Дата документу 13.08.2020 Справа № 317/2128/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/231/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/2128/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Біленьківська виправна колонія (№99)», в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 13.07.2011 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст.ст. 70, 71 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 24.03.2016 року зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 07.11.2010 року по 15.09.2011 року включно згідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 16 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника, суд першої інстанції вважав, що засуджений ОСОБА_7 має умовно-позитивну поведінку під час відбування покарання, є позитивні прояви, однак останній в повній мірі не довів, що він став на шлях виправлення, а тому до нього не можливо застосувати пільгу у вигляді заміни невідбутого строку покарання більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі.

В апеляційній скарзі засуджений просить переглянути рішення районного суду щодо застосування до нього ст. 82 КК України, оскільки воно є необґрунтованим, ухваленим на підставі наданої адміністрацією колонії необ`єктивної інформації та упередженого відношення до засудженого. Вказує, що він з 2011 року працює у промзоні до теперішнього часу, з 2013 року перебуває у колегії бригадирів, а саме тривалий час займає посаду бригадира котельні. За цей час отримав 14 заохочень та має 5 порушень. Також суд не врахував, що він закінчив ПТУ за спеціальностями оператор котельні, стропальник та токар.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Строк, визначений ч. 4 ст. 82 КК України, необхідний для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, засуджений ОСОБА_7 відбув.

Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Висновок про можливість застосування заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, до засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці в повній мірі не довів, що став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений 13.07.2011 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України до 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2009 року до відбуття 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 24.03.2016 року зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 07.11.2010 року по 15.09.2011 року включно згідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до наданої адміністрацією виправної колонії №99 характеристики, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12.11.2010 року. Під час тримання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо режим тримання не порушував, стягнень не мав, до праці не залучався, заохочень не мав.

З 15.10.2011 року відбував покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризувався наступним чином, а саме: за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку мав п`ять заохочень від адміністрації установи, також за порушення вимог відбування покарання мав два стягнення від адміністрації установи, які було погашено у встановленому законом порядку.

З 10.09.2015 року перебував на лікуванні у виправній установі №73, де вимоги відбування не порушував, стягнень не мав, до праці не залучався, заохочень не мав.

З 29.10.2015 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія № 99», характеризується посередньо.

20.01.2017 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, у вигляді зміни умов тримання, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації.

17.05.2019 року комісією установи було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України.

Наведені обставини, судом першої інстанції були досліджені і враховані при прийнятті рішення.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, так як ОСОБА_7 у повній мірі не довів, а суд, з достатньою переконливістю, не встановив, що засуджений став на шлях виправлення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що він з 2011 року працює у промзоні до теперішнього часу, з 2013 року перебуває у колегії бригадирів, а саме тривалий час займає посаду бригадира котельні, закінчив ПТУ за спеціальностями оператор котельні, стропальник та токар, є непереконливими, враховуючи його посередню характеристику, не відповідальне ставлення засудженого до праці, його безініціативність, негативне ставлення до виконання робіт з благоустрою.

Посилання засудженого на наявність у нього 14 заохочень та 5 порушень також не можуть бути визнані достатньо вагомими підставами для застосування до нього заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, оскільки у сукупності з іншими даними, які характеризують його особу, не свідчать про те, що процес виправлення засудженого ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано пільгу у вигляді заміни невідбутого строку покарання більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі.

Більш того, на момент розгляду провадження, апеляційному суду, ніяких додаткових доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення сторона захисту не надала.

За наведених обставин доводи засудженого ОСОБА_7 про наявність даних, які дають підстави для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, є безпідставними, оскільки на даний час у його поведінку та соціально-психологічні властивості необхідні корективи у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час колегія суддів не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства із застосуванням нагляду, оскільки він має значні недоліки у поведінці.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 16 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4