УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 585/5186/18
провадження № 51 4943 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2019 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді 3 місяців арешту; за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Полтавський апеляційний суд 20 серпня 2020 року вирок місцевого суду залишив без змін.
В порядку ст. 404 КПК вказаний вирок уточнено, зазначено що вирок Зарічного районного суду м. Суми від 05 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_5 та вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_5 підлягають самостійному виконанню.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перевірку вказаного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, касаційна скарга прокурора не містить обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду з підстав, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування вказаного судового рішення.
У касаційній скарзі не зазначено, яких конкретно порушень процесуального закону допущено судом апеляційної інстанції, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість ухвали, та чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданого судового рішення відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413 та 419 цього Кодексу.
Зокрема, прокурор у касаційній скарзі не зазначив, чи заявлялися стороною обвинувачення в апеляційному суді клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно не задовольнив.
Крім того, касаційна скарга прокурора не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції.
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3