Постанова
Іменем України
25 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 639/858/20
провадження № 51-3229 км 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Харківської місцевої прокуратури № 6 щодо невиконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 оскаржила його до апеляційного суду.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 17 червня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на зазначену ухвалу слідчого судді.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, просить скасувати ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 травня 2020 року та Харківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року про зобов`язання внести відомості до ЄРДР та ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року про відмову у задоволенні скарги про виконання вищезазначеної ухвали, є суперечливими. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено незаконним складом суду, оскільки скарга мала бути розглянута не слідчим суддею, а суддею суду першої інстанції в порядку ч. 5 ст. 534 КПК України. Зазначає, що апеляційним судом було необґрунтовано відмовлено у відкритті апеляційного провадження, що на думку ОСОБА_6 є порушенням ч. 2 ст. 30 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу не обґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак в судове засідання не з`явились. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Право особи на апеляційне оскарження, спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
Згідно вимог ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод, законних інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Як вбачається з матеріалів провадження, до Харківського апеляційного суду ОСОБА_6 було подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року, якою у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 щодо невиконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року відмовлено. У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 порушувала питання про скасування ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2020, посилаючись на те, що вона постановлена незаконним складом суду, всупереч вимогам передбаченим ч. 2 ст. 24, ч. 3 ст. 26 та ч. 5 ст. 534 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора щодо невиконання ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року відмовлено.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року було відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на зазначену ухвалу із посиланням на те, що відповідно ст. 309КПК Україниможливість апеляційного оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, не передбачена.
Так, згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3ст. 307 КПКУкраїни установлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 9ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову в задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

До того ж ст. 309 КПК України передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Ухвалу слідчого судді, прийняту за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора, яка полягає у невиконанні ухвали слідчого судді,не внесено до цього переліку, та відповідно до положень ст. 309 КПК України вона оскарженню не підлягає.
Тому апеляційний суд, установивши, що апеляційну скаргу було подано на ухвалу слідчого судді, прийняту за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора, яка полягала у невиконанні ухвали слідчого судді, тобто на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-(II)/2020 визнано неконституційним положення ч. 3 ст. 307 КПК України в частині заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 оскаржувалося рішення постановлене за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора, яка полягала у невиконанні ухвали слідчого судді, тобто судове рішення оскарження якого не передбачено вимогами КПК України, помилкове посилання апеляційного суду на те, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги особи на бездіяльність прокурора, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР не передбачена ст. 309 КПК України, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, на думку Суду, не можна вважати істотним порушенням.

Посилання ОСОБА_6 у касаційній скарзі на те, що ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року постановлена незаконним складом суду, також є необґрунтованим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України, скарга на бездіяльність прокурора під час досудовогорозслідування розглядається слідчим суддею місцевого суду.
Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що оспорювана ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню, діяв згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України і обґрунтовано відмовив у відкритті провадження.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що відповідає вимогам статей 370, 418 КПК України.
При цьому в касаційній скарзі ОСОБА_6 відсутнє обґрунтування того, чому зазначені порушення у цьому кримінальному провадженні слід вважати істотним та таким, що перешкодило чи могло перешкодити апеляційному суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі не навела переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, а під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не було встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 травня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3