єдиний унікальний номер справи 546/939/20
номер провадження 1-кп/546/106/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2020 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Решетилівка кримінальне провадження № 0000086, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 03 листопада 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщане Решетилівського району Полтавської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: с. Піщане Решетилівського району Полтавської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не депутата, не інваліда, учасником бойових дій не являється, не є потерпілим від аварії на ЧАЕС, раніше судимого 20.11.2019 Глобинським районним судом Полтавської області за ст. 126-1 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, 23.04.2020 знятий з обліку по відбуттю покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :

30 жовтня 2020 року, близько 23.30 год., потерпіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 у приміщенні будинку за місцем їхнього проживання в АДРЕСА_1 , де між ними виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_5 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спочатку правою ногою наніс один удар в область лівої ноги потерпілої, коли вона лежала на ліжку, потім кулаком правої руки наніс один удар в область лівої руки ОСОБА_4 , коли вона перебувала стоячи навпроти нього, після чого хватав її за руки, чим заподіяв потерпілій відповідно до висновку судовомедичної експертизи № 1169 від 09.11.2020, тілесні ушкодження у вигляді синців шкіри нижньої третини лівого плеча, нижньої третини передпліч та середньої третини лівого стегна, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук в тому числі і стиснуті в кулак, нога людини, в тому числі і босоніж, чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, не менш як від чотирьохкратної дії травмуючих факторів та можливо в строк із за обставин вказаних вище та які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисним діями завдав потерпілій ОСОБА_4 умисні легкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

11 листопада 2020 року між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 укладена угода про примирення. Зі змісту угоди про примирення вбачається, що обставини вчинення кримінального проступку повністю відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, та ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Матеріальні збитки потерпілій не завдані. Сторони узгодили міру покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 190 годин громадських робіт. Наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди сторонам угоди роз`яснені.

У підготовче судове засіданні з`явилися прокурор, потерпіла та обвинувачений.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що добровільно уклала угоду про примирення з обвинувачем, угода була укладена за її ініціативою, матеріальні збитки їй не завдані, будь-яких претензій щодо відшкодування матеріальної чи моральної шкоди до обвинуваченого немає. Просила суд затвердити угоду про примирення, призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання. Зазначила, що наслідки укладення угоди їй зрозумілі.

Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що в повному обсязі беззастережно визнає свою провину у вчиненні даного кримінального проступку, підтверджує обставини його вчинення в обсязі визначеному обвинувальним актом та угодою. Просив затвердити угоду про примирення та призначити узгоджену нею міру покарання. Зазначив, що наслідки укладення угоди та її невиконання йому зрозумілі.

Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення, зазначив, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, угода укладена за ініціативою потерпілої, узгоджена між сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. Підстави для відмови у затвердження даної угоди відсутні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши обвинуваченого, потерпілу, думку прокурора та перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинувачем може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком. Органами досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст.125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 добровільно, беззастережно, без примусу та тиску в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення - проступку. При цьому сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 190 годин громадських робіт.

Кримінальним проступком потерпілій ОСОБА_4 матеріальні збитки не завдано. Під час досудового розслідування потерпілою цивільний позов не заявлено, жодних претензій матеріального характеру щодо відшкодування матеріальної або моральної шкоди до обвинуваченого не має, а обвинувачений ОСОБА_5 не несе перед потерпілою зобов`язань щодо будь-якого іншого відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника. Якщо дії чи інтереси законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє, за рішенням прокурора, слідчого судді, суду такий законний представник замінюється іншим із числа осіб, визначених статтею 44 цього Кодексу.

Судом встановлено, що угода про примирення була укладена за ініціативою потерпілої ОСОБА_4 в добровільному порядку без примусу та тиску, що підтверджується власноручно написаною потерпілою 11.11.2020 заявою, в якій вона ініціює укладення даної угоди.

Таким чином під час укладення даної угоди дотримано вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 469 КПК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений, потерпіла цілком розуміють права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані у разі затвердження угоди судом. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосуванням насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст угоди про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд, враховує, що умови Угоди про примирення не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Таким чином, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, узгоджена між сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_5 раніше судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, свою вину в скоєнні кримінального проступку визнав повністю, матеріальні збитки потерпілій не завдані.

Обставин, які пом`якшують покарання для обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про примирення вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним Кодексом України.

Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про примирення із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речових доказів по матеріалах кримінального провадження немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373-376, 393, 394, 395, 468, 469, 471, 473, 474, 475, 532 КПК України, суд

у х в а л и в :

Угоду про примирення від 11 листопада 2020 року, укладену між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у вигляді 190 (сто дев`яносто) годин громадських робіт.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку лише з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1