Ухвала

28 липня 2020 року
м. Київ
справа № 644/8095/14-к
провадження № 51-3794 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 5 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000657,
встановив:
15 червня 2020 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Також потерпілому ОСОБА_4 було роз`яснено, що у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду ОСОБА_4 направив уточнення до касаційної скарги проте приписів ст. 427 КПКне дотримався та недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунув.

Підстави для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом, визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, потерпілий ОСОБА_4 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, проте не зазначає, яких саме порушень вимог кримінального процесуального закону з огляду на положення ст. 412, ст. 419 КПКдопустилися суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , а також яким чином вони вплинули на законність та обґрунтованість судових рішень, та належним чином не обґрунтовує своїх доводів у цій частині, а відтак й необхідності скасування рішень місцевого та апеляційного судів з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.
Що стосується касаційної скарги в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 12 липня 2019 року, то ОСОБА_4 вже звертався з касаційною скаргою на вказане судове рішення, за результатами розгляду якої ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 липня 2019 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Тому відсутність у ній обґрунтування з підстав передбачених у ст. 438 КПК, про що було наголошено потерпілому ОСОБА_4 в ухвалі Верховного Суду, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга потерпілого підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 січня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 5 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3