ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/475/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/325/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 25 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лиман Зміївського району Харківської області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкаючий в АДРЕСА_2 , раніше судимий:
вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 лютого 2019 року за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 роки, в силу статті 75 Кримінального кодексу України від призначеного покарання звільнений з випробуванням на 2 роки,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190, частиною 3 статті 185 КК України, та призначено йому покарання:
-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
В силу ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком у виді позбавлення волі на строк 2 роки, більш суворим, призначеним вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 лютого 2019 року у виді позбавлення волі на строк 3 роки, визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) років;
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначеного за даним вироком, приєднано 2 місяці, що є частиною не відбутого покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначеного за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 лютого 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України, і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.
До набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор".
ОСОБА_8 взято під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з моменту його фактичного затримання, тобто з 25 липня 2019 року.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 8970 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 80 к., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 к., моральної шкоди, завданої злочином, а всього 38970 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят) грн.. 80 к.
Згідно вироку, 25 січня 2019 року, близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_8 , прийшов до свого знайомого ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_3 де отримав від останнього банківську карту ПАТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 з повідомленням пін-коду, з метою подальшого одноразового зняття грошових коштів у розмірі 1000 грн., з банкомату ПАТ «Ощадбанк», розташованого в с. Лиман по площі Покровській Зміївського району Харківської області, що було обумовлено домовленістю між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Знявши грошові кошти в розмірі 1000 грн., ОСОБА_8 повернувся за місцем мешкання ОСОБА_9 , через деякий час пішов залишивши при собі банківську карту ПАТ «Ощадбанк», належну потерпілому.
26 січня 2019 року, близько 00 год. 30 хв. у ОСОБА_8 , який перебував в с. Лиман Зміївького району Хариківської області, виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою реалізації якого, того ж дня ОСОБА_8 , маючи при собі картку ПАТ «Ощадбанк», діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи, таємно, повторно, з банкомату банку ПАТ «Ощадбанк», розташованого по площі Покровській, 5 в с. Лиман Зміївського району Харківської області, здійснив банківську операцію зняття коштів в розмірі 4000 грн. Продовжуючи реалізувати свій умисел ОСОБА_8 , того ж дня, близько 03 год. 18 хв., поблизу відділення банку ПАТ «Ощадбанк» в сел. Слобожанське, вул. С. Закори, 11 маючи при собі банківську карту, належну ОСОБА_9 , здійснив зняття коштів з банкомату у сумі 1850 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 5850 грн.
Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_8 , розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_8 , повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Крім того, 11 березня 2019 року у період з 13 год. 30 хв., по 13 год. 45 хв., у ОСОБА_8 , який перебував по АДРЕСА_4 в кафе «У Романівни» разом з ОСОБА_9 , де у нього виник умисел на заволодіння майном, шляхом зловживання довірою. Того ж дня та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_8 , з огляду на дружні стосунки з потерпілим, шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 , повторно, з корисливих мотивів, під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_9 , мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 6A 2/16, вартістю 2220 грн. 80 к., на що ОСОБА_9 не передбачаючи дійсних намірів ОСОБА_8 , добровільно передав телефон. Заволодівши майном потерпілого, ОСОБА_8 , не маючи наміру повертати вказаний мобільний телефон його власнику, покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на свій розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на суму 2220 грн. 80 к.
Таким чином, ОСОБА_8 , повторно вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
На початку квітня 2019 року у вечірній час у ОСОБА_8 , який проходив повз домоволодіння АДРЕСА_2 повторно виник умисел на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації вказаного умислу, в той же день та час, ОСОБА_8 , переконавшись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, зайшов на територію домоволодіння, шляхом розбиття вікна проник до житлового будинку, звідки таємно, протиправно, з метою наживи, викрав майно ОСОБА_10 , а саме: лом міді у вигляді фрагментів дротів та трубок, загальною вагою 1950 гр., загальною вартістю 259 грн. 35 к., лом чорного металу у вигляді фрагменту труб різного діаметру та довжини, загальною вагою 9700 гр., загальною вартістю 69 гр. 90 к., лом алюмінію у вигляді фрагментів труб різної довжини, загальною вагою 2150 гр., загальною вартістю 59 грн. 66 к., лом латуні у вигляді фрагментів трубок, загальною вагою 650 грн., загальною вартістю 60 грн. 26 коп., чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 447 грн. 17 к. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_8 , вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднаному з проникненням до житла, повторно.
Обвинувачений на вирок суду подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього ст.69 та ст. 75 КК України, зменшити строк позбавлення волі нижче найнижчої межі. Щиро кається, вину визнав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисник, які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При призначенні покарання відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений не працює, неодружений, за місцем проживання характеризується як особа, відносно якої скарги та компрометуючі матеріали відсутні, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, судом встановлено вчинення злочину щодо особи похилого віку. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05.02.2019 року був засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Однак, протягом іспитового строку, 11.03.2019 року та на початку квітня 2019 року, ОСОБА_8 вчинив нові кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» ч. 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення відвідбування покарання з випробуванням є неприпустимим. У зв`язку із викладеним вимог обвинуваченого про застосування до нього ст. 75 КК України є безпідставними. Щодо прохання обвинуваченого про застосування вимог ст. 69 КК України, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Разом з тим, обставини, що встановлені судом першої інстанції як такі, що пом`якшують покарання, не є настільки істотними, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, які б знижували ступінь тяжкості вчиненого. Кримінальні правопорушення, що вчинені ОСОБА_8 , відносяться до нетяжких та до тяжкого злочину. Останній раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, двічі був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, але повертався до протизаконної діяльності, що характеризує його особу як таку, що не бажає дотримуватися визначених норм. Крім того, судом першої інстанції призначено покарання, яке не є максимальним відповідно до санкцій статей КК України та з урахуванням наявності вироку від 05.02.2019 року відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого, колегія суддів не вбачає. Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. При апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України. Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку не вбачається.
Керуючись ст.ст.405,407, 418 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 25 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: