Шаргородський районний суд
Вінницької області
В И Р О К

Іменем України

11 листопада 2020 року

м. Шаргород

справа №152/370/20

провадження 1-кп/152/46/20

Шаргородський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000169 від 12.06.2019 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, працюючого начальником караулу 34 державної пожежно-рятувальної частини (м. Шаргород) 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Вінницькій області, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:

потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Обвинувачений ОСОБА_3 12 червня 2019 року приблизно о 19 годині 45 хвилин, порушуючи п. 13.1 Правил дорожнього руху України за приписами якого водій незалежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу, керуючи технічно-справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 автодорогою сполученням м. Жмеринка - м. Шаргород в напрямку м. Шаргород, неподалік від с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «ЗИЛ-ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , що рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП пасажири автомобіля «VOLKSWAGEN Т4» ОСОБА_8 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження різного ступеня важкості та доставлені до КНП «Шаргородська ЦРЛ».

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1064/1066 від 18.10.2019, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми забою головного мозку середнього ступеня важкості, субдурального нашарування в лобній долі зліва, контузійних вогнищ лобної долі справа, перелому кісток основи та лицевого черепа, рани обличчя, закритої травми грудної клітки переломів 8-го, 9-го,10-го ребер зліва, рани правого передпліччя та правої кисті.

Отриманні ОСОБА_6 тілесні ушкодження в результаті ДПТ відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1333/1336/1476 від 23.01.2020, ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у виді сполучної травми тіла - закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, відкритого перелому тіла нижньої щелепи справа між 43 та відсутнім 42 зубами із незначним зміщенням уламків, травматичного повного вивиху 42 зуба, забійних ран м`яких тканин надбрівної ділянки правого ока, підборіддя, нижньої губи справа, забою правої половини грудної клітки з переломом 3-4 ребер справа без зміщення уламків, закритого із зміщенням, перелому дистального мета епіфіза лівої променевої кістки, закритого заднього вивиху правої стегнової кістки з крайовим внутрішньо-суглобовим переломом даху вертлюгової западини зі зміщенням, множинних підшкірних крововиливів м`яких тканин тулуба, верхніх та нижніх кінцівок.

Отриманні ОСОБА_8 тілесні ушкодження в результаті ДПТ відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння.

Між порушенням ОСОБА_3 п.13.1 ПДР України та наслідками дорожньо - транспортної пригоди є прямий причинний зв`язок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.286 КК України і викладене в обвинувальному акті від 08.09.2020, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення, просив його суворо не карати.

Суду показав, що 12 червня 2019 року він, будучи начальником караулу 34 державної пожежно рятувальної частини м. Шаргород Вінницької області, за кермом автомобіля «VOLKSWAGEN Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , їхав в м. Вінниця на здачу заліку з фізичної підготовки. У якості пасажирів з ним їхали колеги начальник караулу 34 ДПРЧ м. Шаргород Вінницької області ОСОБА_8 та начальник караулу 32 ДПРЧ смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області - ОСОБА_6 . День був спекотний, після значних фізичних навантажень під час здачі заліку вони були дуже стомлені, голодні. При виїзді з м. Вінниця купили харчі, біля с. Рів Жмеринського району Вінницької області поїли і поїхали далі додому. Приблизно о 19 годині 45 хвилин, рухаючись автодорогою сполученням м. Жмеринка - м. Шаргород в напрямку м. Шаргород, неподалік від с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, він побачив попереду вантажний автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 554М», який рухався в попутному напрямку, і їхав за ним. Він був стомлений, крім того сідало сонце, і дуже сліпило в очі. У результаті він не зрозумів маневру вантажного автомобіля, який рухався попереду. Йому здалося, що вантажний автомобіль перетнув смугу і мав їхати вліво, в той час як автомобіль повертав вправо, але він пізно це зрозумів і нічого не міг вже зробити, оскільки не дотримався безпечної дистанції і допустив зіткнення з автомобілем «ЗИЛ-ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , що рухався попереду в попутному напрямку. Далі події він пам`ятає моментами. Пам`ятає, що після зіткнення, з автомобіля вийшов сам, повідомив поліцію про ДТП з його участю, допомагав витягувати з автомобіля потерпілих. При огляді місця події присутнім не був, оскільки був госпіталізований до лікарні. Внаслідок ДТП пасажири автомобіля його колеги ОСОБА_8 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження і також були доставлені до КНП «Шаргородська ЦРЛ».

IІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до вимог ч.5 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та, згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а саме: на показання потерпілого, свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, речових доказах, наданих стороною обвинувачення.

Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження у ході судового розгляду, на підставі досліджених судом доказів.

Визнаний органом досудового розслідування потерпілим ОСОБА_8 на виклик суду повторно не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України (т.1 а.с.70, 118, 137, 156, т.2 а.с.213). Від потерпілого ОСОБА_8 до суду надійшла заява про розгляд кримінального провадження у його відсутності, претензій майнового характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, просить його суворо не карати (т.1 а.с.73, 123, 138, 155 т.2 а.с.210). Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без участі потерпілого, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого ОСОБА_8 , з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що на час ДТП він працював начальником караулу 32 ДПРЧ смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області. 12 червня 2019 року він, ОСОБА_8 , ОСОБА_3 їхали в м. Вінниця на здачу заліку з фізичної підготовки. За кермом автомобіля «VOLKSWAGEN Т4» був ОСОБА_3 . У Вінниці вони здавали нормативи з 8 до 16 години. День був спекотний, після значних фізичних навантажень вони були дуже стомлені, голодні. При виїзді з м. Вінниця купили харчі, біля с. Рів Жмеринського району Вінницької області поїли і поїхали додому. Далі він нічого не пам`ятає - ні обставин події, ні подій, які відбувались чотири дні потому. Претензій майнового характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, просить його суворо не карати.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що має у власності автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_2 . 12.06.2019, у зв`язку з хворобою він попросив ОСОБА_7 поїхати з ним на поле в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, щоб привезти воду для кроплення сільськогосподарських культур. На Пасинецькій поворотці вони залили в цистерну дві тони води і переїжджали в інше місце, яке знаходилося приблизно за 400 метрів, щоб злити в ємність іншу половину води. Він пішов пішки, а ОСОБА_7 поїхав автомобілем. Це була вечірня пора (приблизно 20 годин), сонце сідало і дуже сліпило в очі. Коли йшов побачив білий мікроавтобус, який їхав за ЗИЛом, ніяких перешкод в русі не було. Далі почув удар, свист коліс і шин та озирнувшись побачив, що мікроавтобус в`їхав у ЗИЛ в центр борта. Від удару ЗИЛ з`їхав з дороги. На його думку водій мікроавтобуса був зморений і пізно побачив автомобіль ЗИЛ сірого кольору. Після ДТП вони з ОСОБА_7 підбігли до мікроавтобуса, повороти в якого були включені вправо. Водій легковика був у шоковому стані, тверезий, повідомив поліцію про ДТП, допомагав витягувати пасажирів, які були зажаті в салоні автомобіля.

Аналогічні показання суду надав свідок ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що 19.06.2019 він з дружиною їхав в якості пасажирів в автомобілі «Москвич» з м. Шаргород. Біля Пасинецької поворотки вони вийшли з автомобіля через технічну поломку. Коли стояли біля автомобіля, почули стук і побачили, що приблизно за 100 метрів від них, мікроавтобус в`їхав в ЗИЛ. Моменту зіткнення він не бачив. Коли вони підбігли до місця ДТП, то він побачив, що ЗИЛ, в якого був включений правий поворот, від удару з`їхав у кювет. Водій мікроавтобуса сам вийшов з автомобіля, був тверезий, але в шоковому стані, викликав по телефону рятувальну службу, всі разом вони витягали пасажирів мікроавтобуса, які були зажаті в салоні автомобіля.

Клопотання про допит в якості свідка обвинувачення ОСОБА_12 , з врахуванням думки сторони захисту та потерпілого, знято стороною обвинувачення із тих мотивів, що відомості, які їй відомі не мають визначального значення для кримінального провадження.

Суд, згідно ст. 349 КПК України, за згодою учасників кримінального провадження, задоволено клопотання сторони обвинувачення про зміну обсягу доказів.

Крім показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, допитаних в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_3 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених у судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення:

- даними з витягу з ЄРДР, із якого вбачається, що 12.06.2019 приблизно о 19 годині 45 хвилин водій ОСОБА_3 , 1991 року народження, житель с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Шаргород, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ЗИЛ-ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , 1974 року народження, жителя с. Гибалівка Шаргородського району, що рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП пасажири автомобіля «Volkswagen T4» ОСОБА_8 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження різного ступеня важкості та доставлені до КНП «Шаргородська ЦРЛ» (а.с.166 т.1);

- даними протоколу огляду місця дорожньо транспортної події від 12.06.2019 із план схемою та фототаблицями, із яких вбачається, що в с. Копистирин на ділянці дороги м. Жмеринка м. Шаргород відбулася дорожньо транспортна пригода з участю транспортних засобів: автомобіля марки «VOLKSWAGEN Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «ЗИЛ-ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_2 , які вилучено на арешт майданчик Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП. У протоколі зафіксовано місце ДТП, характеристика дороги, вид та стан дорожнього покриття, характеристика проїзної частини, розташування транспортних засобів на місці події, локалізація пошкоджень транспортних засобів, сліди гальмування (а.с. 185 196 т.1);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.06.2019 із якого вбачається, що станом на 22 год. 40 хв. 12.06.2019 у водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ознак сп`яніння не виявлено (а.с. 205 т.1 );

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.06.2019 із якого вбачається, що станом на 22 год. 05 хв. 12.06.2019 у водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ознак сп`яніння не виявлено (а.с. 206 т.1 );

- постановою про визнання речовими доказами від 12.06.2019, із якої вбачається, що ст. слідчим СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_13 визнано речовими доказами у справі, вилучені зразки крові у ОСОБА_3 (т.1 а.с.209);

- постановою про визнання речовими доказами від 12.06.2019, із якої вбачається, що ст. слідчим СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_13 визнано речовими доказами у справі вилучені з місця ДТП автомобілі марки «VOLKSWAGEN Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 та «ЗИЛ-ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_2 , які вилучено на арешт майданчик Шаргородського ВП, флеш накопичувач марки «Apaccer»16 Gb, свідоцтво про реєстрацію автомобіля «VOLKSWAGEN Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , 1991 року народження серії НОМЕР_4 , поліс обов`язкового страхування АМ/7543883, виданий ПАТ НАСК «Оранта», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , 1974 року народження, серії НОМЕР_6 (т.1 а.с.210);

- ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.06.2019, якою накладено арешт для забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони користування, розпорядження майном, крім направлення, у випадку необхідності, для проведення експертиз, на: автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4 з державним номерним знаком НОМЕР_1 та номером шасі НОМЕР_7 , який відповідно до свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_2 ; автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554М з державним номерним знаком НОМЕР_2 та номером шасі НОМЕР_8 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 ; флеш-накопичувач марки «Apaccer», ємкістю 16 Gb, що визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження №0000169 на підставі постанови слідчого СВ Шаргородського ВП ОСОБА_13 від 12.06.2019, поміщені, відповідно, на арешт майданчик та до кімнати зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області (т.1 а.с.243 246);

- висновком судово медичної токсикологічної експертизи №1701 від 25.06.2019 із якого вбачається, що при судово медичній експертизі крові ОСОБА_3 , 1991 року народження методом газово рідинної хроматографії, наявність метилового, етилового спиртів, а також про - пилового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено ( т.1 а.с. 227 - 228) ;

- довідкою Вінницького обласного центру з гідрометеорології № 20 03/2 12/342 від 20.08.2019 про погодні умови 12 червня 2019 року за даними метеостанції Жмеринка, що найближча до Шаргородського району Вінницької області (т.1 а.с.235);

- протоколом тимчасового доступу до медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 від 17.09.2019 (т.2 а.с.10 -12);

- протоколами тимчасового доступу до медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 від 31.10.2019 та 18.11.2019 (т.2 а.с. 2 4, 17 18, 24 - 25);

- даними протоколу огляду флеш накопичувача марки «Apaccer», ємкістю 16 Gb з транспортного засобу автомобіля VOLKSWAGEN Т4 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з фототаблицею до нього та оглядом в судовому засіданні даних з відеореєстратора автомобіля VOLKSWAGEN Т4 (т.2 а.с. 27 32);

- висновком судово медичної експертизи № 1064/1066, яка проводилась в період з 18.09.2019 по 18.10.2019 у приміщенні відділу судово медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Вінницького обласного бюро судово медичної експертизи, із якого вбачається, що у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми - забою головного мозку середнього ступеню важкості, субдурального нашарування в лобній долі зліва, контузійних вогнищ лобної долі справа, перелому кісток основи та лицевого черепа, ран обличчя, закритої травми грудної клітки перелому 8 го, 10 го ребер зліва, ран правого передпліччя та правої кисті. Вказані ушкодження у ОСОБА_6 належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки перелом кісток основи черепа являється небезпечним для життя в момент спричинення (п.2.3.1 «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995), виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні чи групові особливості яких не відобразились, давність утворення, можливо, в термін, вказаний в ухвалі про призначення експертизи від 12.06.2019 (т.2 а.с.99 - 100);

- висновками судово медичних експертиз № 1333/1336/1476, №135, які проводились в період з 21.11.2019 по 23.01.2020 та з 04.02.2020 по 18.02.2020 у приміщенні відділу судово медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Вінницького обласного бюро судово медичної експертизи, із яких вбачається, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла: «Закрита черепно мозкова травма струс головного мозку. Відкритий перелом тіла нижньої щелепи справа між 43 та відсутнім 42 зубами із значним зміщенням уламків. Травматичний повний вивих 42 зуба. Забійні рани м`яких тканин надбрівної ділянки правого ока, підборіддя, нижньої губи справа. Забій правої половини грудної клітки з переломом 3 4 ребер справа без зміщення уламків. Закритий із зміщенням, перелом дистального мета епіфіза лівої променевої кістки. Закритий задній вивих правої стегнової кістки з крайовим внутрішньо суглобовим переломом даху вертлюгової западини зі зміщенням. Множинні підшкірні крововиливи м`яких тканин тулуба, верхніх та нижніх кінцівок. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 виникли від травмуючої дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідають строку, вказаному в постанові про призначення судово медичної експертизи від 12.06.2019, не являючись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером такі, що потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1 «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995) (т.2 а.с.143 146, 154 - 156);

-висновком комплексної авто технічної, транспортно трасологічної та технічного стану транспортного засобу експертизи № 6279/6280/8357/8358/19 21 від 29.01.2020 із якої вбачається, що зіткнення автомобілів «VOLKSWAGEN Т4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та «ЗИЛ-ММЗ 554М» з державним номерним знаком НОМЕР_2 відбулося в результаті контактування передньої частини автомобіля «VOLKSWAGEN Т4» з заднім бортом вантажної платформи та задньою частиною рами вантажного автомобіля «ЗИЛ-ММЗ 554М». У даній дорожній ситуації, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, водій автомобіля марки«VOLKSWAGEN Т4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був керуватись технічними нормами вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України, а в діях водія автомобіля марки «ЗИЛ-ММЗ 554М» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_7 невідповідностей технічним нормам вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП, не вбачається. У даній дорожній ситуації технічна можливість у водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN Т4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_3 попередити дане ДТП полягала у виконанні ним технічних норм вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній ситуації дії водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN Т4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.13.1 ПДР України. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN Т4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, які знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. Виходячи з пошкоджень транспортних засобів, у даному випадку був один удар контактування з наступним переміщенням автомобілів: - розвороту задньої частини автомобіля «VOLKSWAGEN Т4» по ходу руху годинникової стрілки та руху автомобіля ЗИЛ до зупинки вперед праворуч. У автомобілях марки «VOLKSWAGEN Т4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та «ЗИЛ-ММЗ 554М» з державним номерним знаком НОМЕР_2 несправностей, які могли бути технічною причиною виникнення дорожньо транспортної пригоди, не виявлено ( т.2 а.с. 172 - 181).
Крім того, сторона обвинувачення посилалася на документи, які за своєю правовою природою та змістом очевидно не є доказами винуватості обвинуваченого, але стосуються даного провадження: процесуальні документи ( т.1 а.с.168 184, 203 204, 207 208, 213 216, 222 224, 233 234, 239, 245; т.2 а.с. 1, 9, 16 18, 23, 76, 97, 170), документи, що характеризують особу обвинуваченого та наявні тілесні ушкодження у потерпілих (а.с. 34 50, 54 61, 66 72, 84 91, 93, 112 132 т.2).

Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

111. Мотиви, із яких виходив суд при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався

Згідно зі ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він 12 червня 2019 року приблизно о 19 годині 45 хвилин, порушуючи п. 13.1 Правил дорожнього руху України за приписами якого водій незалежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу, керуючи технічно-справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 автодорогою сполученням м. Жмеринка - м. Шаргород в напрямку м. Шаргород, неподалік від с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «ЗИЛ-ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , що рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП пасажири автомобіля «VOLKSWAGEN Т4» ОСОБА_8 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, які відносяться відповідно до середньої тяжкості і до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та доставлені до КНП «Шаргородська ЦРЛ».

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у порушенні правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч. 2 ст. 286 КК України.

1Y. Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 суд встановив наступне.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, не судимий, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем постійного проживання та роботи, має на утриманні двох малолітніх дітей 2017 та 2019 років народження, повністю відшкодував збитки потерпілим (а.с.66 - 72, 90 т.2). Ці обставини суд, відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до довідки КНП «Шаргородська ЦРЛ» № 315 від 18.02 2020 ОСОБА_3 на обліку у лікаря - психіатра не перебуває (а.с. 67 т.2).

Згідно довідки КП Вінницький обласний наркологічний диспансер «СОЦІОТЕРАПІЯ» № 583 від 19.02.2020 ОСОБА_3 на диспансерному наркологічному обліку не перебуває ( а.с. 68 т.2).

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Шаргородським районним сектором філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області від 20.05.2020 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , одружений, здобув вищу освіту, проживає в будинку батьків, разом з дружиною ОСОБА_14 виховують двох малолітніх синів: ОСОБА_15 , 2017 року народження та ОСОБА_16 , 2019 року народження. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як низький. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі на певний строк. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (т.1 а.с. 98 100).

Y. Мотиви призначення покарання
Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд згідно з вимогами статтей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

З урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_3 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному, повністю відшкодував збитки потерпілим, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем постійного проживання та роботи, має міцні соціальні зв`язки і активну життєву позицію та досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним та відповідно до частини 5 статті 12 КК України тяжким кримінальним правопорушенням, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, думки потерпілих, які просили суворо не карати обвинуваченого суд вважає, що зазначені і проаналізовані обставини є підставами для визначення основного покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 2 ст.286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

YІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається, прокурором було пред`явлено в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, як органу управління майном комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» три цивільних позови до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих на загальну суму 15023, 27 грн., які надійшли до суду разом з обвинувальним актом ( т.1 а.с. 23 52).

У судових дебатах прокурор ОСОБА_4 просив суд залишити цивільні позови без розгляду, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_3 добровільно, до початку розгляду справи, відшкодував витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих в сумі 15023, 27 грн. Вказані обставини підтверджуються квитанціями Вінницької філії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0..1 на суму 1355,34 грн; № 0.0..1 на суму 10100,09грн; № 0.0..1 на суму 3567,94 від 21.05.2020 (т.1 а.с. 113 115).

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За приписами статті 13 ЦПК України, яка визначає одну із основних засад цивільного судочинства диспозитивність, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Оскільки, обвинувачений ОСОБА_3 до початку розгляду кримінального провадження добровільно відшкодував витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих, то заява прокурора ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4 з державним номерним знаком НОМЕР_1 та номером шасі НОМЕР_7 повернути власнику - ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_2 ; автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554М з державним номерним знаком НОМЕР_2 та номером шасі НОМЕР_8 повернути власнику - ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 ; флеш накопичувач марки «Apaccer», ємкістю 16 Gb -залишити в матеріалах кримінальної справи; свідоцтво про реєстрацію автомобіля «VOLKSWAGEN T4», державний номерний знак НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , 1991 року народження серії НОМЕР_4 , поліс обов`язкового страхування АМ/7543883, виданий ПАТ НАСК «Оранта» - повернути ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 1974 року народження, серії НОМЕР_6 повернути ОСОБА_7 .

За приписами п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Згідно з положеннями ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів на проведення комплексної авто технічної, транспортно трасологічної та технічного стану транспортного засобу експертизи № 6279/6280/8357/8358/19 21 від 29.01.2020 у розмірі 6280 грн ( т.2 а.с. 172 - 181).

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Підстави для застосування судом обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу відсутні.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.06.2019 накладено арешт для забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони користування, розпорядження майном, крім направлення, у випадку необхідності, для проведення експертиз, на: автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4 з державним номерним знаком НОМЕР_1 та номером шасі НОМЕР_7 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_2 ; автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554М з державним номерним знаком НОМЕР_2 та номером шасі НОМЕР_8 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 ; флеш-накопичувач марки «Apaccer», ємкістю 16 Gb, що визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження №0000169 на підставі постанови слідчого СВ Шаргородського ВП ОСОБА_13 від 12.06.2019, поміщені, відповідно, на арешт майданчик та до кімнати зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області (т.1 а.с.243 246).

Арешт на вказане майно слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 91,ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1; п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.06.2019 на: автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4 з державним номерним знаком НОМЕР_1 та номером шасі НОМЕР_7 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_2 ; автомобіль ЗИЛ-ММЗ 554М з державним номерним знаком НОМЕР_2 та номером шасі НОМЕР_8 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , належить ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 ; флеш-накопичувач марки «Apaccer», ємкістю 16 Gb, що визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження №0000169 скасувати.

Речові докази: автомобіль марки VOLKSWAGEN Т4 з державним номерним знаком НОМЕР_1 та номером шасі НОМЕР_7 повернути власнику ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_2 ; автомобіль марки ЗИЛ-ММЗ 554М з державним номерним знаком НОМЕР_2 та номером шасі НОМЕР_8 повернути власнику ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_3 ; свідоцтво серії НОМЕР_3 про реєстрацію автомобіля марки «VOLKSWAGEN Т4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_4 ; поліс обов`язкового страхування №АМ/7543883, виданий ПАТ НАСК «ОРАНТА» - повернути ОСОБА_3 ; свідоцтво серії НОМЕР_5 про реєстрацію транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ-554М з державним номерним знаком НОМЕР_2 ; посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_9 повернути ОСОБА_7 ; флеш накопичувач марки «Apaccer», ємкістю 16 Gb залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 6280 (шість тисяч дві вісімдесят) гривень.

Цивільний позов прокурора відділу прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, як органу управління майном комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» до ОСОБА_3 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 3567,84 грн. залишити без розгляду.

Цивільний позов прокурора відділу прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, як органу управління майном комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» до ОСОБА_3 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 10100,09 грн. залишити без розгляду.

Цивільний позов прокурора відділу прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради, як органу управління майном комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» до ОСОБА_3 про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 1355,34 грн. залишити без розгляду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1