Дата документу 17.09.2020 Справа № 310/6408/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1157/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/6408/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, у режимі відеоконференції зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Бердянського району Запорізької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, невійськовозобов`язаний, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 15 вересня 2004 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ст.69, ч.2 ст.153, ст.70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 10 вересня 2008 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна; на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Бердянського міського суду від 15 вересня 2004 та визначено покарання у вигляді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту затримання, тобто з 02 липня 2019 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_7 , залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вирок суду в частині застосування запобіжного заходу, яким визначено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, ухвалено виконувати негайно.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 01 липня 2019 року приблизно о 23 год. 50 хвил. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку № 24 по вул. Першотравневій в м. Бердянську Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_9 один удар рукою в обличчя, спричинивши йому фізичний біль, відразу після чого зірвав з шиї потерпілого золотий ланцюжок 585 проби вагою 4,97 г вартістю 4 000 грн. Відразу після цього ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, маючи на меті доведення до кінця свого єдиного злочинного умислу на заволодіння майном потерпілого, використовуючи наявний при собі ніж, приставив лезо ножа до тулубу потерпілого ОСОБА_9 та, висловлюючи потерпілому погрози його застосування, тобто погрози застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, напав на потерпілого ОСОБА_9 та заволодів належним йому майном, а саме сумкою, в якій знаходились переносний зарядний пристрій «Xiaomi 20000 mAh», банківська картка «Приватбанк», USB кабель.
Таким чином, в процесі розбійного нападу ОСОБА_7 заволодів належним потерпілому ОСОБА_9 майном, а саме золотим ланцюжком 585 проби вагою 4,97 г вартістю 4 000 грн., сумкою «NAPAPIJRI» вартістю 200 грн., в якій знаходились переносний зарядний пристрій «Xiaomi 20000 mAh» вартістю 300 грн., банківська картка «Приватбанк» та USB кабель, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять, а всього на загальну суму 4 500 грн.
Відразу після цього ОСОБА_7 з вищевказаним майном залишив місце скоєння злочину, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4 500 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, оскаржує вирок в частині призначеного покарання, яке вважає необґрунтовано суворим. Апелянт вказує що суд не в достатній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме щиросердечне каяття, сприяння розслідуванню, а також наявність на утриманні малолітньої дитини. Також суд не врахував його стан здоров`я.

Просить вирок суду змінити та призначити покарання із застосуванням ст.ст.69, 69-1 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 були дотримані.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду у суді першої інстанції свою вину визнав повністю, суду пояснив, що 01 липня 2019 року в м. Бердянську перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, йшов разом з братом, зустрівши потерпілого він побачив ланцюжок на шиї, наніс йому удар в обличчя і зірвав ланцюжок.
Після вказаних дій обвинувачений дістав з кишені невеликий складний ніж, приставив його до тулубу ОСОБА_9 і сказав йому віддати сумку. Потерпілий побачивши ніж і розуміючи погрозу своєму життю і здоров`ю, зняв з плеча сумку та віддав її обвинуваченому. ОСОБА_7 з викраденими речами попрямував в сторону Приморської площі, після чого був зупинений працівниками поліції.
Розглядаючи кримінальне провадження стосовно обвинуваченого, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотні значення для правильного вирішення справи.
Постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були дослідженні в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України за вказане кримінальне провадження, засновані на доказах, дослідженні у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками кримінального провадження не оспорюються.
Колегія суддів вважає, що за вчинення кримінального правопорушення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення.
Разом з тим, обвинувачений просить вирок суду змінити і з урахуванням наявності у нього малолітньої дитини, визнання вини, сприяння органам досудового розслідування, наявності цивільного шлюбу та стану здоров`я, призначити покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 69-1 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного. Так, обвинувачений неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, вчинив корисливий злочин в стані алкогольного сп`яніння, має неповнолітню дитину, не працевлаштований, має середню освіту, не має стабільного джерела доходу.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнав те, що він визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показами активно сприяв розкриттю злочину.
На думку суду апеляційної інстанції обраний вид та розмір покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що щире каяття, визнання вини обвинуваченим та сприяння органам досудового розслідування носить лише формальний характер та не свідчить про його намір стати на шлях виправлення.
Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в достатній мірі врахував та належним чином оцінив всі обставини на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, також врахував вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Колегія судів з урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а також враховуючи думку потерпілого, суд вважає, що відповідно до вимог ст.50 КК України, виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування ст.69 КК України та ст.69-1 КК України.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.
З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4