Справа № 643/1315/21
Провадження № 1-в/643/119/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника органу пробації ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду подання начальника Московського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Харківській області про приведення вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.02.2019 у відповідність до вимог закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», стосовно засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з базовою середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 27.02.2019 Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком два роки,-
ВСТАНОВИВ:
27.01.2021 до Московського районного суду м.Харкова надійшло подання про передачу матеріалів до суду стосовно засудженого ОСОБА_5 , засудженого вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.02.2019, для вирішення питання про приведення у відповідність до вимог «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».
Представник Московського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Харківській області підтримав подання та просив його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання.
Засуджений у судовому засіданні вважав за можливе задовольнити подання.
Суд, вислухавши доводи сторін, розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього матеріали та матеріали особової справи засудженого, встановив наступне.

Пунктом 13 частини 1 статті 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.02.2019 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, та йому на підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначене покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У поданні порушується питання приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.02.2019. Як слідує з подання органу пробації, його подано до суду на підставі п.13 ч.1 ст. 537 КПК України, за якою під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України. У поданні орган пробації просить вирішити питання щодо зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону або пом`якшення призначеного покарання засудженому.

За приписами ч.3 ст.74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII (далі Закон № 2617-VIII) з 01 липня 2020 року частину 1 ст.185 КК України викладено в такій редакції: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У відповідності до положень ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

За ч.3 ст.74 КК України суд замінює призначене покарання на максимальний строк (розмір) передбаченого в санкції більш м`якого виду покарання. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Згідно з вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.02.2019 ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

З огляду на викладене, враховуючи правила ч.3 ст.74 КК України та положення Закону №2617-VIII про внесення змін до ч.1 ст. 185 КК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав приведення вироку суду від 27.02.2019 у відповідність до вимог Закону № 2617-VIII, оскільки міра покарання у вигляді 3 років позбавлення волі призначена ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, тобто за ч.2 ст. 185 КК України, не перевищує санкцію нового закону, яка визначена ч.2 ст.185 КК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».

Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування правил, встановлених ч.1 ст.72 КК України, оскільки можливість перерахування покарання за правилами, встановленими ч.1 ст. 72 цього Кодексу, можливе лише у разі відбуття засудженим частини покарання (ч.3 ст.74 КК України). У даному випадку засуджений покарання не відбував, оскільки фактично звільнений від відбування покарання вироком суду, а тому відсутня можливість перерахувати відбуте ним покарання, а отже й застосовувати правила ч.1 ст.72 КК України. Крім того, таке перерахування жодним чином не поліпшило би становище засудженого.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання органу пробації.

На підставі викладеного, керуючись ст.7,9,26,372,535,537,539 КПК України,

УХВАЛИВ:
В задоволенні подання начальника Московського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Харківській області про приведення вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.02.2019 у відповідність до вимог закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», стосовно засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1