Номер провадження 1-кс/201/4517/2020
УХВАЛА
Іменем України

05 січня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004823, внесеного до ЄРДР 17.11.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004823, внесеного до ЄРДР 17.11.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що ухвалою Жовтневого районного суду від 13.03.2017 року за клопотанням слідчого накладений арешт на майно з метою запобігання незаконного присвоєння та відчуження майна, заборони будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 4 кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

За обставинами справи, 16.11.2016 до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_3 (потерпілий) за фактом підроблення документів по виконанню кредитного договору. За даним фактом СВ Соборного ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР під №0004823 від 17.11.2016 року за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.07.2008 року потерпілий уклав с ТОВ «Унікредит Банк» (код ЄДОПО 21753123) договір про іпотечний кредит №МКТСі11 для придбання житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , а також іпотечний договір №МЕТС-11/Б, за яким вказана квартира була передана в іпотеку.

Також встановлено, що потерпілий сплачував за кредит щомісячно у відділенні, що було розташовано на першому поверсі торгівельно-розважального центру «Мост Сіті Центр». Черговий раз сплачуючи по кредиту, потерпілий побачив, що на квитанціях стоїть штам отримання коштів зовсім іншого банку, а саме ПАТ «Укрсоцбанк» (ЄДРПО 00039019). Як виявилось, відбулася реорганізація банку.

Потерпілий звернувся із запитом про реорганізацію, з проханням надати документи, які б підтвердили реорганізацію, виписку з його особистого рахунку, кредитного рахунку для звіряння заборгованості у разі її існування, та з пропозицією щодо укладання додаткових нотаріально завірених угод для подальшої співпраці, але жодного документу так і не отримав.

Після цього у 2015 році потерпілий отримав повістку до Бабушкінського районного суду з позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про сплату заборгованості. В ході вивчення матеріалів судової справи №201/23163/15-ц потерпілий виявив сфальсифіковані документі, а саме на вимозі щодо виконання зобов`язання за договором про іпотечний кредит №MRTG-11 від 08.07.2008 року та на рекомендованому поштовому повідомленні про вручення вимоги, як стверджує потерпілий, стоїть не його підпис. Також на заяві до ПАТ «УніКредит Банку» про надання довідки за формою 3 до установи банку, зі слів потерпілого, також стоять не його підписи.

04.02.2016 року| приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчі написи про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири потерпілого, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та квартири дружини потерпілого ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки у Жовтневому ВДВС м. Дніпро було відкрите виконавче провадження №51721210.

На підставі викладеного слідчий просив для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження, виявлення і викриття винних, а також з метою запобігання незаконного присвоєння та відчуження майна, заборонити будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 4 кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду від 13 березня 2017 року клопотання слідчого було задоволено, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дали законні підстави для судового висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження накладання арешту на зазначене майно було необхідним. Наразі судом заборонено будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 4 кімнатної квартири АДРЕСА_1 . На виконання ухвати суду від 13.03.2017 Відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради (місцезнаходження: вул. Старокозацька (Комсомольська), 56, м. Дніпро, 49004) вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу щодо заборони реєстраційних дій щодо 4 кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

За три роки досудового слідства слідчими була встановлена відсутність документів, згідно до яких могла бути нарахована ймовірна заборгованість потерпілого перед банком, навіть без посиланий до сфальсифікованих документів. На запити слідства банк документів не надав, під час виїмки документів, які б підтверджували наявність боргу ОСОБА_3 перед банком не виявлено. Банк не довів наявність у ОСОБА_3 перед ним будь-яких заборгованостей. Особи - співробітник первісного кредитора ТОВ «УніКредит Банку», що причетні до підробки документів не встановлені.

17.11.2014 TOB «УніКредит Банк» було припинено шляхом реорганізації, правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк» (ЄДРПО 00039019). 03.12.2019 р. було припинено шляхом реорганізації ПАТ «Укрсоцбанк» , правонаступник АТ «Альфа Банк» (ЄДРПО 23494714).

Станом на сьогоднішній день представники правонаступника АТ «Альфа Банк» провели економічний та фактичний аналіз ситуації та виявили дійсну невідповідність нарахувань попередників за кредитним договором про іпотечний кредит №MRTG-11 від 08.07.2008, укладеним між потерпілим та ТОВ «УніКредит Банк». Банком був зроблений регресний розрахунок завищеної відсоткової ставки та пені, які були нараховані на підставі підроблених документів, скасовані всі штрафи. Банк домовився з потерпілим про мирне врегулювання спору, досягнуті фінансові домовленості, сторони дійшли до мирного врегулювання конфлікту.

Тобто, на думку заявника, на сьогоднішній день немає підстави вважати, що нерухомому майну ОСОБА_3 щось загрожує, зникла небезпека втрати чи знищення квартири, що належить ОСОБА_3 , а також немає причин для настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Отже у застосуванні такого засобу як арешт майна щодо квартири ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , - відпала потреба.

З урахуванням вкладеного, в судовому засіданні просив скасувати арешт вищезазначеного майна.

Прокурор та слідчий в судовому засідання клопотання підтримали, проти зняття арешту з майна не заперечували.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, надані прокурором та слідчим заперечення, приходить до такого висновку.
Встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду від 13.03.2017 року за клопотанням слідчого накладений арешт на майно з метою запобігання незаконного присвоєння та відчуження майна, заборони будь-яким суб`єктам, що здійснюють реєстраційну діяльність, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо 4 кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.07.2008 року потерпілий уклав с ТОВ «Унікредит Банк» (код ЄДОПО 21753123) договір про іпотечний кредит №МКТСі11 для придбання житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , а також іпотечний договір №МЕТС-11/Б, за яким вказана квартира була передана в іпотеку.

Також встановлено, що потерпілий сплачував за кредит щомісячно у відділенні, що було розташовано на першому поверсі торгівельно-розважального центру «Мост Сіті Центр». Черговий раз сплачуючи по кредиту, потерпілий побачив, що на квитанціях стоїть штам отримання коштів зовсім іншого банку, а саме ПАТ «Укрсоцбанк» (ЄДРПО 00039019). Як виявилось, відбулася реорганізація банку.

Потерпілий звернувся із запитом про реорганізацію, з проханням надати документи, які б підтвердили реорганізацію, виписку з його особистого рахунку, кредитного рахунку для звіряння заборгованості у разі її існування, та з пропозицією щодо укладання додаткових нотаріально завірених угод для подальшої співпраці, але жодного документу так і не отримав.

Після цього у 2015 році потерпілий отримав повістку до Бабушкінського районного суду з позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про сплату заборгованості. В ході вивчення матеріалів судової справи №201/23163/15-ц потерпілий виявив сфальсифіковані документі, а саме на вимозі щодо виконання зобов`язання за договором про іпотечний кредит №MRTG-11 від 08.07.2008 року та на рекомендованому поштовому повідомленні про вручення вимоги, як стверджує потерпілий, стоїть не його підпис. Також на заяві до ПАТ «УніКредит Банку» про надання довідки за формою 3 до установи банку, зі слів потерпілого, також стоять не його підписи.

04.02.2016 року| приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчі написи про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири потерпілого, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та квартири дружини потерпілого ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки у Жовтневому ВДВС м. Дніпро було відкрите виконавче провадження №51721210.

Згідно зі ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зважаючи на диспозицію інкримінованих злочинів саме по собі майно не можна вважати, набутим кримінально протиправним шляхом або отримано особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, якщо цього не доведено, а тому й не можуть бути використані як доказ вчинення кримінального правопорушення.
Доказів доцільності подальшого арешту матеріали кримінального провадження не містять.
Варто окремо відзначити стосовно постанови про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні. Майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених у ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Аналізуючи наведені вимоги закону, висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений у тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Слідчий, прокурор, який вважає за потрібне довести слідчому судді обґрунтованість арешту майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке має бути накладений арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Стаття 98 КПК України розкриває поняття речових доказів. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.
Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Однак, як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 не є підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Пунктом 13 листа ВССУ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» роз`яснено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008р., де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Слідчий суддя вважає, що прокурором у відповідності до вимог ст. 170 КПК України не доведено сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що грошові кошти є доказами злочину, набуті злочинним шляхом, або ж підлягають спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 169 ЦПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.
На підставі викладеного, клопотання про скасування арешту майна слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0004823, внесеного до ЄРДР 17.11.2016 року - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду від 13.03.2017 року по справі № 201/3741/17 (провадження № 1-кс/201/2687/2017) у кримінальному провадженні № 0004823, внесеного до ЄРДР 17.11.2016 року на нерухоме майно: 4-кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошений 06.01.2021 року о 08 годині 45 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1