Справа № 487/4413/19
Провадження № 1-кп/487/293/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001839 від 07.05.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Очаків Миколаївської області, є громадянинкою України, має середню спеціальну освіту, не працює, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судима, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
07.05.2019 близько 10-00 год., ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «HYUNDAI Veloster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по проїжджій частині проспекту Центрального, в крайній лівій смузі для руху, зі сторони вулиці Пушкінської в напрямку вулиці Бузника, в місті Миколаєві. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР України, та дорожньою розміткою білого кольору 1.14.1 додатку 2 ПДР України «Пішохідний перехід», перед яким в середній смузі для руху зупинився автомобіль, надаючи перевагу в русі пішоходам, грубо порушила вимоги п.п. 2.3 «б», 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, а саме: проявила особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змін, хоча зобов`язана була постійно її контролювати і мала таку можливість, своєчасно не вжила заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого нею автомобіля, не переконалась, що на пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжила рух у обраному нею напрямку, внаслідок чого допустила наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи 3-4 плюснових кісток лівої стопи, скальпованої рани лівої стопи, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми діями обвинувачена ОСОБА_5 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою,яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, у вчиненні якого визнається винною.
Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при викладених обставинах визнала. Заявлений потерпілою цивільний позов не визнає, оскільки вважає, що його відшкодовувати повинна страхова компанія, в якій на момент ДТП було застраховано її цивільно-правову відповідальність.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 пояснила, що 07.05.2019 приблизно о 10-00 год. вона керувала автомобілем «HYUNDAI Veloster»номерний знак НОМЕР_1 по пр.. Центральному в м. Миколаєві, від Центрального ринку в напрямку стадіону Евіс, в крайній лівій смузі для руху, зі швидкістю приблизно 30-35 км/год. В цьому ж напрямку паралельно її машини в середній смузі рухався вантажний автомобіль. Наближаючись до пішохідного переходу вона зменшила швидкість руху до мінімальної, але не зупинилась. Вантажівка в середній смузі їхала дуже повільно та мабуть зупинилась перед пішохідним переходом, а вона не встигла зупинитися. На пішохідному переході несподівано вибігла пішохід, прикриваючись парасолькою, яку вона не бачила за вантажівкою, та сталось зіткнення. Пішохід рухалась з права на ліво відносно її напрямку руху. Контактування пішохода відбулося з правою передньою частиною її автомобіля. Відразу в момент контактування її автомобіль зупинився. Після ДТП вона відвезла потерпілу до лікарні, купувала для потерпілої гіпс та якісь медичні препарати.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 07.05.2019 приблизно о 10-00 год. вона прямувала на роботу та переходила по нерегульованому пішохідному переходу проїжджу частину проспекту Центрального навпроти будинку 4 по пр.. Центральному в м. Миколаєві. Цей пішохідний перехід знаходиться між зупинками громадського транспорту «Вулиця Водопровідна» та «Стадіон». На вулиці був дрібний дощ. Перед пішохідним переходом зупинилась, дочекалась доки у середній смузі руху зупинився автомобіль, пропускаючись її, та після того, як водій цього автомобілю показав їй рукою що вона може переходити, почала рух звичайним спокійним кроком по пішохідному переходу. Коли вона почата переходити дорогу, то в крайній лівій смузі автомобілів не було, а коли пройшла середню смугу, то в лівій смузі на неї наїхав автомобіль. Від удару автомобілю вона впала, не відчувала обох ніг. Підбігла жінка, яка запропонувала відвезти в лікарню, на що вона погодилась, оскільки не відчувала ніг. Водій автомобілю, який зупинився в середній смузі, допоміг їй сісти до машини жінки, яка її відвезла до ЛШМД. Внаслідок ДТП у неї були гематоми та перелом лівої ноги. Шість тижнів у неї був гіпс на нозі, потім ще два тижні не могла ходити та до теперішнього часу відчуває біль у нозі. Через травму у неї набрякає нога та вона змушена була змінити все осіннє та зимове взуття. Внаслідок ДТП їй була завдана матеріальна шкода яка складається з витрат на придбання ліків, милиць, ортопедичного взуття та вартості зіпсованих кросівок. Також, внаслідок ДТП їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях пов`язаних із порушенням сну, отриманням сильного переляку, обмеженням можливостей у вільному пересуванні, позбавленням можливості самостійно без сторонньої допомоги вийти на вулицю та займатися улюбленою роботою. Просила задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що 07.05.2019 приблизно о 10-00 год. він був пасажиром у вантажному автомобілі свого знайомого та рухались по пр.. Центральному в м. Миколаєві від вул. Водопровідна в напрямку вул. Бузника. Коли проїхали зупинку громадського транспорту «вулиця Водопровідна» та наближались до наступного пішохідного переходу, до нього підійшла жінка. Їх вантажний автомобіль зупинився в середній смузі руху перед пішохідним переходом, в цей час у правій та лівій смугах для руху інших автомобілів не було. Коли їх автомобіль зупинився потерпіла розпочала повільно, звичайним кроком переходити дорогу по пішохідному переходу, спочатку перетнула першу (праву) смугу, потім середню (в якій стояв їх автомобіль), а в третій (лівій) смузі її збив білий автомобіль. Потерпіла прокотилась по капоту машини та впала на землю. Вони вийшли з машини, щоб допомогти потерпілій піднятися та дізнатися про її самопочуття, хотіли викликати швидку, але водій жінка, яка збила потерпілу, запропонувала відвезти потерпілу до лікарні, потерпіла погодилась. Потерпіла скаржилась на сильний біль в нозі та не могла піднятися. В день аварій йшов дощ, дорога буда мокра, але на момент ДТП дощ вже закінчився.

Крім того, винуватість ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується доказами фактичними даними, отриманими у передбаченому КПК України порядку, які містяться у речових доказах, показах, зафіксованих у процесуальних документах, висновках експертів та безпосередньо досліджених судом, зокрема:

Так, в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.05.2019 та схемі до нього зафіксовано, що дорожньо-транспортна пригода сталась на нерегульованому пішохідному переході в районі будинку 4 по пр.. Центральному в м. Миколаєві, в світлий час доби, в похмуру погоду, в дощ, автомобіль «HYUNDAI Veloster», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по пр.. Центральному зі сторони вул. Шосейна в напрямку вул. Бузника, ширина проїзної частини в місці ДТП 9,4 м, дорога призначена для руху в одному напрямку та має три смуги для руху шириною 3.0, 3.0,3.1 м, покриття дороги асфальтоване, мокре, чисте, без вибоїн та пошкоджень, на проїжджій частині пр.. Центрального нанесена дорожня розмітка 1.1 білого кольору, 1.14.1 білого кольору «Пішохідний перехід», по обидва боки проїжджої частини встановлені дорожні знаки 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», слідів шин та слідів гальмування не виявлено, автомобіль «HYUNDAI Veloster», реєстраційний номер НОМЕР_1 має зовнішні пошкодження на передньому правому крилі, в передній частині під правою передньою фарою.
Відповідно до висновку експерта №174 від 28.05.19 (експертиза призначена ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2019 справа №487/3631/19, провадження №1-кс/487/3823/19), на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система автомобіля «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 знаходились у працездатному стані.
З висновку експерта №117 від 27.05.2019 (експертиза призначена ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2019 справа №487/3631/19, провадження №1-кс/487/3825/19) та копій медичних документів щодо отриманих травм вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлені тілесні пошкодження у вигляді закритого перелому основи 3-4 плюснових кісток лівої стопи, скальпована рана лівої стопи, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів по механізму удару, можливо в момент ДТП, що мала місце 07.05.2019, та за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як викликаючи тривалий розлад здоров`я (строк зрощування кісток перевищує 21 день).
В протоколі проведення слідчого експерименту від 23.05.2019 та додатках до нього (схема та таблиця зображень) проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 зафіксовані покази останньої та відтворені обставини на місці ДТП, з яких вбачається, що місце наїзду на потерпілу розташовується в межах нерегульованого пішохідного переходу (біля будинку 4 по пр.. Центральному в м. Миколаєві) на відстані 6.9 м до правого краю проїзної частини пр.. Центрального та на відстані 2.7 м до дорожнього знаку 5.35.1; темп її руху становив 10 м за 6.4 с; під час її руху по проїзній частині пр.. Центрального, в межах нерегульованого пішохідного переходу, в середній смузі для руху, з правим боковим інтервалом 3.5 м від правого колеса та 3.5 м від правого колеса задньої осі, до правого краю проїзної частини пр.. Центрального, та на відстані 7.0 м до дорожнього знаку 5.35.1 зупинився автомобіль, водій якого надавав перевагу в русі пішоходу; автомобіль «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 , рухався по пр.. Центральному з правим боковим інтервалом 6.4 м від правої передньої та 6.4 м від задньої правої осі до правого краю проїзної частини пр.. Центрального.
В протоколі проведення слідчого експерименту від 23.05.2019 та додатках до нього (схема та таблиця зображень) проведеного за участю свідка ОСОБА_11 зафіксовані його покази та відтворені обставини на місці ДТП, з яких вбачається, що місце де він побачив жінку-пішохода, яка стояла на проїзній частині пр.. Центрального, знаходиться на відстані 0.1 м до правого краю проїзної частини та на відстані 2.6 м до дорожнього знаку 5.35.1; темп руху пішохода становив 10 м за 6.4 с; місце наїзду на пішохода автомобілем «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 , розташовується в межах нерегульованого пішохідного переходу на відстані 6.9 м до правого краю проїзної частини пр.. Центрального та на відстані 2.7 м до дорожнього знаку 5.35.1; автомобіль, в якому він перебував в якості пасажира, водій якого надавав перевагу в русі пішоходу, зупинився в середній смузі для руху, з правим боковим інтервалом 3.9 м від правої передньої та 3.9 м від правої задньої осі, до правого краю проїзної частини пр.. Центрального, та на відстані 9.8 м до дорожнього знаку 5.35.1.
З висновку експерта №19-598 від 29.05.2019 (експертиза призначена ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2019 справа №487/3631/19, провадження №1-кс/487/3824/19) вбачається, що водію автомобіля «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким в правому ряду знижував швидкість та зупинився інший транспортний засіб, в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п. 18.4 ПДР, а саме: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а у разі потреби зупинитися і можуть продовжувати (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». За умови належного виконання вимог п.18.4 ПДР водій автомобілю «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 , мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода (в дослідницькій частині висновку експерт достатньо мотивував та навів докладний розрахунок, з якого вбачається, що пішохід рухалась по проїжджій частині до моменту наїзду близько 4.3 с, вантажний автомобіль знаходився в нерухомому стані перед пішохідним переходом близько 6.3 с до моменту наїзду, зіставивши величину зупиночного часу автомобіля «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 , в умовах ДТП близько 2.5 …3.3. с і часу, який мав в розпорядженні водій для зупинки автомобіля близько 4.3 …6.3 с, експерт зробив висновок, що водій автомобіля «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 , мав в розпорядженні технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, оскільки час, який мав в розпорядженні водій для зупинки автомобіля і запобігання наїзду на пішохода, був більше часу, необхідного для зупинки автомобіля в умовах місця ДТП). Крім того, вказаним висновком експерта підтверджується, що дії водія автомобіля «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 , що передували ДТП, з технічної точки зору не відповідали вимогам п.18.4 ПДР, невідповідність дій водія автомобіля «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 , вимогам п. 18.4 ПДР з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Досліджені докази судом визнані належними та допустимими, оскільки отримані у порядку встановленому КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що мають значення для кримінального провадження. Підстав для визнання доказів недопустимими судом не встановлено.

Суд критично оцінює доводи захисника щодо недопустимості доказів протоколів проведення слідчих експериментів за участі потерпілої ОСОБА_9 та за участю свідка ОСОБА_11 , та як наслідок висновку авто технічної експертизи, з підстав протиріч у показах свідка ОСОБА_11 та порушення принципу безпосередності дослідження доказів судом виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, в судовому засіданні судом отримано усні покази свідка ОСОБА_11 та у вироку зазначені саме ці покази. Разом з цим, суд не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_12 в частині зазначення в судовому засіданні місця контактування автомобілю обвинуваченої з потерпілою (за один крок до лівого боку проїзної частини), оскільки в тому ж судовому засіданні свідок зазначав, що до моменту зіткнення потерпіла встигла пройти приблизно 70 відсотків пішохідного переходу, що, з урахуванням наявності трьох смуг для руху, свідчить про те, що контактування автомобілю «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 з потерпілою ОСОБА_9 відбулось ближче до правої сторони третьої (крайньої лівої) смуги руху. Такі висновки щодо місця контактування узгоджуються з показами наданими в судових засіданнях обвинуваченою, потерпілою, та зафіксовані в протоколах проведення слідчих експериментів та схемах за результатами проведених вимірювань.

Протоколи слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_11 та за участю потерпілої ОСОБА_9 також безпосередньо досліджені судом в частині відтворення дій учасників ДТП, яка сталась 07.05.2019, обстановки, обставин ДТП, результатів вимірювань, огляду таблиць зображень та складених схем. Вказані слідчі експерименти проведені з дотриманням вимог ст. 240 КПК України, а складені в ході їх проведення протоколи відповідають вимогам ст.ст. 104-106 КПК України, в зв`язку з чим визнані судом належними та допустимими доказами. Крім того, враховуючи те, що отриманні в ході проведення слідчих експериментів дані (результати вимірювань) узгоджуються з даними зафіксованими в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.05.2019 та схемою до нього, складеними за участю ОСОБА_5 та підписаними нею без зауважень, не оспорювались ОСОБА_5 як в ході досудового розслідування та і в ході судового розгляду, в зв`язку з чим прийняті судом як достовірні, у суду відсутні підстави, передбачені статтями 86,87 КПК України, для визнання недопустимим доказу висновку експерта №19-598 від 29.05.2019.

З урахуванням викладеного, суд вважає, вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286КК України доведеною, а кваліфікацію її дій вірною.
Статтею 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, відповідно до яких суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таким чином, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченою, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, її відношення до вчиненого злочину.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_5 перебуває в зареєстрованому шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до нетяжких злочинів.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку повинен зазначити обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд критично оцінює доводи прокурора та сторони захисника щодо щирого каяття обвинуваченої, а також зазначення цієї обставини в обвинувальному акті, оскільки розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Проте, будь-яких дій, які б свідчили про дійсне щире каяття до завершення судового розгляду здійснено не було. Заявляючи в судовому засіданні про визнання своєї вини, обвинувачена намагалась зменшити вагомість своєї провини заявляючи про те, що потерпіла перебігала дорогу прикриваючись парасолькою, що вона рухалась паралельно вантажному автомобілю, хоча ці обставини були спростовані показами свідка ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 та іншими дослідженими письмовими доказами. Під час судового розгляду обвинувачена навіть на словах не вибачилась перед потерпілою, а лише намагалась переконати суд і саму потерпілу в тому, що вона вибачалась через декілька днів після ДТП. Допомога потерпілій у доставлянні її до лікарні, також не свідчить про щире каяття обвинуваченої, оскільки була надана на вимоги самої потерпілої, є обов`язком водія причетного до дорожньо-транспортної пригоди та могла бути надана іншими особами в порядку передбаченому п. 2.10 «г» ПДР України. Страхування цивільно-правової відповідальності також не може свідчити про щире каяття обвинуваченої, оскільки є обов`язковим відповідно до п.9 ч.1 ст. 7 Закону України «Про страхування», а наявність у водія при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та його пред`явлення на вимогу працівника поліції передбачено положенням п.п. 2.1, 2.4 ПДР України. Більш того, дії обвинуваченої щодо укладання (під час судового розгляду і до прийняття остаточного рішення) договору купівлі-продажу автомобіля «HYUNDAI Veloster», р.н. НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом постановою слідчого від 08.05.2019 та відповідно до розписки ОСОБА_5 зобов`язалась зберігати у незмінному стані до прийняття остаточного рішення по справі, свідчить про намагання останньої уникнути цивільно-правової відповідальності.
З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, визначених ст. 66 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, даних про її особу, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, суд вважає, що обвинуваченій повинно бути призначено покарання у вигляді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 286 КК України (в редакції чинній на момент скоєння кримінального правопорушення) з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, що є необхідним й достатнім для її виправлення, попередження нових злочинів, та на думку суду відповідатиме меті кримінального покарання.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Положеннями ст.. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку

Положеннями п.2 ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`ю або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Відповідно до приписів статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Потерпілою ОСОБА_9 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, з урахуванням уточненої позовної заяви, про стягнення на її користь з ОСОБА_5 завданої моральної шкоди в сумі 141549,02 грн. і витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн., а також з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» матеріальний збиток у зв`язку з пошкодженням майна, придбання медикаментів, милиць, ортопедичного взуття в загальній сумі 4553,96 грн. та моральної шкоди в сумі 140,98 грн.

07.04.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», відповідно до якого відповідач зазначає, що потерпіла не зверталась до страховика в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, а тому прав позивача щодо порядку виплати страхового відшкодування вони не порушували. Також зазначають, що за результатами дослідження проведеного лікарем спеціалістом ОСОБА_13 на замовлення ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» складено звіт про експертну оцінку відшкодування шкоди у зв`язку з лікуванням потерпілої, згідно якого підтверджена сума затрачена на оплату медикаментів, що застосовуються при лікуванні отриманих травм 1311,96 грн., а інша сума 3242 грн. (жіночі шкіряні тапочки 1490 грн., та кросівки жіночі 1752 грн.) не підлягає відшкодуванню, оскільки відшкодування даного виду витрат не передбачена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням положень ст. 26-1 цього ж Закону щодо розміру моральної шкоди 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, вважає, що розмір моральної шкоди, який може бути відшкодований відповідачем складає 65,60 грн.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 щодо цивільного позову зазначала, що вся шкода (матеріальна та моральна) повинна відшкодовуватися страховиком.

В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правову відповідальність ОСОБА_5 було забезпечено ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» за шкоду завдану життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час експлуатації автомобілю «HYUNDAI Veloster», реєстраційний номер НОМЕР_1 , договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.12.2018 на строк до 02.12.2019 поліс №АМ/8209329.
На підтвердження розміру завданої шкоди потерпілою надані копії чеків про придбання медикаментів та засобів медичного призначення (милиці, еластичний бинт) на загальну суму 1311,96 грн. та взуття (жіночі шкіряні тапочки, жіночі кросівки) на загальну суму 3242 грн.

Положеннями статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (стаття 24 Закону).

З урахуванням викладеного, з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» підлягають стягненню на користь потерпілої ОСОБА_9 документально підтверджені витрати, пов`язані з її лікуванням в сумі 1311,96 грн.

Проте, витрати потерпілої на придбання жіночих шкіряних тапок та жіночих кросівок на загальну суму 3242 грн. стягненню з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не підлягають, оскільки не є майном, пошкодженим в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розумінні ст. 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а є збитками, які відшкодовуються особою, яка їх завдала, відповідно до приписів ст. 1192 ЦК України. Вказані обставини є підтаю для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача, а до ОСОБА_5 , відповідно до уточненого позову, такі вимоги не пред`являлись.

Крім того, внаслідок скоєння кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_9 було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях які потерпіла зазнала у зв`язку з завданням їй тілесних ушкоджень, що потягло тривалий розлад здоров`я та реабілітації, у душевних стражданнях, пов`язаних із отриманням сильного стресу та як наслідок порушенням сну, обмеженням можливостей у вільному пересуванні, позбавленням можливості самостійно без сторонньої допомоги вийти на вулицю та займатися улюбленою роботою, необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя та докладати значно більше зусиль та часу для вирішення щоденних побутових потреб та організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала потерпіла, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (витрачати власні кошти на лікування, на прибуття до лікарів, залучати сторонню допомогу для організації свого життя) та відновлення порушених прав (необхідність приймати участь у процесуальних діях під час досудового розслідування та в судових засіданнях, звертатися за правовою допомогою до адвоката). При цьому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 50000 грн., що дорівнює 10 мінімальним заробітним платам на час ухвалення вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди: - з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» - 65,60 грн. що дорівнює 5 відсоткам страхової виплати, стягнутої за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої; - з ОСОБА_5 49934,40 грн.

Крім того, потерпілою заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченої витрат на правову допомогу адвоката в сумі 10000 грн.

Відповідно ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно з положеннями ст..ст. 118, 119 КПК України витрати на правову допомогу, зокрема, витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, віднесено до процесуальних витрат.
З урахуванням наданої квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 16.05.19 про сплату ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 10000 грн. адвокату ОСОБА_10 за договором про надання правової допомоги від 15.05.2019 та додаткової угоди до цього договору від 16.05.2019, суд приходить до переконання, що вказана сума повинна бути стягнута з обвинуваченої на користь потерпілої.
Питання про стягнення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (місце знаходження: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням - 1311,96 грн. (одна тисяча триста одинадцять гривень 96 коп.) та в рахунок відшкодування моральної шкоди 65,60 грн. (шістдесят п`ять гривень 60 коп.), а всього 1377,56 грн. (одна тисяча триста сімдесят сім гривень 56 коп.).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3242 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження : м. Очаків Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 49934,40 грн. (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири гривні 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження : м. Очаків Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) процесуальні витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілогов сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Очаків Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) в доход держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів: - за проведення експертизи №174 від 28.05.2019 в сумі 1256,08 грн.; за проведення експертизи №19-598 від 29.05.2019 в сумі 1570 грн., а всього 2826,08 грн. (дві тисячі вісімсот двадцять шість гривень 08 коп.).

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його оголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1