Справа № 347/760/17
Провадження № 11-кп/4808/505/20
Категорія ст. 121 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
Суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у кримінальному провадженні №0000092 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Косівського районного суду від 2.11.2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України терміном на 60 днів до 31.12.2020 року.
Суд мотивував ухвалу тим, що не завершено судове провадження і при обґрунтованому обвинуваченні щодо ОСОБА_7 не зникли й не зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник оспорює законність та обґрунтованість ухвали суду, вважає її такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим що судом безпідставно відхилено його клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. Стверджує, що розгляд справи безпідставно довго триває, а судові засідання зводяться тільки до продовження строків тримання під вартою. Ризики відсутні через те, що всі сосби в суді допитані. Просить ухвалу суду скасувати і застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній інстанції:

- захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, вважають, що суд прийняв необгрунтоване рішення, просять скасувати ухвалу і застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання;

- прокурор визнав апеляційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового процесу, перевіривши матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим.

Оскаржена ухвала суду вказаним вимогам закону не відповідає.

Згідно ст. 28 КПК суд зобов`язаний забезпечити розгляд судового провадження в розумні строки. Вказані строки щодо розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_7 цим вимогам не відповідають. При цьому кримінальне провадження немає особливої складності, обвинувачений не вчиняє дій на штучне гальмування судового процесу.

Висновок суду про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 слід визнати необґрунтованим, він не відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та загальним засадам кримінального судочинства в частині захисту прав людини на справедливий суд і розумні строки розгляду судових проваджень.

Згідно ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно, коли прокурором буде доведено, що інший м`якший вид запобіжного заходу, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що прокурор переконливо не довів, що лише тримання обвинуваченого під вартою забезпечить належне завершення судового провадження, що не узгоджується з вимогами ст. 199 КПК про те, що і прокурор в клопотанні й суд в ухвалі мають навести переконливі обставини, які перешкодять судовому процесу при перебуванні обвинуваченого на м`якшому виді запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є процесуально невиправданим і недоцільним.

Судом першої інстанції неодноразово продовжувався вказаний термін тримання обвинуваченого під вартою по суті з одних і тих же підстав й мотивів, зокрема тому, що він перебував у розшуку. З такою позицією суду погоджувалась апеляційна інстанція, що не узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ в цій частині.

В порушення ст. 176 ч.2 КПК суд не навів переконливих мотивів про те, що на цьому етапі судового розгляду інший м`якший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Сумнівність більшості процесуальних ризиків, на які посилається суд, спростовується тим, що судом на цей час проведено допит всіх потерпілих й свідків у цьому провадженні, незаконний вплив на яких з боку обвинуваченого втратив правовий зміст. Звідси слідує, що окремі ризики, які були підставою для тримання обвинуваченого під вартою, зникли або зменшились.
Апеляційний суд погоджується з доводами суду, що прокурором доведена наявність окремих ризиків, зокрема можливість обвинуваченого уникнути суду через можливе покарання за вчинений злочин.
Однак, попередній вирок апеляційна інстанція скасувала не за м`якістю покарання обвинуваченого у вигляді 7 років позбавлення волі, які він фактично відбув за «законом ОСОБА_9 ». Тому цей ризик не є процесуальною перешкодою для завершення судового розгляду без перебування обвинуваченого під вартою.
Беручи до уваги надто тривалий строк перебування під вартоюОСОБА_7 , що не є виправданим при пред`явленому йому обвинуваченні і який при його продовженні приведе до порушення розумних строків розгляду судової справи.
З врахуванням наведених підстав, а також беручи до уваги завершальний етап судового розгляду цього провадження, апеляційний суд прийшов до переконання в доцільності змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, що забезпечить його належну процесуальну поведінку під час судового провадження.
З наведених мотивів апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта про обрання обвинуваченому особистого зобов`язання.
За наведених обставин, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора слід задовольнити частково, обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.

Скасування цієї ухвали не є підставою для відводу чи самовідводу суддів першої інстанції, оскільки вони не висловлювали своє ставлення щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 і вирішення питання про запобіжний захід під час судового розгляду провадження є процедурним актом, а не рішенням суду по суті обвинувачення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 2.11.2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт за адресою: с. Текуча, Косівського району, Івано-Франківської області.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки за ст. 194 ч. 5 КПК України:

- прибувати за першим викликом до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими у даному провадженні та іншими особами, які будуть визначені судом;

- невідкладно здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу апеляційного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем відбування підозрюваним домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.

Строк дії ухвали до 31 грудня 2020 року.

ОСОБА_7 звільнити з-під варти в порядку ст. 202 ч. 3 п. 1, ч. 5 КПК, якщо в місці ув`язнення відсутнє інше судове рішення, яке має законну силу і передбачає тримання його під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3
ОСОБА_4