ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі: Головуючого ОСОБА_1 суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 21 вересня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000824 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, росіянки, громадянки України, незаміжньої, з середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , судимої:
-вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 18.12.1980 р. за ст. 140 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі;
-вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 20.09.1984 р. за ст. 140 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі;
-вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 01.06.1992 р. за ст.ст. 140 ч. 2, 14 КК України до 2 років позбавлення волі;
-вироком Ленінського районного суду м. Чернівці від 14.12.1994 р. за ст.ст. 140 ч. 3, 14 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.11.1998 р. за ст. 81 ч. 3 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;
-вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.10.2002 р. за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;
-вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.02.2008 р. за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
ЄУНСС:727/4761/20
Провадження №11кп/822/472 /20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст.185 ч.2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

-вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.12.2011 р. за ст.ст. 185 ч. 2, 304 ч. 1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
-вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці 22.03.2018 р. за ст.ст. 185 ч. 2, 187 ч. 1, 70, 69 КК України до 2 років позбавлення волі,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 21 вересня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді шести місяців арешту.

Строк початку відбування покарання обвинуваченій обчислено з моменту її затримання.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

На вказаний вирок суду І інстанції прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченої та доведеності її вини у скоєному, просив вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати її винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді 1-го року 6-ти місяців позбавлення волі.

Посилається на те, що вирок районного суду підлягає скасуванню із - за м`якості призначеного обвинуваченій покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченій.

Так, на думку апелянта, суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення обвинуваченій покарання у вигляді арешту в не достатній мірі взяв до уваги те, що ОСОБА_6 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не стала знову скоїла умисний корисливий злочин, що говорить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченої та стійкої звички до вчинення злочинів подібного роду.

Вважає, що при таких обставинах призначена ОСОБА_6 міра покарання являється надто м`якою.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, думку обвинуваченої, яка вважає, що вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, як необґрунтовану - без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченій і останнє слово, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як було встановлено вироком суду першої інстанції та апеляційним судом при розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції, ОСОБА_6 23 квітня 2020 року о 13 год. 10 хв. скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб та потерпілої ОСОБА_9 , підійшла до лавочки, що знаходиться на пл. Філармонії в м. Чернівці, звідки таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрала жіночу сумку потерпілої фірми «Zara» чорного кольору, вартістю 1200 грн., в якій знаходилися мобільний телефон фірми «iPhone 8 Plus», сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 16 000 грн. з сім-карткою мобільного оператора «ВД України» № НОМЕР_2 , на якому грошових коштів не було, і матеріальної цінності не представляє, силіконовий прозорий чохол, вартістю 200 грн., шкіряний гаманець червоного кольору фірми «Anchor goods», вартістю 600 грн., грошові кошти у сумі 2000 грн., безпровідні навушники фірми «Apple AirPods» білого кольору з футляром вартістю 3500 грн., зарядний пристрій до вказаного мобільного телефону вартістю 500 грн., парфуми фірми «Kilian» та зв`язку ключів в кількості 6 ключів і 3-х брелків від квартири, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.
Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникла, а викраденим розпорядилася на свій власний розсуд, тим самим, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 24 000 грн.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачена та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також судом роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Районний суд, допитавши обвинувачену, дослідивши докази в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, надав їм належну оцінку, навів відповідні доводи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, оскільки остання своїми умисними діями таємно викрала чуже майно (крадіжка), вчинена повторно, що не оспорюється ні прокурором в поданій апеляційній скарзі ні обвинуваченою та іншими учасниками судового розгляду справи, і в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами по справі.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування вироку.
Відповідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, про те, що суд, приймаючи рішення про призначення обвинуваченій покарання у виді арешту, не дотримався всіх вимог закону, не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, є обґрунтованими.
Так, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції хоч і вказано, однак не враховано у вироку того, що обвинувачена, будучи раніше судимою за тяжкі корисливі злочини, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не стала та в період незнятої і непогашеної судимості, вчинила новий корисливий злочин проти власності.
Також апеляційним судом встановлено, що обвинувачена не працює, перебуває під наглядом у лікаря нарколога з діагнозом: синдром залежності до алкоголю, не заміжня, суспільною працею не займається, що свідчить про відсутність у неї міцних соціальних зв`язків та її схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що викрадені речі у потерпілої ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_6 не повернула потерпілій внаслідок добровільного волевиявлення, оскільки частину викраденого майна було вилучено та повернуто потерпілій працівниками поліції.
Враховуючи вищевикладене, а також і інші дані, які характеризують особу обвинуваченої, зокрема, її спосіб життя, та те, що вона була неодноразово засуджена за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства.
Обставинами, які пом`якшують покарання, колегія суддів відносить: щире каяття у скоєному та сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо неврахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання всіх обставин справи знайшли своє підтвердження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Частиною 2 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, судова колегія вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі ст.ст. 409, 414 КПК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, і відповідно з постановленням свого вироку в цій частині.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши дані про особу обвинуваченої, врахувавши обставини справи, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду Чернівецької області від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України в частині призначення їй покарання скасувати.

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Взяти ОСОБА_6 під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 18.11.2020 року.
В іншій частині вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3