Справа № 461/4127/20
Провадження № 1-кс/461/4664/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020 слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, -

в с т а н о в и в :
Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000916 від 12.05.2020 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 361 КК України, про те, що що в період часу з лютого по травень 2020 року, однак не пізніше 07.05.2020, точні дата та час не встановлені, невстановлена слідством особа діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, володіючи відповідними навичками у сфері підключення та технічного обслуговування телекомунікаційних мереж та маючи досвід роботи з програмним забезпеченням для користування всесвітньою мережею Інтернет, а також будучи обізнаним про види діяльності ТзОВ «Плеяда Львів», за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які виконували роль пособників, розробили злочинний план, метою якого стало незаконне заволодіння коштами ТзОВ «Плеяда Львів», шляхом несанкціонованого втручання в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, що мало місце за наступних обставин.

Старший слідчий слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 за погодженням прокурора Львівської області ОСОБА_9 звернувся в суд з клопотанням про накладення арешту на майно, що перебуває у власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження та розпорядження ним (перетворення, передачі чи продажу іншім особам) зокрема накласти арешт на:

-квартиру за адресою АДРЕСА_1 , форма власності приватна спільна часткова, частка власності , зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 , від 05.10.1999 видане Фастівське МБТІ.

-квартира за адресою АДРЕСА_2 , форма власності приватна, частка власності 1/1, зареєстрована договору купівлі продажу 2-3041, від 04.08.1994 видане Ялтинською державною нотаріальною конторою.

-квартира за адресою АДРЕСА_3 , форма власності приватна, частка власності 1/1, зареєстрована на підставі договору довічного утримання ВВО№366026, від 30.10.2004 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстрована в реєстрі за №5070.

-транспортний засіб KIA CARNIVAL, 2008 р.в., сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , VIN-№ НОМЕР_4 який 26.05.2015 зареєстрований у Криворізькому ВРЕВ.

Клопотання мотивує тим, що у зв`язку із викладеним, приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення та здобуті під час досудового розслідування докази, на даний час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження майно, що перебуває у користуванні та розпорядженні їх власників (законних користувачів) можуть бути перереєстровані земельні ділянки чи продані третім особам, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження.

Відтак, з метою захисту суспільства та держави від кримінального правопорушення, забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні, досягнення дієвості кримінального провадження перереєстровані земельні ділянки чи продані третім особам, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження,, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вище зазначену земельну ділянку та нежитлову будівлю.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала з мотивів викладених у ньому, просила задоволити.

Захисник заперечив щодо поданого клопотання, просив відмовити за безпідставністю.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання, пояснила, що вона являється дружиною підозрюваного ОСОБА_8 , та те, що квартира у м. Ялта ніколи не була у їхній власності, квартира у м. Кривий Ріг продана третім особам вже понад рік тому, 1/2 квартири, яка знаходиться у смт Глеваха належить ОСОБА_11 ., а транспортний засіб, який вказаний у клопотанні був придбаний у 2015 році у шлюбі, і вона ним користується.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 з метою відшкодування шкоди внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення майбутнього цивільного позову.

Також, випливає з матеріалів клопотання, що воно не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту, у клопотанні слідчого відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За змістом положень КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.

Враховуючи наведене та те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не визнано речовим доказом, не є предметом спеціальної конфіскації, цивільний позов в даному кримінальному провадженні не подано, та слідчим не доведено необхідність арешту на майно підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вказане в клопотанні, а тому в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 132, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 - відмовити..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1