Дата документу 03.08.2020 Справа № 332/1201/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1201/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1389/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)»,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2018 року,-
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2018 року ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
21 липня 2020 року до Запорізького апеляційного суду надійшло кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 з апеляційною скаргою останнього, яка була подана поштою 16 липня 2020 року, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку від 3 травня 2018 року.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_7 зазначає, що він 1 червня 2018 року віддав апеляційну скаргу співробітнику Запорізького слідчого ізолятора, але з невідомих обставин до апеляційного суду її надіслано не було.
Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та просив його задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаного клопотання з тих підстав, що поважних причин його пропуску, які підтверджуються матеріалами справи, в клопотанні не наведено, перевіривши матеріали судового провадження в частині, що стосуються обставин, на які засуджений, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення; для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).
Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений лише з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Таким чином, підставою для прийняття рішення про поновлення пропущеного строку можуть бути лише поважні причини його пропуску, під якими слід розуміти ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, копію вироку ОСОБА_7 отримав в суді першої інстанції безпосередньо в день його проголошення, тобто 3 травня 2018 року, що підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження розпискою (а.с. 50).
Згідно журналу судового засідання від 3 травня 2018 року, ОСОБА_7 був присутній в суді під час проголошення вироку у відношенні нього, йому було роз`яснено порядок і строки оскарження вироку (а.с. 41-47).
Таким чином для нього перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався 4 травня 2018 року, а кінцевим строком для подачі апеляційної скарги було 4 червня 2018 року.
Між тим, вперше апеляційну скаргу ОСОБА_7 подав лише 12 червня 2018 року, яку ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року було повернуто у зв`язку з пропуском апеляційного оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення (а.с. 76, 78-79).
Крім того, 11 червня 2018 року ОСОБА_7 звертався з клопотанням про надіслання йому копії апеляційної скарги, яку нібито повинна була подати його цивільна дружина ОСОБА_8 , чого нею зроблено не було, про що свідчить відповідь судді Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_9 від 19 червня 2018 року (а.с. 73, 74).
Вдруге з апеляційною скаргою та доданим до неї клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку ОСОБА_7 звернувся поштовим зв`язком лише 16 липня 2020 року (а.с. 138-140).
Як на підставу для поновлення строку апеляційного оскарження безпосередньо в клопотанні ОСОБА_7 посилається на те, що він 1 червня 2018 року віддав апеляційну скаргу співробітнику Запорізького слідчого ізолятора, яку з невідомих причин до апеляційного суду надіслано не було.
Колегія суддів приходить до висновку, що наведені ОСОБА_7 підстави не є такими, що з об`єктивної причини перешкодили йому реалізувати у строк, передбачений законом, право на апеляційне оскарження, оскільки вказана підстава повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, в матеріалах кримінального провадження відсутні документальні підтвердження факту подання засудженим апеляційної скарги саме 1 червня 2018 року, і до апеляційної скарги відповідні докази (на яких би містився штамп Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор») він не долучив, так само, як і не надав будь-яких підтверджень безпосередньо у судовому засіданні апеляційного суду.
Доводи засудженого ОСОБА_7 колегія суддів оцінює критично, оскільки такі посилання є формальним та такими, що не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а об`єктивних причин, які дійсно перешкоджали йому вчасно подати апеляційну скаргу не наведено.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до аудіозапису судового засідання від 20 листопада 2018 року, під час перегляду вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2018 року за апеляційною скаргою прокурора, у судовому засіданні ОСОБА_7 не заперечував проти закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора та особисто зазначив, що у нього не було можливості вчасно написати апеляційну скаргу, і про факт передачі 1 червня 2018 року співробітнику слідчого ізолятора власної апеляційної скарги ОСОБА_7 взагалі нічого не повідомляв.
За таких обставин, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить жодних доводів, які свідчать про поважність пропуску цього строку, оскільки апелянт засуджений ОСОБА_7 був присутнім у судовому засіданні, знав про постановлене судом першої інстанції рішення та мав реальну можливість реалізувати своє право на оскарження судового рішення в строк, передбачений кримінальним процесуальним законом.
Разом з тим, засудженим у клопотанні не наведено причин, чому він вдруге завернувся з апеляційною скаргою лише 16 липня 2020 року, тобто більш ніж через 2 роки після повернення його першої апеляційної скарги.
Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 1 жовтня 2015 року №5-103кс15, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що поважні причини засудженим не зазначені, з огляду на що, у відповідності до ст. 399 КПК України, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 399 КПК України колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2018 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, із усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала засудженому ОСОБА_7 .
Копію ухвали разом з апеляційної скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати засудженому ОСОБА_7 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з дня вручення йому її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4