Справа № 304/1669/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/554/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу із змінами прокурора Перечинського відділу місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасовано.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, 04 серпня 2019 року близько 20:00 год. ОСОБА_7 , знаходячись на околиці ромського поселення в урочищі «Вереган», що розташоване у с. Порошково Перечинського району Закарпатської області, а саме неподалік будинку по АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин щодо неповернення останнім грошового боргу в сумі 4 000 грн., під час сварки з таким, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , взявши заздалегідь зі свого будинку кухонний ніж, який заховав за пояс штанів, наніс останньому два удари лезом ножа, який тримав у правій руці, в область черевної порожнини зліва, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді ножового проникаючого торакообдомінального поранення з ушкодженням діафрагми шлунку, які згідно підпункту «й, к» пункту 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх спричинення.

На вказаний вирок суду прокурор Перечинського відділу місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та зміни до неї. Не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. У решті цей вирок просить залишити без змін. Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, не у повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, а також дані про особу обвинуваченого, який офіційно ніде не працює, його майновий стан є незадовільним та присутні слабкі соціальні зв`язки. Окрім того, вважає, що необхідно врахувати й характер вчиненого злочину. Так, обвинувачений наніс два удари ножем потерпілому у громадському місці посеред вулиці, при очевидцях злочину, що вказує на зухвалість з боку обвинуваченого та нехтування вимог чинного законодавства. Апелянт стверджує, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є необґрунтованим та невмотивованим, а звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України є недостатнім для досягнення мети покарання. Вказує, що наведені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, враховані при призначенні ОСОБА_7 мінімального покарання згідно санкції інкримінованої статті, однак у даному випадку такі обставини не дають підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Покликається на положення ч. 2 ст. 50 КК України, та вважає, що покарання саме у виді реального позбавлення волі строком на 5 років слугуватиме виправленню особи обвинуваченого та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 подав заперечення, у яких просить залишити без змін вирок суду щодо ОСОБА_7 , а апеляційну скаргу прокурора із змінами без задоволення. Зазначає, що він та обвинувачений вважають апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою та безпідставною, а викладені у ній обставини не відповідають дійсності. Вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів. Звертає увагу, що обвинувачений свою вину визнав повністю, щиро розкаявся. Судом першої інстанції не встановлено обставин, які обтяжують покарання. Крім цього, потерпілий у поданій заяві зазначив про відсутність до обвинуваченого жодних претензій та просив суд суворо не карати ОСОБА_7 і призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Також, захисник звертає увагу на дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, одружений і має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, і на час подачі заперечень його дружина вагітна п`ятою дитиною, злочин вчинив вперше та активно сприяв його розкриттю, повністю відшкодував шкоду потерпілому. Крім цього, ОСОБА_7 має джерело доходу, оскільки їздить на заробітки, пов`язані з будівництвом. Покликання прокурора про слабкі соціальні зв`язки обвинуваченого не відповідає дійсності. Вказує, що під час розгляду даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримано усі вимоги чинного законодавства. Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник заперечили апеляційну скаргу прокурора та зазначили про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій в апеляційному порядку не оспорюється.

В силу вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційній суд вважає, що суд першої інстанції дотримався даних вимог закону при призначенні ОСОБА_7 покарання.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував у повній мірі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, його дружина ОСОБА_11 на день винесення оскаржуваного вироку перебувала на 28 тижні вагітності, те, що ОСОБА_7 на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, злочин вчинив вперше, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування у повному обсязі завданої шкоди потерпілому та наявність на утриманні чотирьох малолітніх дітей, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім цього, суд першої інстанції обґрунтовано врахував дані досудової доповіді, з якої вбачається, що орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування профілактичних та соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню ним повторних кримінальних правопорушень, за умови розвитку навичок самоконтролю та саморегуляції, притягнення його до відповідальності згідно чинного законодавства з покладанням на нього обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України (а.с. 84-87).

При цьому, у матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілого ОСОБА_9 (а.с. 64), з якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі відшкодував матеріальну та моральну шкоду, потерпілий примирився з обвинуваченим, немає до нього жодних претензій і в майбутньому мати не буде. У даній заяві потерпілий просить суд суворо не карати ОСОБА_7 та призначити йому мінімальне покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що після ухвалення вироку у нього народилась п`ята дитина.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів тяжкість вчиненого злочину, вищенаведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , конкретні обставини кримінального провадження, позиція потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, надали суду першої інстанції обґрунтоване переконання про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, є обґрунтованим та вмотивованим. Колегія суддів переконана, що застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст.75, 76 КК України відповідає меті покарання та принципам його призначення, які встановлені нормами чинного законодавства.

За таких обставин, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду щодо ОСОБА_7 , а тому така визнається необґрунтованою.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу із змінами прокурора Перечинського відділу місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: