "ЗМЧТ. Струс головного мозку" не можна взяти до уваги, так як він не підтверджений клінічними і об`єктивними даними; висновком судово-медичного дослідження № 674-2016 (обстеження) від 21 09 2016 року з якого вбачається, що на підставі судово-медичного огляду ОСОБА_12 , з урахуванням наданої медичної документації та консультативних висновків лікарів-фахівців, експерт дійшов висновку, що закрита травма лівого плечового суглоба не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я більше 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (згідно п.п. 2.2.1 "а", "б", "в", і 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.). закрита черепно-мозкова травма відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно з п.п. 2.3.1 "а", 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.; синці за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. (а.с.87-89 том №3).

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів критично відноситься до доводів обвинувачених щодо відсутності у їх діях ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та їх посилання на відсутність умислу на порушення громадського порядку, оскілки між обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_12 був наявний тривалий конфлікт, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 296 КК України хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

З огляду на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 07 2019 року по справі №288/1158/16-к безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Кримінально каране хуліганство полягає з об`єктивної сторони в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту.

Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

На підставі вищевикладених положень кримінального процесуального законодавства та враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст. 296 КК України, оскільки було достеменно встановлено та підтверджено самими обвинуваченими, що конфлікт між ними та потерпілим виник на території кафе «Немашкало», тобто в громадському місці, після розпиття ними алкогольних напоїв. При цьому обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 супроводжуючи порушення громадського порядку нецензурною лайкою, спільно заподіяли потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження, внаслідок нанесення не менше 30 ударів по таким важливо життєвим органам, як голова, тулуб, кінцівки. При цьому мало місце пошкодження майна, а саме телефону потерпілого, який було викинуто до туалету.

Наявність у діях обвинувачених ознак інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України підтверджується також тим, що спричинення тілесних ушкоджень відбувалося у присутності безлічі свідків, які були відвідувачами кафе. Крім того самі обвинувачені підтвердили той факт, що власник кафе ОСОБА_22 , будучи свідком виниклого конфлікту, пропонував їм покинути заклад та навіть сам готовий був відвезти обвинувачених по домівках, що свідчить про намагання останнього припинити хуліганські дії обвинувачених.

На думку колегії суддів, посилання обвинувачених на наявність давнього конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не виключає кримінальну караність діянь обвинувачених, у зв`язку з чим судом першої інстанції дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 були вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Що стосується посилання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на відсутність у їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, на думку колегії суддів суд першої інстанції з достатньою повнотою встановив та дослідив фактичні обставини за даним епізодом, надавши при цьому вірну юридичну оцінку діям обвинувачених.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 6011-Ая/16 від 17 10 2016 року у ОСОБА_12 мала місце закрита травма лівого плечового суглобу, що не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 день), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості (згідно п.п. 2.2.1 «а», «б», «в», 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року.

Крім того, ОСОБА_12 мав безліч інших тілесних ушкоджень, які утворилися внаслідок спричинення обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 насильницьких дій щодо нього, та які, згідно вищевказаного експертного дослідження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В своїх апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_11 стверджують, що лише дії ОСОБА_8 можна інкримінувати за ч.1 ст. 122 КК України, оскільки саме він схватив та завів назад руку ОСОБА_12 , тим самим спричинивши йому тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у потерпілого ОСОБА_12 мали місце численні легкі тілесні ушкодження та одне ушкодження середньої тяжкості, які стали результатом спільних та узгоджених дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Адже, кожен з них спричиняв тілесні ушкодження потерпілому, тим самим вносив свій вклад в кінцевий результат, наслідком чого стало отримання потерпілим безлічі тілесних ушкоджень.

Вказані тілесні ушкодження завдавались обвинуваченим у рамках єдиного часового проміжку без відчутної різниці в інтенсивності дій кожного з них, на підставі чого колегія суддів приходить до висновку, що дії обвинувачених були складовою єдиного злочинного задуму, у зв`язку з чим їх неможливо виокремити та піддати окремій кваліфікації.

Що стосується сумнівів обвинувачених у достовірності показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , то під час апеляційного розгляду вони не знайшли свого підтвердження, оскільки покази вказаних осіб попри наявність неточностей є конкретними й послідовними, доповнюють, а не суперечать один одного, тому не викликають жодних сумнівів у колегії суддів. У даному кримінальному провадженні показання зазначених свідків отримані в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам та є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

Що стосується апеляційних вимог прокурора та потерпілого ОСОБА_12 щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченим покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ними злочинів, які згідно статті 12 КК України віднесені до категорії злочину невеликої та середньої тяжкості, особи обвинувачених, а саме те вони є особами раніше не судимими, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за місцем роботи мають позитивні характеристики, ОСОБА_11 за місцем мешкання характеризується посередньо, наявність обставин, що обтяжують покарання, наявність пом`якшуючих обставин у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , взяв до уваги висновок досудової доповіді органу пробації, згідно якої вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є середній для всіх обвинувачених.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченим покарання у виді одного року позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни чи скасування вироку за наявності доводів викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги обвинувачених, прокурора та потерпілого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.2 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 06 2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 щодо всіх як обвинувачених за ч.2 ст. 296 та ч.1 ст. 122 КК України, - залишити без змін.

Апеляційні скарги всіх обвинувачених, потерпілого та прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ __________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4