Справа №591/3482/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/555/20 Суддя-доповідач - Матус
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2020 р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/11415/14-к за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дружківка, Донецької області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 28 травня 2008 року Краснопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 26 жовтня 2009 року Конотопським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 09 серпня 2012 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 11 березня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 21 жовтня 2014 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 21 жовтня 2015 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. ч. 1, 4 ст. 70, ч. ч 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги:

- потерпілої ОСОБА_6 , в якій вона просить вирок суду стосовно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі;

- захисника ОСОБА_8 , в якій вона просить вирок суду стосовно ОСОБА_9 змінити, пом`якшити призначену йому міру покарання до мінімального строку позбавлення волі, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено обраховувати з 10 січня 2020 року, а також зараховано в строк відбування покарання час перебування його під вартою 12 вересня 2019 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 1925 гривень та на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 1500 гривень, а всього 3425 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 900,03 гривні.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_6 , не оскаржуючи висновок суду про доведеність винуватості у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, не погоджується з вироком суду в частині призначеного покарання, вважаючи його таким, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зокрема, суд не врахував її думку, щодо призначення покарання в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки обвинувачений перед нею не вибачився та не відшкодував завдані збитки. Наявність у обвинуваченого пом`якшуючої обставини, як часткове визнання провини є сумнівним і носить формальний характер, оскільки він лише на останньому судовому засіданні визнав частково вину. Також потерпіла вважає, що судом не повною мірою враховано наявність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, а саме вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Захисник ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, вважаючи його надмірно суворим. Вважає, що суд не в достатній мірі прийняв до уваги пом`якшуючі обставини, як повне визнання вини, щире каяття в скоєному, сприяння розкриттю злочину, дані про особу ОСОБА_7 . Крім того, зазначає, що тяжких наслідків від його дій не настало, цивільні позови потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не заявлені, а розмір шкоди, визначений в цивільному позові потерпілої ОСОБА_6 він має намір відшкодувати. Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_7 обставин судом не встановлено.

Від представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 надійшло заперечення, в якому він заперечує щодо наявності підстав для пом`якшення покарання.

Згідно з вироком, 02 листопада 2018 року близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні закладу харчування «Бістро» за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Набережна річки Стрілки, 3а, повторно, таємно викрав мобільний телефон «Smartex M512» вартістю 1133 гривні, який належав ОСОБА_12

13 листопада 2018 року близько 07 год. 20 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в залі очікування Залізничного вокзалу станції «Суми» за адресою: м. Суми, вул. Привокзальна, 1, діючи повторно, таємно, викрав жіночу сумку з грошима в сумі 1482 гривні, мобільним телефоном «Samsung» вартістю 193 гривні, футляром для окулярів, банківською карткою, що належали ОСОБА_6 , а всього майна на загальну суму 1675 грн.

13 листопада 2018 року близько 08 год. 10 хв., ОСОБА_9 , повторно, таємно, перебуваючи в районі банкомату АТ КБ «Ощадбанк» за адресою: м. Суми, вул. Горького, 32, з банківської картки ОСОБА_6 з банкомату викрав 250 грн.

18 листопада 2018 року близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні Воскресенського свято-кафедрального собору за адресою: м. Суми, площа Незалежності, 19, повторно, таємно, викрав з жіночої сумки гаманець з грошима в сумі 400 гривень та 120 доларів США (еквівалент 3332,5 грн.), які належали ОСОБА_13 , а всього викравши майно потерпілої на суму 3732,5 грн.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення захисника та обвинуваченого, потерпілої та її представника, на підтримання своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.

Отже, дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані вірно.

Таким чином, колегія суддів перевіряє вирок суду, що оскаржується, лише в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції враховів характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, особу обвинуваченого, що він є судимою особою, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, пом`якшуючу покарання обставину, а саме: часткове визнання провини, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, та дійшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, оскільки саме це покарання відповідатиме меті кримінального провадження.

Разом з тим, з такими висновками апеляційний суд не може погодитись в повному обсязі, з огляду на наступне.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та його особи.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 за досить короткий відрізок часу вчинив низку тотожних корисливих кримінальних правопорушень, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних, в тому числі й корисливих злочинів, що об`єктивно свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення та змінити спосіб життя, стійке прагнення до вчинення нових кримінальних правопорушень певної категорії. Сам він суспільно - корисливою діяльністю не займається, за місцем мешкання характеризується посередньо, шкоду потерпілій ОСОБА_6 не відшкодував, не вибачився перед нею.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 про те, що у даному кримінальному провадженні визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, його часткове визнання провини, проте така обставина носить лише формальний характер.

Так, дійсно, особа, яка визнала свою вину у вчиненні злочину, заслуговує поблажливого ставлення до себе, що, відповідно, може вплинути на покарання у бік його пом`якшення, лише якщо винна особа, щиро розкаюючись у злочині, викладає всі обставини вчиненого, або тоді, коли, хоча і без каяття, повне визнання нею своєї вини сприяло встановленню істини по справі (тобто розкриттю злочину). Якщо ж особа визнає вину лише під тиском беззаперечних доказів, що вбачається в даному кримінальному провадженні, то це свідчить про небажання визнати вину добровільно, а часткове визнання особою своєї вини у будь-якому випадку свідчить про бажання уникнути відповідальності. При цьому, визнання особою своєї вини у вчиненні злочину не може враховуватися як самостійна обставина, яка пом`якшує покарання, оскільки є складовою частиною таких обставин. як щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, і тому може враховуватися при призначенні покарання лише як ознака відповідних обставин, які пом`якшують покарання.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 щодо неврахування судом такої обтяжуючої покарання обвинуваченого як вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Оскільки потерпіла ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час вчинення злочину, яким їй було завдано матеріальну шкоду, досягла повних 67 років, вона є особою похилого віку відповідно до вимог ст. 67 КК України, тобто є особою, яка досягла пенсійного віку.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК України з достатньою повнотою не врахував всіх обставин кримінального провадження та призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання.

Тому, у відповідності зі ст.ст.414, 420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити свій вирок в цій частині.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 колегія суддів у відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до середньої тяжкості, особу винного, який є особою, яка неодноразово засуджувалася за вчинення умисних, в тому числі й корисливих злочинів, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, вчинив злочин щодо особи похилого віку.

З врахуванням зазначеного, обвинуваченому ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, частково задовольнивши вимоги апеляційної скарги потерпілої.

Вказане покарання буде відповідати вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Також не знайшли свого підтвердження й доводи захисника ОСОБА_8 , яка вказувала на несправедливе покарання, призначене ОСОБА_9 , через його суворість.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4