У Х В А Л А

20 січня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11

розглянувши в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відкритому підготовчому у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 002456 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт кримінальному провадженні № 002456 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України.

Прокурор, представники потерпілих адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вважають, що справа може бути призначена до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 та обвинувачений вважають, що обвинувальний акт слід повернути прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зокрема за твердженням сторони захисту прокурором в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення неодноразово зазначено обставини, що суперечать одна одній, а отже призводять до спотворення фактичних обставин встановлених стороною обвинувачення, таким чином робить його не конкретним та не зрозумілим, що в свою чергу тягне за собою порушення права обвинуваченого на захист. Вказане стосується епізодів заволодіння майном потерпілої ОСОБА_12 та ОСОБА_9 . При цьому захисник посилається на ту обставину, що відповідно до висунутого обвинувачення скоєння злочинів стосовно вказаних потерпілих полягало в тому що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_9 передали обвинуваченому кошти «перебуваючи під дією обману, що виразився у повідомленні ОСОБА_13 відомостей про ведення ОСОБА_10 успішного прибуткового бізнесу». Таким чином стороні захисту не зрозуміло яким чином повідомлення, або неповідомлення обвинуваченим буд-якої інформації ОСОБА_13 могло вплинути на незаконне заволодіння майном потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

Крім того за твердженням захисту неконкретним та незрозумілим є обвинувачення і за епізодом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_13 . Відповідно до сформульованого обвинувачення кошти у сумі 18000 доларів США ОСОБА_10 отримав у позику саме від ОСОБА_14 - матері потерпілої ОСОБА_13 , на підставі нотаріального договору позики від 09.08.2019року укладеного між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 . Разом з цим, із обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_14 із заявою до правоохоронних органів щодо незаконного заволодіння її коштами у сумі 18000 доларів США (еквівалентно 455 тисячам 580 грн. на дату отримання позики) не зверталась, у даному кримінальному провадженні її не допитано та не визнано потерпілою.

На переконання захисту при формулюванні обвинувачення в частині заволодіння шляхом обману грошовими коштами, що вчинене повторно, у особливо великих розмірах, та заподіяння ОСОБА_10 майнової шкоди ОСОБА_13 у розмірі 858 тисяч 630 гривень зазначено обставини, що суперечать одна одній, а отже призводять до спотворення фактичних обставин встановлених стороною обвинувачення, таким чином робить його не конкретним та не зрозумілим, що в свою чергу тягне за собою порушення права обвинуваченого на захист в розумінні як національного законодавства, так і рішень Європейського суду з прав людини.

Також сторона захисту посилається на відсутність гербової печатки, якою б, на думку захисту мав би бути скріплений підпис прокурора, яким затверджено обвинувальний акт.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд дійшов висновку, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 підлягає поверненню прокурору.

Суд погоджується з доводами захисту, що висунуте ОСОБА_10 обвинувачення сформульоване не конкретно та не зрозуміло оскільки містить обставини, які без розкриття їх логічного взаємозв`язку з іншими обставинами вчинення злочину є суперечними одна по відношенню до одної.

Як видно з обвинувачення ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні у різні дату та час п`яти окремих закінчених злочинів відносно п`яти потерпілих, які є різними людьми.

При цьому і у викладених фактичних обставинах вчинення злочину і у форулюванні обвинувачення зазначається, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_9 передали обвинуваченому кошти «перебуваючи під дією обману, що виразився у повідомленні ОСОБА_13 відомостей про ведення ОСОБА_10 успішного прибуткового бізнесу».

Також суд звертає увагу, що в обвинуваченні не є зрозумілим чому незаконне заволодіння майном ОСОБА_9 інкримінується ОСОБА_10 через призму неповернення коштів потерпілій ОСОБА_12 у строк до 01.01.2017 року (а.с. 9)

Суд також погоджується з доводами захисту щодо неконкретності, а отже і незрозумілості обвинувачення за епізодом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_13 . Дії обвинуваченого за вказаним епізодом кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України

Як видно з обвинувачення ОСОБА_10 заволодів належними ОСОБА_13 грошовими коштами в сумі 33 000 доларів США, що станом на 01.01.2018 року становило 858 тисяч 630 грн. Водночас згідно з цим же обвинуваченням ОСОБА_10 спочатку 01.06.2109 року заволодів коштами в сумі 15 000 доларів, які належать потерпілій ОСОБА_13 , а потім 09.08.2019 року заволодів коштами в сумі 18 000 доларів США, що належать ОСОБА_14 - матері ОСОБА_13 та які ОСОБА_14 передала обвинуваченому, перебуваючи під дією обману.

Однак як видно з обвинувального акту та з доданого до нього реєстру матеріалів кримінального провадження ОСОБА_14 потерпілою від злочину не визнана, свідком також не допитана. За таких обставин формулювання обвинуваченого та правова кваліфікація дій обвинуваченого є незрозумілими.

Крім того є не зрозумілим чому слідчий, визначає розмір завданої злочином шкоди виходячи із суми коштів, виходячи з офіційного курсу НБУ, який діяв станом на 01.01.2018 року тобто за півтора роки до події злочину.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 91 ч.1 ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу … покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Виходячи з рішення Європейського суду з прав людини «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, згідно з яким кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту вказане порушення Закону призвело до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на справедливий суд.

Суд погоджується з позицією захисту, що вищевказані порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України порушення в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення не можна вважати описками, оскільки неправильне зазначення фактичних обставин та формулювання обвинувачення у обвинувальному акті є неодноразовим.

Крім того, виходячи з положень ч. 1 ст. 388 КПК України, яка передбачає можливість зміни обвинувачення лише в частині правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення виключно за умови якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа на переконання суду не дає можливості усунути вищевказані протиріччя, що дає підстави прийти до висновку, що єдиним способом усунення зазначених вище порушень є повернення обвинувального акту прокурору.

Водночас суд не погоджується з думкою сторони захисту про необхідність повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з відсутністю відтиску гербової печатки при затвердженні його прокурором.

Положення ч.3 ст. 291 КПК України містять вимоги щодо посвідчення обвинувального акта виключно шляхом підпису слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Жодних додаткових вимог щодо посвідчення обвинувального акта у ст. 291 КПК України не зазначено. При цьому суд виходить з того, що набуття документом статусу офіційного не завжди передбачає наявність печатки як обов`язкового його елемента.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

З огляду на викладене обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 291, 314-316, 371, 372 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 002456 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України повернути прокурору як такий як такий, що не відповідає вимогам КПК України і, в тому числі ст. 291 КПК України.

Ухвала в частині може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 25.01.2021 о 10 год. 20 хв.

СуддяОСОБА_1