ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/272/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНС: 695/2872/19 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження №0000120 від 29.04.2019 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лисянка Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 3 (три) роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 8 792 грн. 56 коп.
В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
За даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 28.04.2019 близько 18 години 37 хвилин, керуючи автомобілем «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в адміністративних межах Золотоніського району Черкаської області у напрямку міста Золотоноша Черкаської області по автодорозі із двостороннім рухом «Золотоноша - Вознесенське - ст. Драбів», яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.1 та 1 1.3 цих же Правил не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому під час руху по заокругленню проїзної частини автодороги вправо, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, за відсутності необхідності виконувати обгін чи об`їзд перешкоди, змінив напрямок руху вліво, виїхав на смугу зустрічного руху, а у момент виявлення автомобіля «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який також, в порушення вимог пп. 2.3 б), 10.1 та 11.3 цих же Правил, рухався у зустрічному напрямку, займаючи зустрічну смугу руху, знову змінив напрямок руху вправо та на відстані 37,70 м до початку перехрестя з автодорогою у напрямку села Богуславець допустив зіткнення з даним транспортним засобом.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди: водій автомобіля «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , згідно висновку експертиза №03-01/390/52 від 07.06.2019, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події; пасажир автомобіля «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , згідно висновку експерта №03-01/391/53 від 07.06.2019, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці події.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення загибелі кількох осіб.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить, повторно дослідивши акт хіміко-токсикологічного дослідження сечі № 469 від 22.05.2019 та характеризуючі дані на обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити покарання за даною статтею у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Прокурор, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, посилаючись на положення ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснення Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2004, зазначає про те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі враховано, що хоча обвинуваченим і вчинено необережний злочин, однак він належить до тяжких і має підвищену суспільну небезпечність, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали від нього смерть двох осіб, що є незворотними і невиправними. Крім того судом не враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння про що свідчить акт хіміко-токсикологічного дослідження сечі № 469 від 22.05.2019 та показання останнього про те, що він напередодні вживав пиво та горілку.
Стверджує, що компенсація заподіяної шкоди потерпілим при призначенні покарання не є визначальною, оскільки спричинені обвинуваченим тяжкі наслідки не можуть бути відшкодовані у матеріальному виразі.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засіданні не з`явились потерпіліОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає проведенню судового розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі з мотивів наведених в апеляційній скаргі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційної скарги сторони обвинувачення, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши докази в межах, заявлених прокурором та характеризуючи дані на обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 належить до часткового задоволення.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України, правил дослідження доказів у кримінальному провадженні згідно зі статтею 349 КПК України, прокурор в апеляційному порядку не оскаржує.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також - запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання і мотивуючи можливість його звільнення від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції зазначив, що враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу винного, зокрема, його молодий вік, те, що він вперше вчинив неумисний злочин, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має малолітню дитину, позицію потерпілих щодо призначеного покарання, наявність обставин, що пом`якшують його покарання щире каяття, визнання вини та відшкодування завданої шкоди.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Зокрема, на думку колегії суддів, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції прийняв без належних для цього підстав, адже вирок ухвалено з порушенням вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, без належним чином обґрунтованої можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, без розмежування підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі та для звільнення від його відбування, а також без вказівки на те, до якого саме покарання основного чи додаткового обов`язкового, чи від обох одразу застосовуються положення ст. 75 КК України.

Крім того, судом першої інстанції не зазначено, які саме обставини свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування призначеного йому покарання.

Фактично, судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість застосування положень ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повному обсязі враховані такі обставини, як: характер допущених порушень обвинуваченим Правил дорожнього руху України щодо безпечності руху; наслідки вчиненого ОСОБА_7 у виді смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Повторно дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, через його м`якість не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, що, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів в якості обставин, які пом`якшують покарання останнього, враховує його щире каяття та відшкодування заподіяної шкоди.

Підстави для визнання пом`якшуючою покарання обставиною визнання вини, як про це міститься посилання у вироку суду першої інстанції, у колегії суддів відсутні, так як визнання вини є складовою щирого каяття, яке припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.

В ході апеляційного перегляду судового рішення не встановлено підстав для визнання в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, на що в апеляційній скарзі наполягає прокурора, з огляду на наступне.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений наголошував на тому, що 28.04.2019 близько 18 год. він в стані алкогольного сп`яніння не перебував, а вживав алкогольні напої напередодні ввечері, тобто 27.04.2019.

Дійсно, як вбачається з повторно дослідженого судом апеляційної інстанції акту хіміко-токсикологічного дослідження № 469 від 22.05.2019 (а.п. 162), в сечі ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,31 проміле.

Разом з цим згідно висновку № 05-3-08/2005 від 15.07.2019, в зразку сечі обвинуваченого ОСОБА_7 спирти не виявлені. Експерт ОСОБА_14 , допитана судом з метою усунення наявних протиріч, підтвердила наданий нею висновок № 05-3-08/2005 від 15.07.2019, зазначивши, що в наданому для дослідження зразку не було виявлено спирти, однак в спеціалізованій літературі описується теоретична можливість як збільшення так і зменшення концентрації спиртів в сечі.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність поза розумним сумнівом факту перебування ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння і приймає до уваги висновок № 05-3-08/2005 від 15.07.2019, складений експертом ОСОБА_14 , який попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку, визнаючи апеляційні вимоги прокурора в цій частині безпідставними.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, на утриманні має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 та позицію потерпілих, заявлену ними в суді щодо призначеного обвинуваченому покарання з позбавленням права керування транспортними засобами.

Наряду з цим, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який хоча і є необережним, однак, з огляду на положення ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, обставини його вчинення, зокрема грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України щодо безпечності руху та наслідків вчиненого - у виді смерті двох осіб.

Наведені дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують його покарання, дають колегії суддів підстави для призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах, передбачених ч. 3 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Зазначене покарання колегія суддів вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено.

Даних щодо неможливості обвинуваченим за станом здоров`я відбувати покарання у виді позбавлення волі матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту не надано.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2019 року в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити покарання за вказаною частиною статті у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його фактичного затримання.

В решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді