Справа № 704/16/16-к Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3679/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 146 КК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
секретаря : ОСОБА_5 ,
за участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого : ОСОБА_7 ,
захисника : ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И ЛА :
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2020 року, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без можливості внесення застави, строком на 60 діб, до 12 жовтня 2020 року, включно, з утриманням в Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор".
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що в своєму черговому клопотанні про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 прокурор зазначає, що останній, перебуваючи поза місцями позбавлення волі буде перешкоджати проведенню судового слідства, впливати на свідків, може знищити речові докази та інші докази.
Разом з тим, сторона захисту вказує, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з моменту його затримання за підозрою у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме з 11 липня 2015 року. Перебуваючи під вартою, ОСОБА_7 жодним чином не мав можливості перешкоджати закінченню досудового та судового слідства та збиранню доказів органу досудового розслідування. Жодним чином ОСОБА_7 не затягував будь-яких процесуальних дій органів досудового та судового розслідування.
Крім того, в своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 сторона обвинувачення зазначає, що наявні обґрунтовані ризики, передбачені ч. 2 ст. 177 КПК України. При цьому, суд у своїй ухвалі фактично копіює думку обвинувачення, не приводячи будь-якого аналізу наявності вказаних ризиків та доказів на їх підтвердження.
Так, сторона захисту вказує, що можливість обвинувачених переховуватись від суду, є лише необґрунтованим припущенням органу обвинувачення, яке за фактом з часом не підтвердилося. Підстав вважати, що ОСОБА_7 перебуваючи поза межами місця позбавлення волі зможе будь-яким чином пошкодити/знищити «докази» в даному кримінальному провадженні немає, що підтверджується повною відсутністю можливості доступу ОСОБА_7 до доказів. Стороною обвинувачення не надано суду будь-якого доказу, поняття якого визначено ст.ст. 84, 85, 86 КПК України, а саме суду не вказано на свідків, які б мали інформацію, щодо намірів ОСОБА_7 впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста, а також щодо намірів останнього вчиняти інші кримінальні правопорушення. Інформації стосовно того, що будь-хто, з обвинувачених, які перебувають на свободі, впливали на зазначених осіб. Вказане свідчить, що це не лише припущення сторони обвинувачення, яке не може слугувати підставою прийняття судом негативного рішення у відношенні обвинуваченого. В даному випадку сторона обвинувачення взагалі не зазначає, яким саме іншим чином ОСОБА_7 буде перешкоджати кримінальному провадженню.
Крім того, сторона захисту вважає, що при розгляді клопотання сторони обвинувачення обов`язково мала бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без зміни, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_14 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другоїстатті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Статтею 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на наявність, без оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, а також на наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про необхідність продовження запобіжного заходу.

Крім того, суд першої інстанції врахував характер, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 діянь, їх чисельність, обвинувачення у вчиненні тяжкого насильницького кримінального правопорушення у виді незаконного позбавлення волі або викрадення людини, умисного вбивства викраденої людини за попередньою змовою групою осіб, замах на знищення чужого майна, незаконному поводженні зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, а також, обставини, які враховувались під час обрання (продовження) запобіжного заходу, вчинив спробу втечі при затриманні, неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти життя особи, та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення, та прийшов до висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора та доведені в суді на даній стадії судового розгляду кримінального провадження, і виходячи з вказаних міркувань, наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи та виправдовує тривалість тримання під вартою, та приймаючи рішення за заявленим клопотанням сторони обвинувачення врахував не лише інтереси конкретної особи, який у даному випадку стосується результату розгляду кримінального провадження, що продовжують існувати ризики переховування від суду, перешкоджання здійсненню правосуддя, вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважав, що мета і підстави до продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою і надалі є актуальними.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з якими був обраний обвинуваченому ОСОБА_7 даний запобіжний захід не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.

На переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, як про те ставить питання сторона захисту, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Так, колегія суддів, враховуючи обсяг обвинувачення, ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, приходить до висновку, що є достатні підстави вважати, що останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування". Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства, оскільки на даний час ОСОБА_7 продовжує обвинувачуватися у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числітяжкого та особливо тяжкого.

Також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі "Вемгофф проти Німеччини" від 27.06.1968), оскільки він, володіючи відомостями щодо осіб потерпілих, свідків, які ще не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показань та відмови від показань взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст.177 КПК України. Ці ж обставини також вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без можливості внесення застави, строком на 60 діб до 12 жовтня 2020 року включно, з утриманням в Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор" без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4