Справа № 515/53/20
Провадження № 1-кп/492/69/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 10.07.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Казачий Станично-Луганського району Луганської області, українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не одруженої, працюючої за наймом у приватних осіб, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арцизького районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження № 515/53/20 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час судового розгляду від прокурора надійшло клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На обґрунтування якого зазначено, що в судове засідання обвинувачена ОСОБА_5 неодноразово не з`являлась, причину своєї неявки суду не повідомляла. Відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , у зв`язку з її повторною неявкою у судові засідання та не повідомлення про причини неприбуття, судом застосовувався примусовий привід обвинуваченої ОСОБА_5 , що свідчить про наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме: ризик того, що обвинувачена ОСОБА_5 переховується від суду, а тому є всі підстави для обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з недоведеністю прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та просив суд обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 , заперечувала проти задоволення клопотання та просила обрати відносно неї більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_6 не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тобто, запобіжний захід має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років, або без такого.

Відповідно до приписів ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України. Обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду - прокурор.

Вирішуючи питання, про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обставин визначених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 1 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як вбачається з клопотання, у даному випадку, необхідність застосування запобіжного заходу прокурор обґрунтовує тим, що під час судового розгляду встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду.

У той час, як сторона захисту у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні даного клопотання враховуючи те, що прокурор не довів, що встановлені під час розгляду цього клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризикам та обрати більш м`який запобіжний захід відносно обвинуваченої.

Суд враховує, що відповідно до обвинувального акта обвинуваченій висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, суд не може погодитися з тим, що прокурор довів обставини визначені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, так як доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів на доведення даної позиції клопотання містить єдине зазначення, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання не містять чітких обґрунтувань неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим вважає, що на даному етапі, потреби не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої (взяття під варту), про який ідеться в клопотанні прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду.

За таких обставин суд, враховуючи, той факт, що стороною обвинувачення не було доведено факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику, вважає за необхідне у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити та обрати обвинуваченій запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченої, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 р.), Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 р.) та Ізмайлов проти Росії (рішення від 16 жовтня 2008 р.) строком на два місяці, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Таким чином, враховуючи, дані про особу обвинуваченої, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченою ОСОБА_5 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також враховуючи позицію обвинуваченої та її захисника, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора Білгород Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на неї обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 194, 331, 369-372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Білгород Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покласти на неї наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Попередити обвинувачену ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали обчислюється з 22 вересня 2020 року та закінчується 22 листопада 2020 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченою у той же строк з моменту вручення копії ухвали, через Арцизький районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченій ОСОБА_5 .

Повний текст ухвали суду складений 23 вересня 2020 року.

СУДДЯ
Арцизького районного суду ОСОБА_1
Одеської області