ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/259/20 Справа № 693/399/20 Категорія: ст.ст. 131, 170, 173 КПК України Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6 присутньої в режимі відеоконференції в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області

представника третьої особи, щодо

майна якої вирішувалось питання

про арешт майна адвоката ОСОБА_7

скаржника ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт майна -адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2020 року про арешт майна,

в с т а н о в и л а :

Старший слідчий СВ Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_10 , в межах кримінального провадження № 0000042, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 02.02.2020 до Жашківського відділення поліції надійшло повідомлення про те, що в період часу з 19 год. 20 хв. 01.02.2020 по 08 год. 35 хв. 02.02.2020 із квартири АДРЕСА_1 , невідома особа шляхом проникнення здійснила крадіжку електронної техніки, ювелірних прикрас та грошових коштів у сумі 1000 доларів США.

За вказаним фактом СВ Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області розпочато кримінальне провадження №0000042, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

24.04.2020 в період часу з 12 год. 00 хв. по 20 год. 30 хв. заступником начальника СВ Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції ОСОБА_11 на підставі ухвали слідчого судді Жашківського районного суду від 22.04.2020 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого у приміщенні житлового будинку та господарських споруд було виявлено та вилучено:

- ювелірні вироби (прикраси), а саме: типу «Каблучка» - 1162 штуки, типу «Ланцюжок» - 211 штук, типу «Ланцюжок» з хрестиком 1 штука, типу «Сережки» - 551 штука, типу «Підвіска» - 294 штуки, типу «Браслет» - 144 штуки (один з яких пошкоджений та складається з двох частин), типу «Прикраса» - 10 штук, типу «Брошка» - 5 штук, типу «Кулон» - 1 штука, типу «Затискач» - 4 штуки, типу «Запонки» - 2 штуки, типу «Заколка» - 1 штука;

- грошові кошти, а саме: 25 315 (двадцять п`ять тисяч триста п`ятнадцять) доларів США, 230 000 (двісті тридцять тисяч) гривень, 1320 (одна тисяча триста двадцять) польських злотих, 300 (триста) російських рублів та 10 (десять) євро;

- поліетиленові пакетики із защіпками у кількості 41 штука, до яких поміщено паперові бирки від ювелірних виробів (прикрас) з пояснювальними написами.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, вищевказані предмети являються тимчасово вилученим майном.

Ухвалою слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2020 року частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт з метою збереження речових доказів на речі, вилучені 24.04.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 :

- ювелірні вироби (прикраси), а саме: типу «Каблучка» - 1162 штуки, типу «Ланцюжок» - 211 штук, типу «Ланцюжок» з хрестиком 1 штука, типу «Сережки» - 551 штука, типу «Підвіска» - 294 штуки, типу «Браслет» - 144 штуки (один з яких пошкоджений та складається з двох частин), типу «Прикраса» - 10 штук, типу «Брошка» - 5 штук, типу «Кулон» - 1 штука, типу «Затискач» - 4 штуки, типу «Запонки» - 2 штуки, типу «Заколка» - 1 штука;

- поліетиленові пакетики із защіпками у кількості 41 штука, до яких поміщено паперові бирки від ювелірних виробів (прикрас) з пояснювальними написами.

Відмовлено у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти, а саме: 25 315 (двадцять п`ять тисяч триста п`ятнадцять) доларів США, 230 000 (двісті тридцять тисяч) гривень, 1320 (одна тисяча триста двадцять) польських злотих, 300 (триста) російських рублів та 10 (десять) євро.

Ухвала мотивована тим, що допитаний в якості свідка громадянин ОСОБА_12 пояснив, що напередодні проведення обшуку дав своєму зятю ОСОБА_8 15 000 доларів США на придбання автомобіля, оскільки вони мали разом їхати до Німеччини, але ці кошти були вилучені в ході обшуку про, що повідомила його донька. Інші кошти зять заробив тяжкою працею, а золоті вироби скуповує для інвестування коштів.

В той же час, факт переходу значної кількості золотих виробів у спадщину від батька ОСОБА_8 , громадянин ОСОБА_12 як член сім`ї не підтвердив.

Ювелірні вироби (прикраси), зазначені у клопотанні ст. слідчого про арешт майна, постановою слідчого від 25.04.2020 визнані речовими доказами та можуть зберегти на собі сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Враховуючи викладене та значну кількість вилучених речей (ювелірних виробів) в ході проведення обшуку у громадянина ОСОБА_8 , а також те, що останній не зміг достовірно пояснити їх походження, з метою збереження речових доказів та необхідності перевірки причетності вказаних речей до можливих кримінальних правопорушень, зокрема і до крадіжки у громадянки ОСОБА_13 , в силу статей 98, 170 КПК України, клопотання в цій частині на даній стадії досудового розслідування було визнано обґрунтованим і задоволене.

Матеріали провадження свідчать, що на тому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі був вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Щодо вилучення грошових коштів, а саме: 25 315 (двадцять п`ять тисяч триста п`ятнадцять) доларів США, 230 000 (двісті тридцять тисяч) гривень, 1320 (одна тисяча триста двадцять) польських злотих, 300 (триста) російських рублів та 10 (десять) євро, то суд не погодився із слідчим та прокурором щодо накладення арешту на них, оскільки така необхідність не була доведена належними доказами, а законність походження коштів підтверджена наданими адвокатом письмовими доказами, зокрема виписок про зняття з депозитних рахунків значних сум коштів ОСОБА_8 та його дружиною протягом останнього року.

Навіть подання у передбачений процесуальним законом строк клопотання про арешт майна, зокрема грошових коштів, та визнання їх слідчим речовими доказами, не є самостійною підставою для накладення арешту на них, оскільки не доведено слідчим та прокурором необхідності їх арешту визначеною у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також того, що вони можуть містити ознаки визначені у ст. 98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 28.04.2020 про арешт майна ОСОБА_8 ; скасувати ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 28.04.2020 про арешт майна ОСОБА_8 , що була прийнята в рамках кримінального провадження № 0000042 від 03.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в частині накладення арешту на ювелірні вироби; постановити нову ухвалу, якою відмовити старшому слідчому СВ Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області у клопотанні про накладення арешту з метою збереження речових доказів на речі, вилучені 24.04.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме: ювелірні вироби (прикраси), типу «Каблучка» -1162 штуки, типу «Ланцюжок» - 211 штук, типу «Ланцюжок з хрестиком» -1 штука, типу «Сережки» - 551 штука, типу «Підвіска» - 294 штуки, типу «Браслет» - 144 штуки, типу «Прикраса»- 10 штук, типу «Брошка» - 5 штук, типу «Кулон» - 1 штука, типу «Затискач» - 4 штуки, типу «Запанки» - 2 штуки, типу «Заколка» - 1 штука; поліетиленові пакети із защіпками у кількості 41 штука, до яких поміщені паперові бірки від ювелірних виробів у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляції зазначає, що одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

Користуючись вказаним правом ОСОБА_8 , як третя особа щодо майна якого вирішувалось питання про арешт, а також його представник - адвокат ОСОБА_7 не погоджуються з вищевказаною ухвалою, оскільки остання постановлена без достатніх на те підстав, із суттєвими порушеннями норм КПК України та без належного з`ясування всіх обставин справи.

Апелянт зазначає, що постановою ст. слідчого СВ Жашківського ВП УВП ГУНП у Черкаській області від 25.04.2020 вилучені у ОСОБА_8 речі були визнані речовими доказами.

Апелянт наголошує, що ухвалою слідчого судді від 22.04.2020 заступнику начальника СВ Жашківського відділення поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітану поліції ОСОБА_11 , старшому слідчому СВ Жашківського відділення поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанту поліції ОСОБА_10 , слідчому СВ Жашківського відділення поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанту поліції ОСОБА_9 було надано дозвіл на проведення обшуку в житловому будинку та інших надвірних спорудах, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з часткою власності ?, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з часткою власності ?, з метою відшукання речей, що були викрадені з 01 на 02 лютого 2020 року у АДРЕСА_3 , а саме: трьох золотих каблучок, золотих сережок у вигляді прямокутних пластинок, сережок у вигляді овалу, шкіряного браслета із оздобленням елементами золота, золотого браслета у вигляді ланцюжка та золотого ланцюжка.

Тобто, суд надав дозвіл на відшукування та вилучення у ОСОБА_8 (в разі наявності) лише 8 одиниць золотих прикрас, Проте, з протоколу обшуку від 24.04.2020 вбачається, що працівниками Жашківського відділення поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області під час обшуку у ОСОБА_8 була вилучена суттєво більша кількість майна і прикрас, які, на думку захисника, не мають жодного відношення до тих речей, які вказані в ухвалі суду від 22.04.2020 та протоколі допиту заявниці від 19.02.2020, як то: брошки, кулон, затискачі, запонки, заколка, підвіски. Шкіряний браслет не виявлений був взагалі.

На думку апелянта, вказане свідчить, що працівники поліції під час обшуку діяли з перевищенням своїх повноважень та не у відповідності до ухвали суду, якою надано дозвіл на вилучення конкретних видів ювелірних виробів.

Беззаперечним є також факт, що під час обшуку у ОСОБА_8 і згодом після його проведення працівниками поліції не було виявлено речей схожих на ті, які були викрадені у потерпілої ОСОБА_13 , оскільки, пред`явлення речей для впізнання, що передбачено ст.229 КПК України не проводилось (потерпіла не впізнала свої речі у переліку викрадених речей).

Крім того, в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував наявності у потерпілої ОСОБА_13 8 ювелірних виробів (трьох золотих каблучок, золотих сережок у вигляді прямокутних пластинок, сережок у вигляді овалу, шкіряного браслета із оздобленням елементами золота, золотого браслета у вигляді ланцюжка, та золотого ланцюжка), зокрема чеків про їх придбання у магазинах, бирок, фотографій вказаних ювелірних виробів. Тобто, фактична наявність та належність вказаних ювелірних виробів потерпілій не підтверджується жодним доказом.

Більше того, в оскаржуваній ухвалі та клопотанні про арешт майна вказано, що у потерпілої викрадено майна на суму 1000 доларів США, проте потерпіла не вказує у своєму допиті і заяві про викрадення суму викраденого майна, а іншими будь якими доказами ця сума не підтверджується (документи про вартість майна відсутні). Також потерпіла не вказує і про викрадення у неї грошових коштів, але про це зазначає суд, не зазначаючи про викрадення комп`ютерної техніки і телевізора, які не були також виявлені під час обшуку.

У клопотанні слідчого від 26.04.2020 про арешт майна ОСОБА_8 вказується, що факт скупки останнім золотих виробів, в тому числі і викрадених у ОСОБА_13 підтверджується показами свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ..

Проаналізувавши протоколи допиту вказаних осіб можна дійти висновку, що вищевказані особи не є знайомими для власника майна людьми, він їх взагалі не знає, ці особи як самі вказують є неодноразово судимими і знаходяться в залежності від працівників поліції, а тому і дали потрібні останнім покази. Вони вказують, що ймовірно ОСОБА_8 здійснює скупку викраденого майна, тобто не впевнені в цьому, оскільки відповідно не купували та не продавали йому таке майно.

Тобто, твердження свідків що у ОСОБА_8 наявні речі викрадені у заявниці, беручи до уваги, що останні не змогли сказати коли, які саме речі були викрадені і ким, явно не достовірні і не мають ніякого доказового і інформаційного значення для доведення фактів вказаних у клопотанні про накладення арешту та в ухвалі суду, і є тільки припущеннями таких осіб.

Жодного доказового значення не має і допит потерпілої, оскільки остання не впізнавала своїх речей, а рапорт оперуповноваженого про ймовірне знаходження речей у ОСОБА_8 не є доказом в розумінні КПК України.

В даному контексті слід звернути увагу, що більшість злолотих виробів, які були вилучені у ОСОБА_8 під час обшуку, окрім 20 мали бирки, отже вони були не вживані, тобто є такими, що придбані в спеціалізованих магазинах на законних підставах, в свою чергу ті, що були без бирок явно не підпадають під ознаки речей викрадених у потерпілої.

Подружжя ОСОБА_18 тривалий час займається підприємницькою діяльністю, так ОСОБА_8 ще з 21.11.2005 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серія НОМЕР_1 , з 01.01.2012 року є платником єдиного податку, основним видом діяльності у відповідності до свідоцтва Серії НОМЕР_2 виступає - роздрібна торгівля із лотків і на ринках іншими товарами, а тому змогло накопити дуже суттєві фінансові статки, які інвестовані в: - нерухомість (7 нових квартир в Києві); - депозити (за останніх 2 роки ОСОБА_8 з банку ПАТ «ПриватБанк» у відповідності до довідок від 08.06.2018 № 396442, № 396443, № 396443 було знято 1 042 652,57 грн., а його дружиною ОСОБА_19 у відповідності до довідок від 16.05.2018 № 396436 та від 08.06.2018 № 396439 - 528 289,57 грн., а у відповідності до довідки від 08.06.2018 № 396440 - 11 309, 15 тис. дол. США); - нові ювелірні вироби.

Крім цього, частину ювелірних виробів ОСОБА_8 отримав від батька в спадщину, який також був фізичною особою-підприємцем, займався бізнесом і також купував їх в спеціалізованих магазинах (деякі бирки мають дати з 2008 по 2014 рік).

Таким чином, вищевказане є підставою для висновку, що родина ОСОБА_18 за мірками сучасності є досить заможною родиною, із значними статками, а отже має можливість на законних підставах придбати таку кількість дороговартісного майна у виді ювелірних виробів, а також зберігати інші свої грошові активи у вигляді нерухомості, шляхом придбання житла, що в умовах нестабільного курсу національної валюти, зовнішньоекономічних факторів, які впливають на економіку України є абсолютно правильним та далекоглядними діями, з точки зору наявності двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньки ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Також, одним із мотивів суду для прийняття оскаржуваної ухвали була відмова ОСОБА_8 надавати документи щодо власності на вилучене у нього майно та відмова давати покази. Проте, на допит ОСОБА_8 не викликався та запит з приводу наявності документів на викрадене майно йому не направлявся. Повістка на допит і лист ОСОБА_8 в матеріалах справи відсутні, а отже дане твердження не відповідає дійсності.

Місцевим судом, при прийнятті оскаржуваної ухвали, були допущені порушення норм, передбачених ст.173 КПК України і судове рішення було прийнято без їх врахування, так, зокрема, суд жодним чином не обгрунтував та не вказав в ухвалі наслідки арешту для майна ОСОБА_8 , з урахуванням розумності та співмірності обмеження права власності.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчим не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні (не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, що він не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме, що обмеження прав є розумним і співмірним із завданням кримінального провадження), а слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, належним чином не оцінено ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Зокрема, в ухвалі Жашківського районного суду Черкаської області від 28.04.2020 у справі № 693/399/20, а також в клопотанні старшого слідчого СВ Жашківського ВП Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про арешт майна ОСОБА_8 наявність підстав для арешту такого майна є те, що речі вилучені під час обшуку мають статус речових доказів у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 185 КК України.

У даному випадку слід наголосити, що слідчий ставлячи питання про накладення арешту на майно - ювелірні вироби, хоч і додав до клопотання постанову від 25.04.2020 про визнання таких речей речовими доказами, однак у вказаній постанові не зазначено належних підстав для прийняття такого рішення, а тому вона є формальною, оскільки:

- з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ювелірні вироби, які були вилучені у ОСОБА_22 , під час обшуку, не підпадають під ознаки викрадених предметів у ОСОБА_13 , а отже не є об`єктами протиправних дій, оскільки впізнання потерпілою викрадених у неї речей не проводилось;

- знаряддям вчиненого кримінального правопорушення ювелірні виробити також не можуть бути, адже за допомогою золотих прикрас крадіжка не вчинялася;

- щодо збереження на ювелірних прикрасах слідів злочину також потрібно вказати, що знайдені під час обшуку речі не містили на собі будь - яких сторонніх предметів чи слідів, а отже не є доказами за цими ознаками.

Черкаський апеляційний суд в своїй ухвалі від 10.03.2020 у справі № 712/273/20 задовольняючи апеляційну скаргу адвоката, який представляв інтереси особи у якої було вилучено майно та в подальшому вирішувалось питання про накладення на нього арешту дійшов аналогічного висновку, зазначивши, що ні в клопотанні слідчого ні в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно сліди злочину містять вищенаведені речі, а також яким чином дане майно могло бути використано як знаряддя вчинення злочину. Відтак, не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.

Отже, беззаперечним є факт того, що матеріали справи не містять жодного достатнього доказу, який би свідчив про те, що вилучені у ОСОБА_22 речі - ювелірні вироби можуть бути речовими доказами та відповідати вимогам, які висуваються до речових доказів ч. 2 ст. 84 КПК України. Тобто, висновки суду явно не відповідають фактичним обставинам справи, а тому і рішення про накладення арешту є помилковим та необгрунтованим, факти на які посилається слідство і суд не доводяться жодним належним доказом, що є в матеріалах справи про накладення арешту на майно, а відповідно оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає до скасування.

Посилання слідчого на те, що можливо вилучені речі можуть бути доказами в інших кримінальних провадженнях є не обгрунтованим, адже арешт накладається в тому кримінальному провадженні в межах якого сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт, в даному випадку це кримінальне провадження № 0000042, відомості про яке внесено до ЄРДР 03.02.2020 за ознаками кримінального провадження передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання про арешт майна та не заперечувалось слідчим та прокурором під час прийняття оскаржуваної ухвали, що не було взято до уваги слідчим суддею Жашківського районного суду Черкаської області, підозри ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000042 за ознаками кримінального провадження передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в рамках якого здійснено накладення арешту - не пред`явлено. Так як і не проведено будь-яких інших слідчих дій у цьому кримінальному провадженні з моменту вилучення майна. Тобто, враховуючи вищевикладене, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на його вчинення власникам арештованого майна, доведено не було, що також є підставою для скасування спірної ухвали (вказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною Черкаським апеляційним судом в ухвалі від 13.01.2020 у справі № 695/3961/19).

Оскільки ухвала слідчого судді Жашківського районного суд Черкаської області у справі про арешт майна ОСОБА_8 , яка є предметом апеляційного оскарження датована 28.04.2020, то останнім днем на її оскарження є 03.05.2020.

Проте, останній день на оскарження ухвали слідчого судді Жашківського районного суд Черкаської області від 28.04.2020 у справі № 693/399/20 про арешт майна ОСОБА_8 припав на вихідний день - 03.05.2020, то з урахуванням вищевказаного положення КПК, останнім днем подання апеляційної скарги є наступний за ним робочий день - тобто 04.05.2020, коли і подається апеляційна скарга.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо задоволення апеляції адвоката ОСОБА_7 , думку адвоката ОСОБА_7 та третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт майна - ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 із зазначених у ній мотивів, думку слідчого ОСОБА_9 , який зазначив, що слідство не встановило зв`язку між фактом викрадення золотих виробів у потерпілої ОСОБА_13 та наявністю у ОСОБА_8 викрадених золотих виробів у потерпілої ОСОБА_13 , вивчивши матеріали провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт майна - ОСОБА_8 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ухвала слідчого судді Жашківського районного суд Черкаської області у справі про арешт майна ОСОБА_8 датована 28.04.2020, а останнім днем на її оскарження є 03.05.2020. Проте, оскільки останній день на оскарження ухвали слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 28.04.2020 припав на вихідний день - 03.05.2020, то з урахуванням вищевказаного положення КПК, останнім днем подання апеляційної скарги є наступний за ним робочий день - 04.05.2020.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, справедливим визнати названі апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали судді поважними, а також вбачає необхідним його поновити, враховуючи при цьому, що строк на апеляційне оскарження пропущений лише на 1 день.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України в реакції, яка діє з 29 лютого 2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів убачає, що слідчий суддя місцевого суду, частково задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, указаних вимог закону дотримався не в повній мірі.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що під час обшуку у ОСОБА_8 і згодом після його проведення працівниками поліції не було виявлено речей схожих на ті, які були викрадені у потерпілої ОСОБА_13 , оскільки, пред`явлення речей для впізнання, що передбачено ст.229 КПК України не проводилось (потерпіла не впізнала свої речі у переліку викрадених речей).

Крім того, фактична наявність та належність вказаних ювелірних виробів потерпілій не підтверджується жодним доказом.

У клопотанні слідчого від 26.04.2020 про арешт майна ОСОБА_8 вказується, що факт скупки останнім золотих виробів, в тому числі і викрадених у ОСОБА_13 підтверджується показами свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ..

Проаналізувавши протоколи допиту вказаних осіб можна дійти висновку, що вони вказують, що ймовірно ОСОБА_8 здійснює скупку викраденого майна, тобто не впевнені в цьому, оскільки відповідно не купували та не продавали йому таке майно.

Жодного доказового значення не має і допит потерпілої, оскільки остання не впізнавала своїх речей, а рапорт оперуповноваженого про ймовірне знаходження речей у ОСОБА_8 не є доказом в розумінні КПК України.

Крім того, більшість злолотих виробів, які були вилучені у ОСОБА_8 під час обшуку, окрім 20 мали бирки, отже вони були не вживані, тобто є такими, що придбані в спеціалізованих магазинах на законних підставах, в свою чергу ті, що були без бирок явно не підпадають під ознаки речей викрадених у потерпілої.

Подружжя ОСОБА_18 тривалий час займається підприємницькою діяльністю, так ОСОБА_8 ще з 21.11.2005 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серія НОМЕР_1 , з 01.01.2012 року є платником єдиного податку, основним видом діяльності у відповідності до свідоцтва Серії НОМЕР_2 виступає - роздрібна торгівля із лотків і на ринках іншими товарами, а тому змогло накопити дуже суттєві фінансові статки, які інвестовані в: - нерухомість (7 нових квартир в Києві); - депозити (за останніх 2 роки ОСОБА_8 з банку ПАТ «ПриватБанк» у відповідності до довідок від 08.06.2018 № 396442, № 396443, № 396443 було знято 1 042 652,57 грн., а його дружиною ОСОБА_19 у відповідності до довідок від 16.05.2018 № 396436 та від 08.06.2018 № 396439 - 528 289,57 грн., а у відповідності до довідки від 08.06.2018 № 396440 - 11 309, 15 тис. дол. США); - нові ювелірні вироби.

Крім цього, частину ювелірних виробів ОСОБА_8 отримав від батька в спадщину, який також був фізичною особою-підприємцем, займався бізнесом і також купував їх в спеціалізованих магазинах (деякі бирки мають дати з 2008 по 2014 рік).

Таким чином, вищевказане є підставою для висновку, що родина ОСОБА_18 за мірками сучасності є досить заможною родиною, із значними статками, а отже має можливість на законних підставах придбати таку кількість дороговартісного майна у виді ювелірних виробів, а також зберігати інші свої грошові активи у вигляді нерухомості, шляхом придбання житла, що в умовах нестабільного курсу національної валюти, зовнішньоекономічних факторів, які впливають на економіку України є абсолютно правильним та далекоглядними діями, з точки зору наявності двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньки ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Також, одним із мотивів суду для прийняття оскаржуваної ухвали була відмова ОСОБА_8 надавати документи щодо власності на вилучене у нього майно та відмова давати покази. Проте, на допит ОСОБА_8 не викликався та запит з приводу наявності документів на викрадене майно йому не направлявся. Повістка на допит і лист ОСОБА_8 в матеріалах справи відсутні, а отже дане твердження не відповідає дійсності.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, були допущені порушення норм ст.173 КПК України і судове рішення було прийнято без їх врахування, так, суд жодним чином не обгрунтував та не вказав в ухвалі наслідки арешту для майна ОСОБА_8 , з урахуванням розумності та співмірності обмеження права власності.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчим не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні (не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, що він не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме, що обмеження прав є розумним і співмірним із завданням кримінального провадження), а слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, належним чином не оцінено ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Зокрема, слідчий ставлячи питання про накладення арешту на майно - ювелірні вироби, хоч і додав до клопотання постанову від 25.04.2020 про визнання таких речей речовими доказами, однак у вказаній постанові не зазначено належних підстав для прийняття такого рішення, а тому вона є формальною, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ювелірні вироби, які були вилучені у ОСОБА_22 , під час обшуку, не підпадають під ознаки викрадених предметів у ОСОБА_13 , а отже не є об`єктами протиправних дій, оскільки впізнання потерпілою викрадених у неї речей не проводилось; знаряддям вчиненого кримінального правопорушення ювелірні виробити також не можуть бути; щодо збереження на ювелірних прикрасах слідів злочину також потрібно вказати, що знайдені під час обшуку речі не містили на собі будь - яких сторонніх предметів чи слідів, а отже не є доказами за цими ознаками.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, матеріали справи не містять жодного достатнього доказу, який би свідчив про те, що вилучені у ОСОБА_22 ювелірні вироби можуть бути речовими доказами та відповідати вимогам, які висуваються до речових доказів ч. 2 ст. 84 КПК України.

Таким чином, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому і рішення про накладення арешту є необгрунтованим, факти на які посилається слідство і суд не доводяться жодним належним доказом, що є в матеріалах справи про накладення арешту на майно, як не підтвердились вони і при розгляді в суді апеляційної інстанції, а оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає до скасування.

Посилання слідчого на те, що можливо вилучені речі можуть бути доказами в інших кримінальних провадженнях є не обгрунтованим, адже арешт накладається в тому кримінальному провадженні в межах якого сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт.

При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції також враховує той факт, що підозра ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000042 за ознаками кримінального провадження передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в рамках якого здійснено накладення арешту не була пред`явлена.

Крім того, при прийнятті рішення колегія суддів апеляційного суду бере до уваги також і позицію прокурора та слідчого, відповідно до яких прокурор зазначив про необхідність скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на вилучене майно та необхідність постановлення нової ухвали, якою потрібно повністю відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а слідчий про невстановлення зв`язку між фактом викрадення золотих виробів у потерпілої ОСОБА_13 та наявністю у ОСОБА_8 викрадених золотих виробів у потерпілої ОСОБА_13 ..

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Поновити адвокату ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 28.04.2020 про арешт майна ОСОБА_8 ..

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити.

Скасувати ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 28.04.2020 про арешт майна ОСОБА_8 , що була прийнята в рамках кримінального провадження № 0000042 в частині накладення арешту на ювелірні вироби.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити старшому слідчому СВ Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 у задоволенні клопотання про накладення арешту на речі, вилучені 24.04.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме: ювелірні вироби (прикраси), типу «Каблучка» -1162 штуки, типу «Ланцюжок» - 211 штук, типу «Ланцюжок з хрестиком» -1 штука, типу «Сережки» - 551 штука, типу «Підвіска» - 294 штуки, типу «Браслет» - 144 штуки, типу «Прикраса»- 10 штук, типу «Брошка» - 5 штук, типу «Кулон» - 1 штука, типу «Затискач» - 4 штуки, типу «Запонки» - 2 штуки, типу «Заколка» - 1 штука; поліетиленові пакети із защіпками у кількості 41 штука, до яких поміщені паперові бірки від ювелірних виробів у повному обсязі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :