ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3204/20 Справа № 176/2461/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000268 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
21.02.2017 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до позбавлення волі 4 роки 2 місяці, звільнився за відбуттям строку покарання 26.10.2018 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України,
В с т а н о в и л а:
Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки 1 місяць позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 185 КК України - 3 роки 10 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 13 жовтня 2019 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він разом з ОСОБА_9 приблизно о 16 год. 20 хв.11.04.2019 року, більш точний час не встановлено, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що належить потерпілій ОСОБА_10 , прийшов до складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) з корисливих мотивів, з метою наживи, приблизно о 16 год. 20 хв. того ж дня, більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 невстановленим предметом пошкодили скло у віконній рамі, розташованій на першому поверсі приміщення та через отвір, що утворився, ОСОБА_8 проник у складське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_9 залишився біля вказаного отвору у віконній рамі ззовні приміщення.
Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_8 передав із приміщення через отвір у віконній рамі ОСОБА_9 п`ять металевих дверей, запакованих у заводську картону упаковку виробництва країни Китай, марки та моделі «JYD-J13», пофарбовані молотковою фарбою, розмірами 2050x960x60мм, вартістю 6355 грн. 50 коп. за одиницю, загальною вартістю 31777 грн. 50 коп.
Під час скоєння даного правопорушення ОСОБА_11 разом з ОСОБА_9 було помічено ОСОБА_12 , який хотів їх затримати, але першому вдалося втекти через паркан, а ОСОБА_9 свідок ОСОБА_12 затримав та викликав поліцію.
Своїми діями ОСОБА_8 , який діяв разом з ОСОБА_9 , намагався завдати потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 31777 гривень 50 копійок.
Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 у період часу з 15 год. 00 хв. 13.08.2019 року, точного часу не встановлено, у якого виник корисливий умисел, направлений на повторне таємне викрадення будь-якого чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, ОСОБА_13 у цей день і час прибув до будинку АДРЕСА_1 , зайшов до зазначеного будинку, який належить на праві приватної власності ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в якому на той час проживає разом зі своєю дружиною. Знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 побачив телевізор марки «TEDELEX» моделі KG32AS620 чорного кольору та одразу визначив його як предмет злочинного діяння. Продовжуючи свої злочинні дії, останній, діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та не контролює їх, ОСОБА_8 викрав з вказаної квартири телевізор марки «TEDELEX» моделі KG32AS620 чорного кольору, який належать на праві приватної власності ОСОБА_14 . Після чого ОСОБА_13 , тримаючи в руках телевізор марки «TEDELEX» моделі KG32AS620 чорного кольору, покинув місце скоєння злочину, а саме будинок АДРЕСА_1 .
Заволодівши викраденим та обернувши його у свою власність, ОСОБА_13 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток 2550 грн., а викраденим майном згодом розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року скасувати та призначити новий судовий розгляд.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розгляд справи проводився с грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме вирок був ухвалений за його відсутності, він не мав права на останнє слово, чим суд першої інстанції порушив його право на захист, а також вказує, що у судове засідання не були викликані та допитані свідки.
Крім того, зауважує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, заяву потерпілого про примирення сторін і відсутність матеріальної шкоди та призначив йому занадто суворе покарання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення даної апеляції.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що судове слідство у справі стосовно нього проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження підтверджено, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено. Відповідно не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України, за які він засуджений, підтверджуються сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 за фактом посягання на викрадення п`яти металевих дверей вчинив протиправні дії, які слід кваліфіковані за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у сховище.
Виходячи зі встановлених судом обставин вчиненого ОСОБА_8 діяння в межах висунутого обвинувачення за фактом замаху на таємне викрадення металевих дверей, суд не знайшов підстав кваліфікувати дії обвинуваченого за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України у тому числі й ще за такою кваліфікуючою ознакою як за попередньою змовою групою осіб, оскільки даний склад діяння, встановлений та доведений в межах обвинувачення, не є такий, що охоплюється цією кваліфікуючою ознакою.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за епізодом таємного викрадення телевізору, який належить потерпілому ОСОБА_14 , суд, виходячи з процесуальних повноважень, визначених ст. 337 ч. 3 КПК України, кваліфікував за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яка є вчинена повторно, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 має право на вільне входження до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та на право користування житлового приміщення в ньому, що у свою чергу спростовує обставину незаконного проникнення та виключає таку кваліфікуючу ознаку як вчинення діяння з проникненням у житло.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 185 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічних носіїв інформації фіксування судового провадження та журналів судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілу, свідка, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався як на покази допитаного в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 , який частково визнав вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_15 , показання потерпілої ОСОБА_10 з чужих слів в опрядку ст.. 97 КПК України, а також на матеріали письмових документів, а саме: протокол від 11.04.2019 року про прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_10 про вчинення діяння щодо її майна, протокол з доданими фото таблицями від 11.04.2019 року огляду місця події, відеозапис слідчого експерименту, проведеного згідно протоколу від 14.08.2019 року, відтвореного у судовому засіданні, що проводився за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , висновок судової товарознавчої експертизи № 1481/19 від 03.05.2019 року, рапорт ЖЕО №6286 від 13.08.2019 року, протокол від 14.08.2019 року про прийняття заяви про вчинення злочинного діяння від потерпілого ОСОБА_14 , протокол від 14.08.2019 року огляду місця події, протокол з долученими фототаблицями огляду автомобіля від 13.08.2019 року, протокол від 21.08.2019 року огляду предмет за участю власника потерпілого ОСОБА_14 , висновок судової товарознавчої експертизи № 3319/19 від 04.10.2019 року.
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що в його діях взагалі відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України по факту таємного викрадення телевізору потерпілого ОСОБА_14 , та що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину.
Як убачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні діяння за фактом замаху на викрадення металевих виробів, які належить потерпілій ОСОБА_10 , визнав частково. Показав, що у день події він дійсно перебував на місці вчинення злочину, однак тільки лише з тим, щоб бачитися з потерпілою, в якої мав намір позичити гроші, але та не прийшла. Як надалі розвивались події не пам`ятає, оскільки перебував під дією наркотичних засобів. До того ж, під час надання судом обвинуваченому останнього слова, останній зазначив про визнання у повному обсязі вини за епізодом замаху на викрадення металевих дверей, які належить потерпілій ОСОБА_10 .
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що їй належить будівля за адресою: АДРЕСА_2 , яку використовує як складське приміщення, та в якому серед інших виробів зберігає металеві двері виробництва Китай, які як підприємець реалізує через магазин. За її проханням їй допомагає ОСОБА_12 , який приходить годувати собак та спостерігає за збереженням майна. У день події 11.04.2019 року у проміж часу з 15 до 17 години вона отримала від останнього телефонний дзвінок й одразу приїхала, коли прибула, то побачила, що в одному вікні складського приміщення було розбите скло, до стіни притулені запаковані п`ять металевих дверей, а поряд стояв ОСОБА_9 і ОСОБА_16 ( ОСОБА_12 ), який його затримав та не давав іти. Зі слів останнього він їй пояснив, що бачив як разом діяв ще й ОСОБА_8 , однак той помітивши його втік.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимим доказом показання потерпілої ОСОБА_10 з чужих слів в порядку ст. 97 КПК про обставини, які як очевидець безпосередньо на місці під час вчинення злочину виявив свідок ОСОБА_12 та який особисто бачив дії ОСОБА_8 з викрадання металевих дверей, а потім як останній помітивши його покинув місце вчинення злочину, та одразу по прибуттю повідомив про це потерпілій ОСОБА_10 , оскільки про ці обставини у присутності понятих показав та підтвердив сам обвинувачений при відтворенні обстановки та обставин події в ході слідчого експерименту, такі узгоджуються між собою та співвідносяться із сукупністю здобутих доказів в цілому.
Показаннями свідка ОСОБА_15 , які він надав в судовому засіданні, підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України по факту таємного викрадення телевізору потерпілого ОСОБА_14 . Так, даний свідок показав, що в день 13.08.2019 року, коли він їхав на своєму авто, то його зупинив та попросив підвезти ОСОБА_8 , після того як він погодився, то ОСОБА_8 відійшов та повернувся з пакунком, який поклав на заднє сидіння, підчас руху помітив що їх переслідує автомобіль, як виявилось в ньому були працівники поліції, вони рухались у бік вулиці Козацької Слави, однак ОСОБА_8 став вимагати, щоб він їхав швидше, повернув та став їхати дворами. Коли працівники поліції наздогнали та перекрили рух, то він покинув свій автомобіль, а ОСОБА_8 вони не дали йти, під час огляду виявилось, що у згортку був плазмовий телевізор.
Отже, з матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні кримінального правопорушення, у показаннях потерпілої та свідка не вбачається. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що дані учасники кримінального провадження, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій апеляції.
Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме:
- протоколом від 11.04.2019 року про прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_10 про вчинення діяння щодо її майна, згідно якої повідомляє про те, що у цей день 11.04.2019 року приблизно о 16 год 30 хв двоє невідомих чоловіків шляхом проникнення до приміщення складу, який розташований у АДРЕСА_2 , намагалися здійснити крадіжку п`яти металевих дверей, які є її власністю. Що у сукупності підтверджує у тому числі дату та час вчинення встановленого кримінального правопорушення обвинуваченим;
- протоколом з доданими фототаблицями від 11.04.2019 року огляду місця події, яким підтверджується як в присутності потерпілої ОСОБА_10 , з дозволу останньої згідно її письмової заяви, за участю понятих того дня було встановлено та оглянуте місце вчинення кримінального правопорушення відносно майна потерпілої, яким являється будівля та ділянка місцевості біля неї, що розташована по АДРЕСА_2 , дана територія огороджена металевим парканом, будівля складського приміщення має четверо вхідних дверей, які не пошкоджені, з правого боку від будівлі під стіною стоять притулені п`ять предметів, обгорнутих картонною упаковкою, схожі на двері. Вікно, що над упаковками на першому поверсі, є пошкоджене;
- відеозаписом слідчого експерименту, проведеного згідно протоколу від 14.08.2019 року, відтвореного у судовому засіданні, що проводився за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , який з виїздом на місце при відтворенні обстановки та обставин діяння у присутності понятих указав на місце вчинення ним злочину, яким є складське приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , указав та пояснив звідки та яким чином він, діючи разом з іншою особою ОСОБА_9 , намагався вчинити крадіжку п`яти металевих дверей зі складського приміщення, зазначив на послідовність подій, при цьому указав на вікно та продемонстрував яким чином особисто проникав через це вікно до складського приміщення, а потім як переміщуючи став передавати запаковані металеві двері, також указав і пояснив у якому напрямку він покинув місце вчинення злочину одразу після того, як в момент коли інша особа, з якою діяв разом, приймала через вікно двері, була помічена, а потім зупинена підлітком, що вказує та доводить обставини об`єктивної сторони вчиненого діяння та у сукупності з іншими доказами встановлений склад злочину в цілому;
- висновком судової товарознавчої експертизи № 1481/19 від 03.05.2019 року, яким виведена та підтверджується ринкова вартість майна, належного ОСОБА_10 , щодо якого були вчинені дії замаху на його викрадення, у вигляді п`яти металевих дверей виробництва Китай марки та моделі «JYD-J13», пофарбовані молотковою фарбою, розмірами 2050x960x60мм, не бувші у використанні, та яка на момент вчинення діяння складає 6355 грн. 50 коп. за одні двері та у сукупності становить 31777 грн. 50 коп., чим узгоджується та підтверджується розмір шкоди на момент вчинення кримінального правопорушення, яка могла бути завдана;
- рапортом ЖЕО №6286 від 13.08.2019 року, відповідно до якого помічник чергового СРПП №4 Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_17 повідомляє, що ним у день чергування 13.08.2019 року об 16 год 58 хв особисто було прийняте телефонне повідомлення зі служби «102», яке надійшло від заявниці ОСОБА_18 (за тел. НОМЕР_1 ) по те, що за адресою у АДРЕСА_1 її син з будинку викрав телевізор батьків і проти волі намагається його збути;
- протоколом від 14.08.2019 року про прийняття заяви про вчинення злочинного діяння від потерпілого ОСОБА_14 , який звернувся як власник майна та повідомляє про те, що 13.08.2019 року у період часу з 14-00 год по 16-00 год з будинку за адресою: АДРЕСА_1 було вчинено викрадення належного йому плазмового телевізору марки «TEDELEX» чорного кольору;
- протоколом від 14.08.2019 року огляду місця події, яким підтверджується як в присутності потерпілого ОСОБА_14 , з його дозволу згідно письмової заяви, за участю понятих у цей день було встановлено та оглянуте місце вчинення цього кримінального правопорушення відносно майна потерпілого у вигляді плазмового телевізору, яким являється домоволодіння за адресою по АДРЕСА_1 , у ході огляду було встановлене місце злочину - тумбочка в кімнаті будинку, де перебував телевізор на момент його викрадення;
- протоколом з долученими фототаблицями огляду автомобіля від 13.08.2019 року, проведеного після його зупинки у цей день з 17 год 15 хв по 18 год 25 хв, тобто одразу після повідомлення про крадіжку за телефоном на службу «102», який був здійснений матір`ю обвинуваченого ОСОБА_18 13.08.2019 року об 16 год 58 хв., у ході огляду якого за участю та дозволу ОСОБА_15 як власника автомобіля BMW марки 523, номерний знак НОМЕР_2 , у присутності понятих на задньому сидінні був виявлений замотаний у простирадло синього кольору плазмовий телевізор марки «TEDELEX» моделі KG32AS620 чорного кольору, який туди згідно показань як свідка ОСОБА_15 перед початком руху на цьому авто до його зупинки працівниками поліції приніс з собою та поклав обвинувачений ОСОБА_8 та який з цим телевізором під час руху перебував у салоні автомобілю;
- протоколом від 21.08.2019 року огляду предмету, у ході якого за участю власника потерпілого ОСОБА_14 , та у присутності понятих був оглянутий предмет крадіжки у вигляді телевізору та встановлені його індивідуальні ознаки, які є однаковими та співпадають з тими, про які первісно повідомив потерпілий у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення відносно його речі, а так само співпадають з ознаками телевізора, виявленого у салоні авто, який перевозив з собою після викрадення обвинувачений, а саме яким являється плазмовий телевізор марки «TEDELEX» моделі KG32AS620 чорного кольору;
- висновком судової товарознавчої експертизи № 3319/19 від 04.10.2019 року, яким виведена та підтверджується ринкова вартість майна, належного потерпілому ОСОБА_14 телевізору марки та моделі «TEDELEX» KG32AS620 чорного кольору, придбаного у 2014 році, яка встановлена на момент його викрадення, з урахуванням зносу, та яка складає 2550 грн, чим узгоджується та підтверджується встановлений розмір завданої шкоди потерпілому на момент вчинення цього кримінального правопорушення.
Наведені докази, як усні, так і письмові, є, на переконання колегії суддів, повністю належними та допустимими, а також у даному випадку й цілком достатніми для доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого доводів про те, що судом не були взяті до уваги його показання в частині не визнання ним вини за фактом таємного викрадення телевізору потерпілого ОСОБА_14 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень обвинуваченого як таких, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, та цілком правильно визнав їх такими, що не підтверджуються, а взагалі спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню. Суд апеляційної інстанції також вважає це певною лінією захисту, оскільки такі покази обвинуваченого спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_15 , який був допитаний судом під присягою, а тому немає підстав піддавати їх сумніву, і сукупністю інших об`єктивних письмових доказів, досліджених в судовому засіданні та зібраних відповідно до норм чинного законодавства.
Так, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку щодо того, що в судовому засіданні не було здобуто жодних доказів на підтвердження тих обставин, що телевізор марки та моделі «TEDELEX» KG32AS620 чорного кольору дійсно був придбаний особисто обвинуваченим ОСОБА_8 у 2015 році та на момент його викрадення лишався його власністю, окрім показань, наданих про це обвинуваченим, оскільки при складанні експертного висновку щодо оцінки майна у вигляді телевізору на момент його викрадення встановлено, що такий був придбаний батьками обвинуваченого у 2014 році, коли останнійй відбував покарання у вигляді позбавлення волі за попереднім вироком, звільнився 11.09.2014 року, у той час коли останній сам стверджує, що придбав телевізор особисто не цього, а наступного року.
Також суд цілком вірно визнав, що вина ОСОБА_8 у скоєному повною мірою підтверджується сукупністю наступних доказів: рапортом чергового відділу поліції ЖЕО №6286 від 13.08.2019 року, яким задокументовано повідомлення зі служби «102», відповідно до якого мати обвинуваченого- ОСОБА_18 робить заяву, в якій чітко зазначає, що її син викрав телевізор батьків, проти їх волі намагається збути його у ломбард та просить вжити заходи відносно обвинуваченого. Згідно даних рапорту ця заява прийнята 13.08.2019 року об 16 год 58 хв.; протоколом від 14.08.2019 року про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення відносно телевізору марки «TEDELEX» від власника майна - батька обвинуваченого ОСОБА_14 ; протоколами огляду місця події та огляду предмету злочину у вигляді телевізора після його виявлення після викрадення обвинуваченим, з яких убачається, що потерпілий ОСОБА_14 за його заявою був залучений та приймав участь у проведенні цих процесуальних дій як потерпілий та власник цього майна. Після повідомлення матір`ю обвинуваченого ОСОБА_18 про викрадення їх сином ОСОБА_8 телевізору 13.08.2019 року о 16 год 58 хв останній з викраденим телевізором, який тримав при собі, за проханням пересувався у чужому авто, та після цього був зупинений працівниками поліції, зупинений у цей день автомобіль з дозволу його власника водія ОСОБА_15 оглядався 13.08.2019 року з 17 год 15 хв.
Отже, зазначені докази та встановлені судом обставини у сукупності переконливо спростовують доводи ОСОБА_8 про непричетність до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення та достатньою мірою доводять фактичні обставини встановленого діяння за фактом таємного викрадення обвинуваченим плазмового телевізору, яким являється телевізор марки та моделі «TEDELEX» KG32AS620 чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_14 .
Таким чином, аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_8 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України. Давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 185 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_8 невмотивовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав. Тому доводи обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначених у вироку кримінальних правопорушень.
З приводу ж того, що судом першої інстанції не були викликані в судове засідання та допитані потерпілий та свідки, на що є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів зауважує, що в матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілого ОСОБА_14 , в якій він зазначив про свою обізнаність стосовно слухання справи, але просив провести судовий розгляд без його участі та вирішити всі питання на розсуд суду. Дану заяву було досліджено судом в судовому засіданні 15 червня 2020 року за участі прокурора, обвинуваченого та його захисника.
Допитати ж під час судового розгляду неповнолітнього свідка ОСОБА_12 не виявилося можливим, оскільки останній за вказаною адресою проживання був відсутній, що підтверджується рапортом працівника поліції та поясненнями, які містяться в матеріалах справи, а згідно заяви законного представника ОСОБА_19 її син знаходиться на відпочинку у с. Вістря Тернопільської області, коли (а.п.141, 182, 183, 184,185). Ці документи також були досліджені судом в судовому засіданні 17 серпня 2020 року, а раніше ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року було постановлено провести наступне судове засіданя в режимі відеоконференції з приміщенням Монастириського районного суду Тернопільської області, який розташований за адресою: Тернопільська область м. Монастириська, вулиця Шкільна, будинок 4 за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_12 разом з його законним представником, але й цей захід, вжитий судом з метою задоволення клопотання обвинуваченого про допит вказаного свідка, не приніс очікуваних результатів через відсутність як свідка, так і його законного представника.
Крім того, в судовому засіданні 15 червня 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від допиту свідка ОСОБА_9 , який на виконання задоволеного клопотання сторони захисту, а саме захисника ОСОБА_20 щодо виклику та допиту в судовому засіданні останнього, з`явився в судове засідання для надання показів, та просив обмежитись обсягом вже досліджених і визначених доказів.
Не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду й зазначення обвинуваченим в апеляційній скарзі про позбавлення його судом останнього слова, яке повністю спростовується журналом судового засідання від 17 серпня 2020 року та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано дане судове засідання, перевіркою яких було встановлено, що судом першої інстанції цілком відповідно до вимог ст.. 365 КПК України перед виходом до нарадчої кімнати для ухвалення вироку було надано обвинуваченому ОСОБА_8 останнє слово, яким обвинувачений і скористався, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.
Посилання ж обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що вирок суду був проголошений без його участі, чим було порушено його право на захист, що повинно мати наслідком скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового судового розгляду, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки для прийняття рішення щодо того чи являється відсутність обвинуваченого в судовому засіданні під час здійснення судового провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченим своїх прав.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 був присутнім у судових засіданнях під час здійснення кримінального провадження в суді першої інстанції, де висловлював свою думку з приводу висунутого обвинувачення, заявляв клопотання, брав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах та звертався до суду з останнім словом. При цьому, на проголошення вироку 20 серпня 2020 року ОСОБА_8 не було доставлено, хоча в матеріалах провадження наявна вимога Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області щодо доставки обвинуваченого ОСОБА_8 у судове засідання до суду першої інстанції на 20.08.2020 року о 14:00 годині (а.п. 192).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Зі змісту вказаної статті вбачається, що законодавець визначив дві обов`язкові умови проголошення судового рішення після виходу суду з нарадчої кімнати прилюдність та негайність. Умови щодо проголошення вироку за обов`язкової участі обвинувачених законодавець не встановив. На виконання зазначених приписів суд після виходу з нарадчої кімнати 20 серпня 2020 року негайно проголосив вирок, незважаючи на відсутність обвинуваченого в судовому засіданні. Цього ж дня копію вироку було направлено до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» для вручення обвинуваченому ОСОБА_8 .
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті всі заходи для проведення судового розгляду справи у межах та в порядку, що визначені нормами КПК України, і в діях суду відсутні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а відсутність ОСОБА_8 в залі судового засідання під час проголошення вироку жодним чином не вплинула на законність і обґрунтованість ухваленого рішення, не перешкодила обвинуваченому реалізувати свої права, в тому числі й право на оскарження вироку в апеляційному порядку, а тому не може бути підставою для скасування судового рішення.
Така сама позиція зазначена і у висновках щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у своїх рішеннях від 25 лютого 2020 року (справа № 200/10245/14-к, провадження № 51-1883км19) та від 29 вересня 2020 року (справа № 125/163/17, провадження № 51-1515 км 20), а згідно ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, виходячи з принципу зворотної дії закону, що пом`якшує становище обвинуваченого, відносяться до тяжкого та нетяжкого злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, відношення обвинуваченого до скоєного, ступінь здійснення ним злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин у вигляді замаху на вчинення діяння не було доведено до кінця, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, має п`ять непогашених судимостей, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, але потребує нагляду нарколога, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого. Також суд врахував досудову доповідь органу пробації, вкрай негативну характеристику останнього за місцем мешкання, який допускає немедичне вживання наркотичних засобів, підтримує зв`язки з особами, раніше судимими, схильний до вчинення злочинів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання з урахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України та обмежень, визначених ст. 68 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, саме з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування ст..ст. 69,75 КК України, з чим повністю погоджується й колегія суддів.
Отже, у даному кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга в даному кримінальному провадженні такою, що не підлягає задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3