У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000956, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2020 року прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні №0000956, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна.

В рамках даного клопотання просить накласти арешт на транспортний марки «Toyota Venza», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, Vin-кузов НОМЕР_2 , що на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу належить ОСОБА_4 , знаходиться в законному користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 із забороною власнику чи іншим користувачам, ким би вони не були, розпоряджатись та користуватись вказаним транспортним засобом та свідоцтвом.

В судове засідання прокурор ОСОБА_3 на розгляд клопотання не з`явився, подав до суду заяву, в якій клопотання підтримав та просив розглянути таке у його відсутності.

Власник та володілець транспортного засобу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на розгляд клопотання не з`явилися, хоча були неодноразово про дату та час розгляду такого.

На підставі ч.1 ст.172 КПК України неприбуття вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання. Зважаючи на неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів відповідно до ст.107 КПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З доданного до матеріалів клопотання витягу ЄРДР вбачається, що підрозділом дізнання Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000956, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України /а.с.4/.

Підставою внесення зазначених відомостей до ЄРДР відповідно наданого витягу зазначено те, 25 грудня 2020 року близько 21.30 години по вулиці Митна, 32, в м. Ужгороді був зупинений транспортний засіб марки «Toyota Venza», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору Vin-кузов НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який для перевірки документів надав свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , де в ході перевірки виникли сумніви з приводу його оригінальності, при детальному огляді на Vin-кузові виявлено відмінність способом нанесення символів.

В ході огляду місця події 25.12.2020 року, проведеного старшим інспектором дізнання Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_6 , в присутності понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вилучено:

- транспортний засіб марки «Toyota Venza», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, Vin-кузов НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 /а.с.7-8/.

26 грудня 2020 року вказаний вище автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 було визнано речовими доказами в кримінальному провадженні /постанова про визнання речовими доказами від 26.12.2020, а.с.12/.

Власником транспортного засобу марки «Toyota Venza», номерний знак НОМЕР_1 , /копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , а.с. 11/. Володільцем транспортного засобу марки «Toyota Venza», номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 , під чиїм керуванням 25.12.2020 року перебував зазначений автомобіль.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Внесене прокурором в межах кримінального провадження №0000956 клопотання про арешт майна відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Метою поданого клопотання про арешт майна слідчий визначив збереження речових доказів у відповідності до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зазначене майно та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто є тимчасово вилученим майном.

З метою збереження речових доказів виникла необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб. Незастосування арешту на майно може призвести до його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Положеннями абзацу першого частини першої статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 170 КПК, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 частини другої статті 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

В свою чергу відповідно до частини третьої статті 170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

А частиною десятою статті 170 КПК передбачено, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини першої статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Слідчий суддя наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. наприклад пункт 53 рішення Європейського Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Таким чином, право на володіння речами і документами не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Важливим в даних правовідносинах є те, що в кримінальному проваджені арешт допускається в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя знаходить, що з метою запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження в даних правовідносинах у відповідності до вимог КПК необхідне вжиття заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування, автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовим доказом; мета такого заходу відповідає інтересам суспільства; в даних правовідносинах власник майна не буде нести надмірний тягар, оскільки він не позбавляється права власності і до нього застосовані лише тимчасові обмеження у зв`язку із проведенням досудового розслідування при вчиненні кримінального правопорушення (злочину).

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення, слід накласти арешт на транспортний марки «Toyota Venza», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, Vin-кузов НОМЕР_2 , що на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу належить гр. ОСОБА_4 , знаходиться в користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 із забороною власнику чи іншим користувачам розпоряджатись та користуватись вказаним транспортним засобом та свідоцтвом.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 170-173 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000956, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Toyota Venza», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, Vin-кузов НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , знаходиться в користуванні ОСОБА_5 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , із забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором, які зобов`язані письмово проінформувати заінтересованих осіб.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали.

У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1