Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 січня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №00005633 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання 200 годин громадських робіт.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з початку виконання обвинуваченим безоплатних суспільно корисних робіт у вільний від роботи чи навчання час, але не раніше від дня набрання вироком законної сили.
Судом частково задоволено цивільний позов ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_7 на його користь 800 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

ОСОБА_7 засуджено за те, що він 12 вересня 2019 року, близько 21 год. 00 хв. у дворі будинку, що по АДРЕСА_2 , в ході конфлікту із потерпілим ОСОБА_5 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс йому не менше одного удару кулаком правої руки в голову, в результаті чого спричинив забійну рану верхньої губи, тобто заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 просить суд цей вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту чи обмеження волі. Також просить стягнути з обвинуваченого на його користь 15000 грн. матеріальної шкоди.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, він вимушений був проходити медичне лікування, реабілітацію та витрачати кошти на проїзд до медичних закладів, до слідчого, в суд. Окрім того вказав, що витрачав додаткові кошти для організації свого звичайного побуту та способу життя, а тому вважає, що місцевий суд необґрунтовано частково задовольнив його позовні вимоги.
Також послався, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину не визнав, а судом було встановлено обтяжуючу обставину вчинення злочину відносно особи з інвалідністю, однак вказаних обставин при призначенні покарання суд не врахував.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_5 та його представника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 про безпідставність апеляційних вимог, думку прокурора ОСОБА_4 щодо залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримаватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Зокрема місцевим судом було враховано відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів. Також, судом взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працюючий. При цьому, колегія суддів враховує молодий вік обвинуваченого.
Тому, зважаючи на сукупність вказаних обставин, колегія суддів приходить висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, є достатнім для його перевиховання та запобігання вчиненню ним нових злочинів, буде сприяти досягненню дієвості покарання.

Стосовно апеляційних вимог потерпілого щодо задоволення його цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 15 000 грн. колегія суддів зазначає наступне.
Так, частиною 1 ст.128 КПК передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, відповідно до вимог пункту 3 ч.1 ст.91 КПК, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Як встановив місцевий суд, потерпілим було доведено завдану йому внаслідок даного злочину матеріальну шкоду у розмірі 800 грн., що стверджується дублікатом квитанції за медичний огляд в діагностичному центрі.

При цьому, у матеріалах кримінального провадження не міститься жодних доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 15000 грн. Не зміг довести вказану обставину ОСОБА_5 і під час апеляційного розгляду.

З огляду на вказане, враховуючи обов`язок позивача довести обставини, на які він покликається як на підставу своїх позовних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення місцевого суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого на суму 800 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог як кримінального процесуального закону, так і закону про кримінальну відповідальність та матеріального закону, що регулює питання стягнення матеріальної шкоди, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2