ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/462/20 Справа № 711/9472/19 Категорія: ч.2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: секретарясудового звасідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0005661 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, громадянина України, українця, батька неповнолітньої дитини 2008 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до 3 місяців арешту.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів в порядку ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.03.2020 ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 29.09.2019 близько 07 години 45 хвилин, перебуваючи в русі поруч з ОСОБА_8 біля магазину «Абсолют», що по вул. Ю.Іллєнка 64/1 в м. Черкаси, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар лівою рукою, а саме внутрішньою стороною долоні в область перенісся ОСОБА_8 , від чого потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу, тим самим спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді травми носу з переломом кісток носу, травму правого ока з ушкодженням (ерозією) рогівки ока, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1203 від 22.11.2019 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що покарання у виді арешту на 3 місяці є надто суворим та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки він вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, пропонував потерпілій відшкодувати шкоду, однак вона відмовилась, цивільний позов не заявляла.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просили вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, та учасниками судового провадження не оскаржуються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, обставини та наслідки вчинення кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення у громадському місці, стосовно особи жіночої статі та спричинення шкоди її фізичному здоров`ю, за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді 3 місяців арешту.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 3 місяців арешту відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та призначення йому більш м`якого покарання у виді штрафу, як про це просив апелянт, оскільки ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинив, перебуваючи у громадському місці біля магазину «Абсолют», в присутності інших осіб, нехтуючи моральними принципами, вдарив потерпілу, від чого вона, отримавши значні тілесні ушкодження, впала , а потім, залишивши потерпілу в безпорадному стані, зник з місця вчинення злочину, при цьому не намагався допомогти ОСОБА_8 . Кримінальне правопорушення вчинив щодо особи жіночої статі, яка є значно фізично слабкішою.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 протягом 1,5 року постійно її переслідує, погрожує, належних висновків не зробив, через деякий час повторно заподіяв їй легкі тілесні ушкодження, кримінальне провадження за нанесення яких перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

Зазначене свідчить про схильність ОСОБА_7 до скоєння кримінальних правопорушень по відношенню до потерпілої ОСОБА_8 , та небажання стати на шлях виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не врахував обвинуваченому в якості пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття. Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції хоча і попросив вибачення у потерпілої, однак щирість каяття в його словах відсутня, оскільки, як стверджує потерпіла, після постановлення вироку останній продовжив вчиняти щодо неї протиправні дії, а тому його вибачення перед потерпілою носить формальний характер.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений, незважаючи на відсутність цивільного позову потерпілої, намагався будь-яким чином допомогти їй оговтатись від пережитого, чи компенсував їй матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Доводи обвинуваченого про те, що медична документації на ім`я потерпілої, яка була витребувана з медичного закладу на запит слідчого є недопустимим доказом, оскільки отримана в порушення вимог КПК України, були предметом перевірки судом першої інстанції та не знайшли свого об`єктивного підтвердження в зв`язку з чим, медичні документи щодо потерпілої ОСОБА_8 , відповідно до ст. 86 КПК України судом першої інстанції визнані допустимим доказом, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання - відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, ч.1 п.1 ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :