Номер провадження: 11-сс/813/1329/20
Номер справи місцевого суду: 523/6945/15-к 1-кс/523/622/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.05.2015 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0002242 від 04.05.2015року, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене старшим прокурором прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_11 , та у кримінальному проваджені №0002242 від 04.05.2015року накладено арешт на вилучені в ході огляду місця події документи та транспортні засоби, у тому числі на підйомний кран, жовтого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_9 .

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на те, що слідчим доведено достатність підстав вважати, що: транспортний засіб має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та без його арешту існує реальна загроза зміни слідової інформації, яка наявна на ньому на теперішній час; існує необхідність у проведенні невідкладних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, в тому числі експертних досліджень, для встановлення обставин кримінального провадження; крім того зазначене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на підйомний кран жовтого кольору державний номерний знак НОМЕР_1 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в арешті зазначеного майна. Апелянт зазначає, що арешт майна може бути накладено лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, однак у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 не повідомлено про підозру та вказаний транспортний засіб не визнаний речовим доказом. Також, апелянт посилається на те, що матеріали клопотання не містять жодного доказу того, що вилучений підйомний кран міг бути знаряддям скоєння злочину, або зберіг на собі його сліди. Крім того, адвокат подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яке мотивоване тим, що власник майна не повідомлявся про розгляд клопотання слідчим суддею, копія оскаржуваної ухвали отримана 22.07.2020 року, після чого подана апеляційна скарга.

Заслухавши суддю-доповідача; адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судової справи; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, а в п. 10 ст. 393 КПК вказано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.

Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт(п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

У ст. 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

За таким обставин, власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, ОСОБА_9 є володільцем арештованого підйомного крану державний номерний знак НОМЕР_1 .

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував того факту, що підйомний кран не вилучався у власника в ході огляду місця події і весь цей час перебував в користуванні власника.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, ОСОБА_9 є особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується питання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, апеляційним судом встановлено таке.

Оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику власника майна або його представника та отримана апелянтом 22.07.2020 року, що підтверджується матеріалами судової справи (а.с. 33-34).

Згідно даних вхідної електронної пошти Одеського апеляційного суду, апеляційна скарга надіслана представником власника майна 24.07.2020 року.

За таких обставин, з урахуванням положень ч.3 ст.395 КПК, строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був, а тому поновлення не потребує.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, в частині накладення арешту на майно, а саме на підйомний кран державний номерний знак НОМЕР_1 , апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК.

Так, у відповідності до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Матеріали додані до клопотання слідчого не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_9 набув статусу підозрюваного та про те, що вилучений підйомний кран державний номерний знак НОМЕР_1 , є знаряддям кримінального правопорушення, або має будь-яке відношення до нього. До клопотання слідчого не долучено постанови слідчого про визнання даного транспортного засобу речовим доказом, а відповідно до протоколу огляду місця події, цей транспортний засіб не вилучався з місця події.

За таких обставин, ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вказане майно не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні потерпілого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні про накладення арешту на майно, на те, що є достатні підстави вважати, що підйомний кран жовтого кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , є доказом у кримінальному провадженні та має значення для забезпечення проведення всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин вказаного кримінального правопорушення, є безпідставними та необґрунтованими.
За таких обставин, апеляційний суд констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо підйомного крану державний номерний знак НОМЕР_1 , обмежувальних заходів, а тому оскаржувана ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на підйомний кран є необґрунтованою.

Оскільки в апеляційній скарзі адвоката ініційоване питання про скасування ухвали слідчого судді в частині накладення арешту майна володільцем якого є ОСОБА_9 , а відносно решти арештованого ухвалою слідчого судді майна апеляційні скарги не надходили, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути законність оскаржуваної ухвали в іншій частині, оскільки такий розгляд, в подальшому, фактично унеможливить власників іншого майна скористатися своїм правом на оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню в частині накладення арешту на підйомний кран жовтого кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на це майно.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 08.05.2015 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002242 від 04.05.2015року скасувати в частині задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на підйомний кран державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на підйомний кран державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4