Справа № 509/5657/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2021 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна, по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001300 від 10.09.2020 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , узгоджене з прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна, яке було вилучене 10.09.2020 р. в ході огляду ділянки місцевості, за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20 було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Fiat Ducato», д/н НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_5 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001300 від 10.09.2020 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 185 КК України.
В обґрунтування доводів клопотання слідчий посилається на наступне.
В ході досудового розслідування встановлено, що 09.09.2020 до СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від о/у СКП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт, відповідно до якого, у найближчий час, на території складських приміщень, за адресою: АДРЕСА_1 , особи гагаузької та болгарської національності планують здійснити крадіжку, тим самим готуються до здійснення крадіжки.
В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що одним із засобів, за допомогою якого планується здійснення крадіжки це транспортний засіб марки «Fiat Ducato», д/н НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_5 .
Слідчий просить накласти арешт на майно, викладене в клопотанні.
Розглянувши клопотання слідчого, вивчивши надані матеріали кримінального провадження за№0001300, вважаю необхідним у задоволенні клопотання слідчого відмовити з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;2) перелік і види майна, що належить арештувати;3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також заборона вчинення дій іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, та банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна;2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно до ч.ч. 1, 4 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Згідно ч. 1 ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейськая конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Так, слідчий у своєму клопотанні зазначає, що вилучене майно ОСОБА_5 10.11.2020 р. в ході проведення обшуку автомобіля марки «FiatDucato», д/н НОМЕР_1 , який відправлений на штраф майданчик за адресою: АДРЕСА_2 , можуть зберегти на собі та в собі, сліди злочину або містити тип відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Однак, відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на майно.
Окрім цього, слідчий в своєму клопотанні повинен чітко зазначити, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.167 ч.2 КПК України, є речовим доказом та накладення арешту є необхідним для його збереження.
З урахуванням встановлених обставин вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
Вилучене майно не визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, слідчим незазначено, чим обумовлена необхідність накладення арешту на вказане майно, яка мета накладення арешту, немає відомостей про ймовірність проведення будь-яких експертних досліджень чи іншихпроцесуальних дій з вилученим майном.
Отже, під час розгляду клопотання слідчого наведених правових підстав та мети арешту зазначеного у клопотанні майна не встановлено, крім того слідчим та прокурором не доведено, що вказане у клопотанні майно є предметом кримінального правопорушення або містить інші відомості,які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінальногопровадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 376 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна, по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001300 від 10.09.2020 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 185 КК України.
Зобов`язати орган досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001300 від 10.09.2020 р., повернути автомобіль марки «Fiat Ducato», д/н НОМЕР_1 , який відправлений на штраф майданчик за адресою: АДРЕСА_2 , власнику безоплатно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1