ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 561/873/20

02 грудня 2020 року смт. Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Зарічне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 від 13.08.2020 року, за обвинувальним актом щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, без постійного місця роботи, раніше неодноразово судимого, остання судимість за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19.06.2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 01 місяця позбавлення волі, ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 01.02.2016 року зараховано термін попереднього ув`язнення з 31.12.2013 року по 28.07.2014 року на підставі Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, звільнений 03.07.2017 року з місць позбавлення волі по відбуттю покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
12 серпня 2020 року об 11 год. 30 хв. ОСОБА_5 , будучи засудженим 19 червня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років та 1 місяця позбавлення волі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, з метою таємного викрадення чужого майна прибув на територію домогосподарства ОСОБА_4 , що по АДРЕСА_1 та, віджавши руками кватирку металопластикового вікна ванної кімнати, проник через нього в середину зазначеного житлового будинку. При цьому, знаходячись у вітальній кімнаті, в одній із шаф, виявив грошові кошти, частину з яких у сумі 7000 грн. таємно викрав. Після чого залишив будинок ОСОБА_4 , спричинивши останньому матеріальну шкоду в розмірі 7000 грн. Викрадені кошти ОСОБА_5 витратив на власні потреби.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 від 16 листопада 2020 року, за умовами якої сторони погодилися про повне беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, узгодили покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , підтримавши угоду, повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому пояснив, що укладення угоди з його сторони є добровільним, він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, реально може виконати взяті на себе відповідно до цієї угоди зобов`язання та просив затвердити угоду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив затвердити зазначену угоду про визнання винуватості, при цьому пояснив, що вона укладена сторонами добровільно, відповідає вимогам закону та інтересам суспільства, не порушує прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, наслідки її укладення сторонам зрозумілі.

Прокурор у ході судового розгляду вважав за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та підозрюваним ОСОБА_5 , оскільки вона відповідає вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечував, подав свою письмову згоду. Крім того, пояснив, що претензій до обвинуваченого на даний час не має.

Перевіривши угоду про визнання винуватості та заслухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого, його захисника, суд дійшов висновку, що укладення зазначеної угоди сторонами є добровільним, вона відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, і підлягає затвердженню.

Відповідно до ч. 2 і ч. 4 ст. 469 КПК України за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана не лише суспільним інтересам, але й правам окремих осіб.

До угоди про визнання винуватості долучено письмову згоду потерпілого ОСОБА_4 на її укладення прокурором та обвинуваченим.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб; відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним; не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за цією угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання ним винуватості.

При призначенні покарання суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості, відповідає вимогам закону.

Сторони погоджуються на призначення такого покарання, розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Згідно до ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд також враховує положення ст. 50, 65 КК України, зокрема, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і підозрюваним ОСОБА_5 та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні складають 1634 грн. 50 коп.

Питання про розподіл процесуальних витрат та долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 368-371, 373, 374, 472, 474, 475 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 від 16 листопада 2020 року.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід, застосований до підозрюваного ОСОБА_5 ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 05.11.2020 року у вигляді тримання під вартою залишити без зміни, до закінчення строку дії ухвали 04.01.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) грн. 50 коп.

Речові докази сліди рук, які виявлені та вилучені при огляді місця події 12.08.2020 року, які прилучені до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1