Справа № 467/855/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

законного представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 000015, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 серпня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, одруженого, на утримання має чотирьох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрований і фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2020 року за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, що настали, а також форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Суд визнав доведеним, що 04 серпня 2020 року, у вечірній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , перебуваючи біля кафе- бару «Максимум», що розташований по вул. Центральній в с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, де, реалізуючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступня тяжкості ОСОБА_5 , який виник на грунті раптових неприязних відносин в ході сварки з останнім, розуміючи суспільно - небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, умисно наніс ОСОБА_7 два удари кулаком правої руки в область обличчя, тим самим спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Показання і пояснення учасників судового провадження

Так, допитаний у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що у серпні місяці 2020 року, більш точної дати не пам`ятає, він перебував в центрі села Воєводське, де знаходиться гойдалка.

Коли він побачив, що на ній катаються діти, у той час, як потерпілий сильно розгойдував її, то він зробив йому зауваження. Зокрема, хотів аби діти залишили гойдалку та пересіли за столики, що знаходяться поруч.

Проте, потерпілий сказав, що він не доводиться йому не батьком, ні матір`ю аби мати змогу указувати, що робити.

Коли він попередив ОСОБА_5 , що вдарить його, останній сказав, що він не має на це права.

Тоді він, підійшовши до потерпілого, наніс йому один удар кулаком в область голови, а після того, як вдарив долонею його товариша, наніс ОСОБА_5 ще один удар кулаком в область голови.

Куди точно він вдарив потерпілого не знає, оскільки було темно, але ніяких пошкоджень чи то крові на останньому він не бачив.

Після того, як він стягнув ОСОБА_5 в гойдалки, діти розійшлись в невідомому йому напрямку.

Обвинувачений додав, що раніше потерпілого не зав, ніяких відносин із ним, чи то приязних, чи то дружніх не мав.

Витрати на лікування не відшкодував і не намагався цього зробити, проте, попросив вибачення у потерпілого і його матері.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 , допитаний в присутності його законного представника матері ОСОБА_6 , в судовому засіданні показав, що в цьому році, більш точної дати не пам`ятає, близько 21:00 год. 22:00 год. він разом із своїм знайомим ОСОБА_8 та декількома дівчатами катались на гойдалці, яка знаходиться в центрі села.

В цей час до них підійшов обвинувачений, сказавши аби вони залишили гойдалку.

Оскільки ні він, ні його товариші цього робити не бажали, то він сказав ОСОБА_4 аби той не вказував, що їм робити, так як він не є його батьком чи матір`ю.

Тоді обвинувачений качнув гойдалку і варив його кулаком в область носа, від чого у нього потемніло в очах.

Після цього ОСОБА_4 почав стягувати його з гойдалки, тримаючи за шию, а потім знову вдарив в область правого ока.

Після цього його товариш ОСОБА_9 відвів його додому, а мати з батьком відвезли до Арбузинської ЦРЛ, а пізніше в лікарню у м. Первомайську.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що 04 серпня 2020 року її син ОСОБА_5 прийшов додому близько 20 год. 45 хв. з розпухлим лицем, а з носа текла кров.

Тоді він розповів, що його побив ОСОБА_4 .

Після цього вона із своїм чоловіком поїхали до відділку поліції аби написати заяву, а потім до Арбузинської ЦРЛ відвезли сина.

Дещо пізніше вона відвезла сина до судово- медичного експерта, а потім до лікувального закладу «Агапіт» в м. Первомайську, де сказали, що у нього зламана носова перегородка.

Наразі набряк носа зник, а дихання нормалізувалось.

До сьогодні обвинувачений вибачення ні у неї, ні у її сина не просив, витрети на лікування не відшкодував.

Ці показання обвинуваченого та пояснення потерпілого, у тому числі, і його законного представника, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб і сприймались судом безпосередньо, слід визнати допустимим, а також належними, оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, зокрема, щодо часу, місця та перебігу подій, що мали місце.

Оцінка інших доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження обставин кримінального правопорушення

Крім цього, суд із дотриманням правил ст.358 КПК України дослідив наданий стороною обвинувачення висновок експерта №406 від 05 серпня 2020 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлено синці обличчя, які могли утворитись у строк, вказаний у постанові, від дії тупого (их) твердого (их) предмета (ів) ( не менше двох ударів руками, ногами) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Підставою для проведення судово медичної експертизи стала постанова в.о. начальника сектору дізнання Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 05 серпня 2020 року.

Тож, висновок експерта суд сприймає як належний доказ у розумінні положень ст. 85 КПК України, оскільки він містять відомості щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого, їх кількість, характер та механізм утворення, а також ступінь тяжкості, що визначає правову кваліфікацію діяння обвинуваченого.
До того ж, висновок відповідає вимогам ст.ст. 101,102 КПК України, у тому числі й щодо його змісту та даних щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, у той час як будь яких відомостей, що стосуються знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки експерта сторони, з метою спростування достовірності його висновків, суду не надавали.
Висновок експерта, як процесуальне джерело доказу, отримане у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, відповідні фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку за наявності правових підстав.
Тож, усі ці докази, як то, показання обвинуваченого, пояснення потерпілого, його законного представника та дані висновку експерта, як кожен окремо, так і у сукупності, підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу і обставин його вчинення), у тому числі перебігу подій і тяжкості тілесних ушкоджень, а так само винуватості обвинуваченого, як то, форми його вини, мотивів і мети вчинених діянь.

А будь якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.
Обвинувачений, у свою чергу, скориставшись правом щодо представлення своїх доказів перед судом, надав в судовому засіданні копію посвідчення на право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, із якого слідує, що він є батьком чотирьох неповнолітніх на цей час дітей.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, потерпілим та його законним представником, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що установлює санкцію за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаються обвинувачений

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, їх обсягу, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом із таким ступенем достовірності доказів, за якого тягар доведення зі сторони обвинувачення суд визнає знятим, а фактичні обставин доведеними «поза розумним сумнівом».
Тому у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом зіставлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню у цьому випадку, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 КК України, так як він спричинив потерпілим умисні легкі тілесні ушкодження.
До того ж суд не вбачав підстав для виходу за межі висунутого ОСОБА_4 обвинувачення згідно із ч.3 ст. 337 КПК України у частині зміни правової кваліфікації його дій, оскільки відомостей, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення у даному випадку, або необхідних для захисту прав людини і її основоположних свобод, не виявив.

А будь - яких інших доказів, які б спростували такі висновки, суд, виходячи із принципу змагальності сторін, не здобув.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тож в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні проступку, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, у тому числі, для потерпілого, а також його поведінку до та після вчиненого злочину.

Крім цього, суд зважає на відношення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, зокрема, те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав, давав показання, якими висвітлив усі обставини скоєного, та які кореспондуються із сукупністю інших досліджених доказів, раніше до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи не притягувався, попросив вибачення у потерпілого, проте, відшкодувати матеріальну шкоду не намагався.

У той час як обвинувачений, на цей час має не зняту і непогашену судимість за вчинення корисливого злочину, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, має пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, перебуває на військовому обліку в Арбузинському РВК, у той час, як не перебуває на обліку у повноваженого органу з питань пробації.

При цьому, обвинувачений на обліку у лікарі психіатра не перебуває, однак, з 2009 року перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно із ст. 66 КК України, а також будь яких інших обставин, які б здатні були тією чи іншою мірою вплинути на покарання у бік його пом`якшення, суд не встановив.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, суд також не виявив і у обвинувальному акті вони не фігурують.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не знаходить у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці правові норми мають змогу бути застосовані.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначений його вид за установлених обставин є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Так, суд, ураховуючи норму ч.2 ст. 53 КК України, з огляду на тяжкість вчиненого злочину та майновий стан обвинуваченого, зокрема, й того, що правопорушення учинено відносно неповнолітньої особи, особою, яка офіційно не працевлаштована і не має доходів (принаймні, протилежного перед судом не доведено), вважає недоцільним призначення покарання у виді штрафу.

Крім того, таке покарання, на думку суду, негативно вплине на матеріальне становище сім`ї обвинуваченого, до складу якої входять четверо неповнолітніх дітей.

Тож, визначена за цим вироком міра покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи,- воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним, тобто, не становити надмірного тягаря для особи, інакше кажучи, бути явно несправедливим.
Водночас, про можливість належної соціалізації обвинуваченого свідчить характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов в рамках кримінального провадження ніким не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання згідно із законом до вступу вироку в законну силу на даному етапі немає.

Долю речових доказів та витрат на залучення експертів суд не вирішує через їх відсутність у цьому кримінальному провадженні.

Тож, із цих мотивів, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколавїського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) із дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1