Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/997/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року в кримінальному провадженні № 0001469 від 26 травня 2017 року за ч.2 ст.187 КК України про обрання обвинуваченому:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Олександрія Кіровоградської області, громадянину України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, 2014 р.н., не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-18 липня 1994 року Олександрійським міським судом за ч.4 ст.81, ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.1 ст.89, ч.2 ст.206 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;

-29 квітня 1998 року Олександрійським міським судом за ч.3 ст.206 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-09 червня 2003 року Олександрійським міським судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки ;

-27 червня 2007 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років;

-17 липня 2015 року Олександрійським міськрайонним судом за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 06.10.2015 року вирок скасовано, кримінальне провадження направлено на новий судовий розгляд в суд першої інстанції,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0001469 від 26.05.2017 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.187 КК України.

За клопотанням прокурора ОСОБА_8 ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 24 січня 2021 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.187 КК України, неодружений, не працює, неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, продовжувати злочинну діяльність, може впливати на свідків і потерпілу, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме у вигляді особистого зобов`язання або нічного домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі він буде переховуватись від слідства та суду, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Крім того, обвинувачений вказує на те, що судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховано, що він має постійне місце проживання та місце роботи, на утриманні має мати похилого віку та малолітню дитину, 2014 року народження, а також те, що своїми діями матеріальної шкоди потерпілій не завдав.

Також, апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає про порушення процедури розгляду його заяви про відвід судді ОСОБА_1 , оскільки проводився без його участі, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості доведення необґрунтованості його підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та незаконності його подальшого тримання під вартою.

З посиланням на конкретні рішення Європейського суду з прав людини обвинувачений ОСОБА_7 стверджує про відсутність законних та обґрунтованих підстав для тримання його під вартою з травня 2017 року.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України,

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у розбійному нападі на потерпілу ОСОБА_9 з метою заволодіння майном останньої, поєднаним із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст.187 КК України.
24 листопада 2020 року прокурор Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з клопотанням про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з продовженням існуванням ризиків п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також не можливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та застосував обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Також, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, яке також посягає на життя та здоров`я людини, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі до десяти років позбавлення волі, а також те, що ОСОБА_7 неодружений, не має постійного місця роботи, тобто не має сталих соціальних зв`язків, раніше судимий, у зв`язку з чим суддя районного суду під час розгляду клопотання прокурора дійшов до правильного висновку, про існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 додав, що кримінальне провадження по обвинуваченню його за ч.2 ст.186 КК України перебуває на розгляді у суді першої інстанції, будь-якого рішення не прийнято.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незаконності подальшого його утримання під вартою спростовуються вищевикладеним та матеріалами судового провадження.

Колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_7 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя та виконання судового рішення у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, враховує можливість обвинуваченого ОСОБА_7 зникнути з місця проживання, ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, можливість вчинити нове кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Стосовно порушення його права на захист, колегія суддів зазначає, що будь-яких порушень під час вирішення заяви про відвід судді ОСОБА_1 не вбачається, оскільки він вирішений відповідно до ст..76 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і обрав обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Олексанрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0001469 від 26.05.2017 року за ч.2 ст.187 КК України на 60 днів, а саме до 24 січня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4