Справа № 202/5666/20
Провадження № 1-кс/202/7494/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

19 жовтня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Марченко Н.Ю., ознайомившись із клопотанням слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області Шпак М.М., яке погоджене з прокурором місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області Мазницею А.О., про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000656 від 01.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області Шпак М.М. звернулася з погодженим із прокурором місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області Мазницею А.О. клопотанням, в якому просить накласти арешт на в`єтнамки чорного кольору, 41 розміру, з написом «Оскар», шорти чорного кольору, будівельні рукавички сірого кольору, балаклаву чорного кольору, футболку чорного кольору з написами, зимові перчатки чорного кольору, три металів молотки з дерев`яними ручками, два ножі, які вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Дане клопотання підлягає поверненню прокурору за наступних підстав:

Згідно з частиною 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз наведених норми свідчить, що з метою забезпечення кримінального провадження, у тому числі збереження речових доказів, арешт накладається не на будь-яке майно, а щодо якого доведено існування ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тощо.

При цьому частиною другою статті 171 КПК України встановлені вимоги до клопотання слідчого, прокурора про арешт майна.

Зокрема, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету арешту відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Зазначене кореспондується з частиною 5 статті 173 КПК України, відповідно до якої у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави арешту майна.

Клопотання слідчого про арешт майна вказаним вимогам не відповідає.

Так, у клопотанні слідчий посилається на мету арешту - збереження речових доказів, однак підстави для арешту вилученого майна відповідно до положень статті 170 КПК України у клопотанні слідчим не зазначено.

Зокрема, посилаючись у клопотанні на таку мету арешту майна як збереження речових доказів, слідчим у клопотанні не зазначено, які саме сліди злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 КК України, містять речі, вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а також їх конкретне доказове значення для кримінального провадження.

Клопотання слідчого про арешт майна зводиться до загального цитування статті 170 КПК України.

Крім того, в порушення вимог статті 171 КПК України не зазначено особу, якій належать речі, що підлягають арешту.

Відсутність вказаних відомостей перешкоджає вирішенню питання про арешт тимчасово вилученого під час обшуку майна.

Також слідчий суддя звертає увагу, що за змістом положень ч. 2 ст. 64-2 КПК України права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду з клопотанням про арешт майна.

Таким чином, прокурор наділений повноваженнями щодо звернення до суду з відповідним клопотанням щодо арешту тимчасово вилученого майна.

Відповідно до частини третьої статті 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи вищенаведене, клопотання слідчого про арешт майна необхідно повернути прокурору для усунення недоліків протягом сімдесят двох годин з часу отримання копії ухвали.

Керуючись ст. 172 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області Шпак М.М., яке погоджене з прокурором місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області Мазницею А.О., про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000656 від 01.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, повернути прокурору місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області Мазниці А.О. для усунення недоліків протягом сімдесят двох годин з часу отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Н.Ю. Марченко