Справа № 438/120/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/877/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0000046 від 17.01.2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Дережичі Дрогобицького району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого згідно ст.89 КК України,
за ч.3 ст.15 - ч.3 ч.185 КК України,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 ,
на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 30 червня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання - 17.01.2020 року з 21.00 год.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

Скасовано арешт, накладений на майно згідно ухвал слідчого судді Бориславського міського суду Львівської області від 20.01.2020 року та 22.01.2020 року.

Вирішено питання з речовими доказами по справі.

За вироком суду ОСОБА_7 17 січня 2020 року близько 20.30 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та корисливий мотив, шляхом віджиму металопластикового вікна проник в приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки намагався викрасти майно ОСОБА_9 , а саме: тостер марки «MAGIO» вартістю 320,00 гривень, мультиварку марки «REDMOND» вартістю 1 100,00 гривень, електрообігрівач марки «FLAMINGO» вартістю 800,00 гривень, порохотяг марки «ZELMER» вартістю 1 800,00 гривень, бувшу у вжитку викрутку довжиною 14 см. з пластмасовою ручкою вартістю 30,00 гривень, бувшу у вжитку викрутку довжиною 21 см. з дерев`яною ручкою вартістю 50,00 гривень, бувші у вжитку плоскогубці вартістю 70,00 гривень, а всього майна на загальну суму 4 170,00 гривень, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України.

Не погоджуючись з таким вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, а саме перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та обрати більш м`яке покарання, яке передбачене ч.1 ст.162 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що його дії невірно кваліфіковані за ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, адже умислу на скоєння крадіжки у нього не було. Сам по собі факт його затримання у квартирі потерпілого цього не доводить. З початку досудового розслідування обвинувачений не заперечував, що у квартирі потерпілого він опинився у зв`язку із тим, що не мав де переночувати, однак попав він туди не внаслідок віджиму металопластикового вікна, а у зв`язку з тим, що вікно було привідкритим. Судом не взято до уваги заяву потерпілого, у якого відсутні будь-які претензії до обвинуваченого. Також не може свідчити про вчинення замаху на крадіжку факт перебування речей домашнього вжитку не на своїх місцях. Суд невірно оцінив показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки такі є працівниками поліції та є зацікавленими особами, а щодо обвинувальних показів свідка ОСОБА_13 вважає, що такі надані ним після того, як обвинувачений написав на нього скаргу щодо неправомірних дій при затриманні останнього, і такий підкинув йому речі потерпілого безпосередньо у відділку поліції. Проведеними по справі експертизами підтверджено відсутність слідів рук апелянта на речах потерпілого, які знаходились у квартирі на момент затримання, і які за версією слідства обвинувачений намагався викрасти. Наведене у своїй сукупності підтверджує лише факт перебування ОСОБА_7 у квартирі потерпілого, а не факт вчинення ним замаху на крадіжку речей із цієї квартири, у тому числі з проникненням до неї.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_6 із обґрунтуванням законності та вмотивованості оскаржуваного вироку, вивчивши матеріали справи та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що при постановленні вироку стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції цих вимог закону дотримався.

Свою вину у вчиненні злочину обвинувачений ОСОБА_7 визнає частково, при цьому, в суді першої інстанції, як і в апеляційній скарзі, заявив, що незгідний з кваліфікацією його дій за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, оскільки умислу на скоєння крадіжки у нього не було. У квартирі потерпілого він опинився у зв`язку з тим, що не мав де переночувати, а відтак його дії слід перекваліфікувати на ч.1 ст.162 КК України.

Незважаючи на це, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

На підтвердження встановлених фактичних обставин щодо доведеності факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого, свідків та письмові докази, надані стороною обвинувачення, які були досліджені судом.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав належну оцінку сукупності доказів та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Наведеними та дослідженими в судовому засіданні доказами, на які суд покликався у вироку, спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність в обвинуваченого умислу на скоєння крадіжки.

Так, факт вчинення кримінального правопорушення та вина обвинуваченого у його вчиненні доведені показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , електронним рапортом від 17.01.2020 року, в якому зазначено звернення ОСОБА_14 до служби 102 Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області, заявою ОСОБА_9 від 17.01.2020 року на ім`я начальника Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівський області, протоколом огляду місця події від 17.01.2020 року з фототаблицею, постановою про визнання предмета як речового доказу від 18.01.2020 року (а.с.70), постановою про визнання речових доказів та прилучення їх до матеріалів провадження від 18.01.2020 року (а.с.71), постановою про визнання предмета як речового доказу від 18.01.2020 року (а.с.77), протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.01.2020 року з фототаблицею (а.с.82-85), протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.01.2020 року з фототаблицею (а.с.86-90), протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.01.2020 року з фототаблицею (а.с.91-95), а також іншими письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції, які зазначені у вироку.

Оцінка доказів, визнання їх належними і допустимими зроблена судом з врахуванням всіх обставин провадження.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність умислу на крадіжку та необхідність розцінювати дії обвинуваченого як незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, є безпідставними та спростовуються даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.01.2020 року (а.с.73-76), відповідно до якого на місці вчинення злочину було затримано ОСОБА_7 , в якого було виявлено та вилучено плоскогубці, викрутку з дерев`яною ручкою, викрутку з пластмасовою ручкою, які, в подальшому, впізнав потерпілий ОСОБА_15 , що підтверджується протоколами пред`явлення речей для впізнання від 18.01.2020 року з фототаблицями, та даними протоколу огляду місця події від 17.01.2020 року з фототаблицею (а.с.51-69), з яких вбачається, що електроприбори в квартирі стояли не на своїх місцях, а були розташовані посередині кімнат, на вікнах зафіксовані сліди віджиму. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 шляхом віджиму металопластикового вікна проник в приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки намагався викрасти майно ОСОБА_9 , однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину працівниками поліції, що повністю узгоджується з показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 .

Наведені докази, які є належними та допустимими, у своїй сукупності повністю підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у житло. При цьому, жодних суперечностей у них немає, такі здобуті у встановленому законом порядку.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 вини у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за скоєне.

Колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта про те, що судом не було взято до уваги заяву потерпілого, у якого відсутні будь-які претензії до обвинуваченого, оскільки вказаний документ не може свідчити про відсутність вини та складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, у діях ОСОБА_7 .

Доводи апелянта про невірну оцінку судом першої інстанції показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки такі є працівниками поліції, а також покликання на те, що ОСОБА_13 підкинув йому речі потерпілого безпосередньо у відділку поліції не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та є безпідставними. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на досудовому розслідуванні обвинувачений не звертався до відповідних органів з приводу неправомірних дій працівників поліції.

Покликання на відсутність слідів рук обвинуваченого на речах потерпілого, які знаходились у квартирі на момент затримання у ній обвинуваченого, спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що на місці вчинення злочину був затриманий ОСОБА_7 , в якого було виявлено та вилучено плоскогубці, викрутку з дерев`яною ручкою, викрутку з пластмасовою ручкою, котрі належали потерпілому ОСОБА_9 .

Суд дослідив всі представлені докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту та вірно прийшов до висновку про те, що докази в своїй сукупності є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого, при оформленні цих доказів не було допущено порушення прав та свобод обвинуваченого та інших осіб, а інформація, яка в них міститься, не дає суду правових підстав для висновку сумніватися у її правдивості.

Покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, і даним про його особу, який раніше не судимий відповідно до ст.89 КК України, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, немає постійного джерела доходу, неодружений, немає тісних соціальних зв`язків. Обране судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Викладені у вироку суду висновки відповідають фактичним обставинам. Істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду, які б тягли за собою зміну вироку, про що порушується питання в апеляційній скарзі, допущено не було.

Оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, апеляційним судом не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, то з врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 30 червня 2020 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4