СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/6946/20 пр. № 1-кп/759/1010/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження ЄРДР № 0001356 від 07 березня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кропивники Долинського р-ну Івано-Франківської області, українець, гр-н України, освіта середня, одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працює неофіційно, зареєстрований: АДРЕСА_1 , згідно із ст. 89 КК України вважається не судимим;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Гриценки Красилівського р-ну Хмельницької області, українець, гр-н України, освіта середня, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює неофіційно, зареєстрований: АДРЕСА_2 , згідно із ст. 89 КК України вважається не судимим, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, кожного, -

сторони: прокурор ОСОБА_6 , обвинувачені: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; інший учасник потерпілий ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:
07 березня 2020 року приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись разом з ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння біля ресторану «Лісова корчма» за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 46-в, помітив гр-на ОСОБА_13 , з яким мав раніше конфлікт і якого вирішив у зв`язку з цим провчити. З цією метою на ґрунті особистих неприязних стосунків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , який до нього приєднався, із застосуванням фізичної сили рук спільно відтягнули ОСОБА_13 до лісосмуги, де, застосовуючи фізичне насильство, нанесли останньому декілька ударів руками та ногами по голові та тулубу останнього.

Вказаними спільними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завдали потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на верхній повіці правого ока, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також у виді синців на повіках обох очей, на правій вушній раковині, передній поверхні обох плечей, тильно-ліктьовій поверхні лівого передпліччя, правої кисті, на лівій боковій стінці живота, крововиливів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, скориставшись відсутністю опору з боку потерпілого ОСОБА_13 , діючи групою осіб з раптово виниклих корисливих мотивів, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відкрито викрали особисті речі потерпілого, а саме: рюкзак чорного кольору з написом «ROZETKA»; металеву сокиру, яка знаходилась у рюкзаку в мішку з тканини; павербанк; USB-провід; блок зарядного пристрою; мобільний телефон «IPhone 4» білого кольору в чохлі; мобільний телефоном «Ergo» чорно-червоного кольору; шкіряний гаманець, в якому знаходилася 1 грн.; паспорт громадянина України; шкіряну поясну сумку; годинник марки «DIZEL»; грошові кошти в сумі 250 грн.; чоловічий пасок, після чого з місця злочину втекли, але невдовзі були затримані працівниками поліції разом із вказаними викраденими речами.

Правова позиція сторони захисту.
Допитані під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , кожний окремо, не оспорюючи самого факту побиття потерпілого ОСОБА_13 у вказані в обвинувальному акті час та місці, свою винуватість у вчиненні розбійного нападу на нього не визнали, а кримінальних правопорушень за встановлених судом обставин лише частково, а саме у тому, що: ЛАБУДЬКО через неприязні відносини, які стали наслідком неправомірної поведінки потерпілого в минулому, застосував до нього фізичне насильство, яке спричинило потерпілому тілесні ушкодження; а ШАШКЕВИЧ - допоміг ЛАБУДЬКУ силою супроводити потерпілого до лісосмуги, де останнього було побито.

При цьому ОСОБА_8 показав таке. 07 березня 2020 року близько 1920 години вечора він разом з товаришами по роботі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зайшов випити пива до магазину, який розташований поруч із рестораном «Корчма» по проспекту Палладіна, 46-в. Там він випадково зустрівся з ПОЛЄТАЄВИМ, якого наглядно знав раніше. Приблизно за два тижня до вказаних подій, коли за столиками цього ж магазину він вживав спиртні напої, ОСОБА_17 зухвало витягнув з його карману гроші в сумі приблизно 50 грн., пояснюючи свої дії потребою у грошах на дорогу. Така поведінка ПОЛЄТАЄВА збентежила його. Тому, під час цієї розмови з ПОЛЄТАЄВИМ, який огризався, не стримався, відвів його до лісосмуги і вдарив руками пару раз в обличчя (дав лящів), після цього відійшов на декілька метрів. У цей час ОСОБА_16 підбіг і розборонив ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , що робив там останній він, ОСОБА_18 , не пам`ятає. ДЕМИДЮК насильства до ПОЛЄТАЄВА не застосовував. Після цього вони всі втрьох він, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , пішли з того місця по дорозі в напрямку Академмістечка, але згодом на шляху біля АЗС їх затримала поліція. Він майном потерпілого не заволодівав, останній з цього приводу його оговорив.

Обвинувачений ОСОБА_18 також уточнив, що: - 07 березня 2020 року, випадково зустрівшись з ПОЛЄТАЄВИМ, він почав з ним з`ясовувати стосунки саме через вказаний конфлікт, під час чого самостійно з тим, щоб його провчити, почав відводити ПОЛЄТАЄВА від столиків на вулиці до лісосмуги, долаючи при цьому опір останнього та наносячи йому три - чотири удари кулаком в обличчя, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 могли бачити ці події, але участі в них не приймали, лише згодом вже в лісосмузі ОСОБА_15 опинився біля ПОЛЄТАЄВА, їх розборонив ОСОБА_16 , після цього ОСОБА_17 повернувся в бік магазину, а вони пішли вздовж дороги в протилежний бік, в напрямку району Академмістечка, на шляху була АЗС, до якої вони трохи не дійшли; - під час з`ясування стосунків з ПОЛЄТАЄВИМ рюкзаку на ньому чи поруч не бачив, звідки згодом взявся цей рюкзак з речами пояснити не може, конфлікт тривав до хвилини, всі його учасники були нетверезі; - наміру заволодіти речами потерпілого не мав і таких дій не планував, речей ПОЛЄТАЄВА взагалі не торкався, а так само не мав при собі ножа, відтак і не міг їм погрожувати; - після закінчення конфлікту до моменту їх затримання поліцією пройшло приблизно до півгодини часу, вони пройшли десь півтора кілометри вздовж проспекту, трохи не дійшли до АЗС, побачивши поліцію, розбіглися в ліс в бік АЗС, їх наздогнали метрів через 15 і застосували кайданки, супроводили з лісу в зворотному напрямку до дороги поруч з автомобілем поліції, пояснили, що затримують через побиття чоловіка, конфлікт з ПОЛЄТАЄВИМ вони не заперечували і показали, що провчили останнього; - через 5-10 хвилин після їх затримання поліцейський з лісу з лівого боку від АЗС приніс рюкзак, який кинув поруч метрів за 15, до речей, що були в тому рюкзаку, зокрема сокира та ніж, вони відношення не мали, про що повідомляли поліції, були двоє понятих, складалися протоколи, які їм не давали читати, вони їх підписали, виявлені чужі речі упаковувалися в їх присутності. Як визнав обвинувачений, заяв та скарг на такі дії поліції, якими була змінена обстановка злочину, він не подавав.

Разом з тим, на питання прокурора, - що саме робив ОСОБА_15 біля ПОЛЄТАЄВА і коли опинився біля нього, чи застосовував ОСОБА_15 насильство до потерпілого, а також на питання захисника, - чи бачили Ви, щоб речами потерпілого заволодівав ОСОБА_15 обвинувачений ОСОБА_18 відповідати відмовився.

У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_15 пояснив таке. 07 березня у вечорі він зайшов до вказаного магазину з ЛАБУДЬКО та ДЕМИДЮКОМ випити пива за столиками на дворі, ніяких зустрічей не планували, тоді вперше побачив ПОЛЄТАЄВА, з яким ОСОБА_18 за сусіднім столиком почав з`ясовувати стосунки, про що вони розмовляли не чув. Коли між ОСОБА_17 та ОСОБА_18 почалася штовханина, він підійшов до них, ОСОБА_18 сказав «пішли в лісосмугу», тому він взяв за руку ПОЛЄТАЄВА і допоміг його супроводити до лісу, де продовжився конфлікт. Спочатку ОСОБА_17 йшов спокійно, але потім почав пручатися, тому вони разом тримали його під руки. Довівши ПОЛЄТАЄВА до лісу він відразу повернувся назад по пиво, а ОСОБА_16 підбіг і розняв ЛАБУДЬКО з ПОЛЄТАЄВИМ. Коли він, ОСОБА_15 , забрав пиво та горішки і повернувся до місця конфлікту, вже побитий ОСОБА_17 обурювався тим, що ОСОБА_18 звинувачує його у крадіжці, яку він не вчиняв, ОСОБА_18 та ОСОБА_16 стояли в стороні, останній всіх заспокоював. Далі вони втрьох (він, ОСОБА_16 та ОСОБА_18 ) залишили місце події, а ОСОБА_17 повернувся до магазину. Невдовзі, на дорозі вони почули окрик «стій, стріляти буду», тому почали тікати, але майже відразу їх затримала поліція через побиття ПОЛЄТАЄВА. Після затримання їх підвели до службового автомобіля і принесли рюкзак з чужими речами, який кинули на землю. Пізніше під`їхала слідчо-оперативна група і фотографувала рюкзак та речі в ньому (сокира, ніж, сумочка на пояс, зарядка, годинник, але телефонів та паспорту не пам`ятає).

Також ОСОБА_15 уточнив, що: - з ЛАБУДЬКО познайомилися по роботі за місяць до цих подій, а з ДЕМИДЮКОМ раніше; - ЛАБУДЬКО ще до подій 07 березня розповідав про те, що ОСОБА_17 здійснив крадіжку його грошей, але вони з`ясовувати стосунки з останнім не планували, зустріли його випадково; - всі вони і потерпілий були п`яні; - коли він, ОСОБА_15 , повернувся з пивом, ОСОБА_17 вже був побитий, поруч валялися на землі його курточка, шапка, шарф, на потерпілому чи при ньому рюкзака не бачив, хто саме побив ПОЛЄТАЄВА він не бачив, сам потерпілого не бив, конфлікт тривав не більше 5 хвилин; - ніхто серед них (він, ОСОБА_18 та ОСОБА_16 ) не мали при собі ножа, в них нічого не вилучалося.

Сторона захисту наполягала на тому, що слідством не здобуто і не надано суду доказів винуватості ОСОБА_15 та ЛАБУДЬКА у розбійному нападі, а тому просила ухвалити виправдувальний вирок. Крім того, захист ЛАБУДЬКА просив визнати не допустимими доказами окремі протоколи слідчих розшукових дій та всі протоколи впізнання, постанови про визнання виявлених предметів речовими доказами (т. 1 а. 236-247).
Правова позиція сторони обвинувачення.
Сторона обвинувачення підтримала висунуте обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України в повному обсязі, вважаючи поданими доказами доведеним те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 07 березня 2020 року приблизно о 20 год., знаходячись у лісовій зоні неподалік ресторану «Лісова корчма» за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 46-в, діючи умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб із застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинили розбійний напад на раніше невідомого ОСОБА_13 , в результаті якого заволоділи вказаним майном останнього на загальну суму 8 481 грн., яким розпорядилися.

Прокурор вважав сукупність досліджених доказів достатньою для того, щоб критично оцінити захисну версію обвинувачених, відхилити їх показання та довести винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_19 .

Оцінка поданих сторонами доказів судом.
Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.

Не зважаючи на захисну позицію ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , їх винуватість в межах висунутого обвинувачення у спільному умисному завданні потерпілому ПОЛЄТАЄВУ легких тілесних ушкоджень, що, зокрема, спричинили короткочасний розлад здоров`я, та у відкритому викраденні його речей за встановлених судом обставин в повному обсязі підтверджується дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості, а у сукупності та взаємозв`язку є достатніми для того, щоб критично оцінити захисну позицію обох обвинувачених, показання яких до того ж мають істотні суперечності, та довести їх винуватість у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень групою осіб поза розумним сумнівом.

Так, допитаний під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_11 показав, що 07 березня 2020 року приблизно о 19 год. 30 хв. він прибув зустрічати дружину до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по пр-т. Палладіна, 46-в. Там він побачив трьох осіб, серед яких був знайомий йому раніше ЛАБУДЬКО, який покликав його відійти для розмови, на що той погодився. Відійшовши на 20-30 метрів ЛАБУДЬКО схопив його під руку, а його товариш раніше незнайомий ОСОБА_15 - під іншу руку та почали разом тягнути в бік лісу, вимагаючи при цьому повернути 40 грн. Дотягнувши його до лісопосадки йому зробили «підніжку» і він впав, після чого йому почали наносити удари руками та ногами по різних частинах тіла та підставили ножа до горла. Він схопив лезо ножа лівою рукою та почав прохати не вбивати його. Після побиття хтось з обвинувачуваних зрізав ножем шлеї рюкзака, що був на ньому і в якому були телефони, сокира, шарф, зарядний пристрій, з кишень забрали документи та гроші в сумі до 300 грн., зняли ремінь із штанів, годинник, перстень, після чого кинули його через втручання ОСОБА_16 . Наступного дня разом із поліцією він виявив на місці злочину свій фітнес-браслет, навушники та банківські карти.

Потерпілий також уточнив, що: - раніше знав ЛАБУДЬКА, якого бачив у даному кафе; - коли вони почали відходити до лісу ЛАБУДЬКО взяв його під руку, миттєво підбіг і приєднався ОСОБА_15 ; - після підніжки він впав лицем до землі, хто конкретно наносив удари не бачив, проте ніж бачив в руках ЛАБУДЬКА, побиття тривало приблизно півтори хвилини, опір не чинив, свідомість не втрачав; - обвинувачувані під час конфлікту були п`яні; - в результаті побиття були забої ребер та синці, був синець на правому оці, поріз на долоні лівої руки, який він отримав, коли захищався від ножа, разом із обвинувачуваними була ще одна особа, яка відтягувала їх від потерпілого; - вкрадена сокира потрібна йому була для особистих потреб, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, дійсно йому важко було впізнати ОСОБА_15 як учасника тих подій, оскільки раніше його не знав.

Оцінюючи між собою показання обох обвинувачених та потерпілого, суд констатує те, що повідомлені кожним з них версії події як дещо збігаються (щодо часу та місця події, її учасників, самого факту побиття потерпілого тощо), так і в певних деталях істотно різняться між собою. Так, ОСОБА_18 стверджував, що самостійно вів потерпілого до лісу і наносив йому удари, ножа при собі не мав, майном потерпілого не заволодівав, натомість визнав, що ОСОБА_16 захищав потерпілого від ОСОБА_15 , а поруч з місцем їх затримання було виявлено рюкзак потерпілого з належними останньому речами. У свою чергу, ОСОБА_15 також визнав, що поруч з місцем їх затримання було виявлено рюкзак з речами потерпілого, однак визнав і те, що допоміг ЛАБУДЬКУ силою супроводити потерпілого до лісосмуги, залишив з ним ЛАБУДЬКА, якого і заспокоював ОСОБА_16 , майном потерпілого не заволодівав, ножа при собі ніхто не мав. Потерпілий ОСОБА_17 , натомість наполягав, що до лісу його тягнули ЛАБУДЬКО та ОСОБА_15 вдвох, вони ж збили його з ніг та разом побили, ОСОБА_18 при цьому погрожував ножем, після чого заволоділи його речами.

Зважаючи на різний процесуальний інтерес вказаних осіб, їх особисту зацікавленість у вирішенні даної справи, суд не надаючи переваги показанням жодного з них, оцінює їх виключно у сукупності з іншими доказами.

Так, допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_21 дружина потерпілого повідомила, що 07 березня 2020 року приблизно о 19 год. у телефонній розмові з чоловіком повідомила йому, що збирається додому з роботи та попросила її зустріти. Приблизно через годину їй зателефонувала матір чоловіка та сказала, що ОСОБА_22 побили та пограбували. Приблизно о 21 год. вона прибула на пр-т. Палладіна, де було скоєно напад на її чоловіка, той був у порваному одязі та бруді, сильно побитий у крові, по всьому тілі були садна та гематоми, було травмовано око, був поріз на руці, на місці події працювали поліцейські. Як уточнила потерпіла, зі слів чоловіка їй стало відомо, що в нього вкрали документи, банківські карти, телефони, годинник, шапка, гроші, інші речі.

Ці показання свідка повністю узгоджуються з показаннями потерпілого, проте через те, що свідок не була очевидцем події, її занадто загальними показами усунути виявлені суперечності в показаннях її чоловіка та обвинувачених не можливо.

Вказані потерпілим обставини злочину у стислому вигляді знайшли своє відтворення у рапорті працівників поліції (т. 1 а. 54), які відпрацьовували виклик по лінії «102» від лікаря швидкої медичної допомоги о 00 год. 05 хв. 08 березня 2020 року, та заяві потерпілого про злочин від 07 березня 2020 року (т. 1 а. 65). Під час дослідження своєї заяви у суді потерпілий ОСОБА_17 підтвердив її достовірність, уточнивши, що дійсно місцем злочину є місцевість біля ресторану «Лісова корчма» за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 46-в, а при написанні заяви про ніж не вказував, оскільки розгубився.

Водночас, суд погоджується із стороною захисту і звертає увагу дійсно на те, що у заяві про злочин потерпілий приховав як факт свого знайомства з однією з осіб, яка заволоділа його речами, так і те, що ця особа, за його версією, при цьому застосувала ніж, хоча ці обставини є очевидно ключовими навіть для самої поверхової характеристики самої події на такому первинному етапі як подання заяви про злочин.

Крім того, за результатами первинного огляду потерпілого лікарем швидкої медичної допомоги, які задокументовані у вказаному рапорті працівників поліції від 08 березня 2020 року, ОСОБА_11 виявляв ознаки гострої інтоксикації внаслідок вживання алкоголю, що узгоджується з показаннями обох обвинувачених.

З урахуванням наведеного показання потерпілого про наявність в осіб, які заволоділи його майном ножа, суд визнає сумнівними, відтак такими, що потребують доведення іншими доказами, а його категоричне твердження про свій тверезий стан під час події злочину недостовірними.

Показання потерпілого про ідентифікацію всіх учасників конфлікту, а саме обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , а також свідка ОСОБА_16 , який припинив злочин, знайшли своє повне підтвердження під час дослідження судом протоколів пред`явлення особи для впізнання (т. 1 а. 106-111), ідентифікаційну достовірність яких обвинувачені повністю підтвердили в суді, а тому певні недоліки цих слідчих дій не впливають на достовірність їх результатів, відтак клопотання захисту про визнання недопустимими цих протоколів (т. 1 а. 236-247) задоволенню не підлягає.

Показання потерпілого про отримані ним тілесні ушкодження та їх характер частково підтверджуються дослідженими судом первинними медичними документами на потерпілого, за якими ОСОБА_17 07 березня 2020 року звертався за медичною допомогою з приводу гематом, саден та забійної рани (т. 1 а. 96-98). Натомість, поверхнева різана рана на лівій долоні потерплого жодним вказаними первинними документами взагалі не фіксується.

Згідно з висновком експерта медика № 042-586-2020 від 27 березня 2020 року (т. 1 а. 102-105) у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на верхній повіці правого ока, спричиненої тупим предметом, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також у виді синців на повіках правового та лівого очей, на правій вушній раковині, передній поверхні обох плечей, тильно-ліктьовій поверхні лівого передпліччя, правої кисті, на лівій боковій стінці живота та крововиливи на очах, спричинені тупими предметами, поверхневої різаної рани на долонній поверхні лівої кисті, спричиненої гострим предметом, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. При цьому, як видно з дослідної частини висновку, потерпілий ОСОБА_17 лише 13 березня 2020 року під час огляду експертом вперше поскаржився на поріз долонної поверхні лівої кисті, проте відсутність первинної медичної документації не дозволила експерту судити на той час про характер цього тілесного ушкодження (додатково - т. 1 а. 176-177). Будь-яких нових судово-медичних даних щодо вказаної рани на час проведення експертизи отримано не було. Ці обставини сторони не оспорювали.

Отже, за вказаним експертним висновком № 042-586-2020 поверхнева різана рана на лівій долоні потерплого була спричинена гострим предметом, властивості якого за типом клинка ножа експертним шляхом не встановлені, а враховуючи відсутність будь-яких первинних медичних даних про таке ушкодження до 13 березня 2020 року, що вплинуло на неповноту висновку, не виключається можливість утворення такої рани на тілі потерпілого умовно також 07 березня 2020 року від будь-якого іншого гострого предмету чи взагалі за інших обставин. Доказів, які могли б усунути такі припущення, крім, як вже встановлено сумнівних в цій частині показань самого потерпілого, до суду не подано.

Згідно з дослідженим судом протоколом огляду місця події від 08 березня 2020 року та додатками до нього у виді фото таблиць (т. 1 а. 79-91), на території лісосмуги (лісопосадки) неподалік ресторану «Лісова Корчма», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 46-в, на відстані 50-70 метрів від ресторану та приблизно 20 метрів від дороги потерпілий ОСОБА_11 показав місце свого побиття, де було виявлено належну йому жилетку з пошкодженнями, в кармані якої п`ять банківських карток.

Під час дослідження вказаного протоколу огляду з додатками потерпілий підтвердив його результати, ідентифікував перелічені речі, як свої (фото №№ 11, 13), а також самого себе (фото № 12), а обидва обвинувачених безспірно ідентифікували лісосмугу, куди вони привели потерпілого, та його самого з ознаками побиття на обличчі.

Ці дані повністю узгоджуються з показаннями потерпілого, а також з показаннями обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що на місці побиття потерпілого після завершення конфлікту він бачив на землі елементи його одягу, зокрема, курточку, шапку та шарф.

Як вбачається з протоколів затримання ОСОБА_19 та ОСОБА_20 від 08 березня 2020 року (т. 1 а. 121-123, 129-131) під час особистого обшуку ОСОБА_15 , проведеного в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України, виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1 222 грн., а також інші особисті речі, які не мають доказового значення, а під час особистого обшуку ЛАБУДЬКА вилучені його особисті речі, які не мають доказового значення. Фактичний час затримання 22 год. 07 березня 2020 року.

Згідно з протоколом огляду місця події від 07 березня 2020 року та додатками до нього у виді фото таблиць (т. 1 а. 66-78), на місцевості неподалік АЗС «Укрнафта», розташованої за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 46-а, виявлено ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , на землі біля яких виявлена з тканини сумка-рюкзак чорного кольору з написом «ROZETKA», в середині якої були: паспорт громадянина України та картка платника податків на ім`я ОСОБА_13 ; мобільний телефон «Iphone 4» білого кольору з пошкодженим склом в чохлі; мобільний телефон «Ergo» чорно-червоного кольору; блок зарядного пристрою з USB-проводом; металева сокира в мішку з тканини; шкіряна поясна сумка; шкіряний гаманець з 1 грн.; годинник марки «DIZEL»; чоловічий пасок, павербанк та розкладний ніж.

Звертає на себе увагу, що під час цієї слідчої дії, не зважаючи на компактне розміщення всіх речей у виявленому рюкзаку, не було виявлено на місці затримання обвинувачених ані шапки та шарфу потерпілого, ані мобільного телефону «IPhone 5S Silver» та мідної каблучки, викрадення яких також ставиться у провину обвинуваченим. Встановлені дані лише частково узгоджуються з показаннями потерпілого про перелік викрадених речей, у цьому зв`язку вкотре залишаються не спростованими показання ОСОБА_15 про те, що, зокрема, шапка та шарф потерпілого залишалися на землі на місці його побиття.

Під час дослідження вказаного протоколу огляду та додатків до нього потерпілий ідентифікував перелічені речі, які перебували у мішку рюкзаку з написом «ROZETKA», як свої (фото №№ 5-30), окрім ножа (фото №№ 31-33), походження якого йому не відомо, а також нападників на себе (фото №№ 35, 36) та особу, яка припинила напад (фото № 36).

Під час дослідження вказаного протоколу огляду та додатків до нього за участю обох обвинувачених, останні безспірно ідентифікували місцевість біля АЗС, де їх було затримано, темний службовий автомобіль працівників поліції, які їх затримали (фото №№ 1-4), виявлений в лісі рюкзак з речами (фото №№ 4-6), підтвердили вилучення з рюкзаку зарядного пристрою (фото № 7), годинника (фото №№ 8-9), зарядного блоку (фото № 16), сумки (фото № 23), гаманця та сокири (фото №№ 25-29), ножа (фото №№ 31-33), а також ідентифікували себе (фото № 35) та ДЕМИДЮКА (фото № 36). Одночасно ЛАБУДЬКО та ОСОБА_15 заперечували належність їм виявленого ножа, а також перебування в рюкзаку паспорту потерпілого та телефонів.

Натомість, фон, на якому відбувалася фотофіксація вилучених з рюкзаку потерпілого речей, в тому числі його паспорту та телефону марки «Iphone 4» білого кольору був однаковий спецпакет, який підкладався під ці речі, що визнали самі обвинувачені. Крім того, дані про виявлений паспорт та вказаний телефон наведені в середині тексту протоколу, що унеможливлює несанкціоновані дописи до цього документу. Відтак, суд критично оцінює, а тому відхиляє як недостовірні заперечення обох обвинувачених в цій частині.

Що стосується зафіксованого на фото таблицях ножа, то, по-перше, дані про експертне дослідження ідентифікуючих слідів на ньому відсутні, по-друге, під час дослідження безпосередньо судом самого ножа як речового доказу, який був поданий у спецпакеті, цілісність якого була забезпечена, останній виявився не тим ножем, який зафіксовано на фото (інша кількість зубчиків на лезі, відсутність на лезі отворів тощо), по-третє, наданий суду ніж як речовий доказ не придатний для використання за призначенням через констатовану технічну несправність кнопки відкриття леза.

За таких обставин, суд вимушений визнати дані про виявлений у рюкзаку потерпілого ніж недостовірним доказом через неможливість ідентифікації самого речового доказу та фізичну невідповідність останнього з даними його фіксації у додатку до протоколу огляду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 - працівник поліції показав, що 07 березня 2020 року він перебував на зміні, отримавши виклик про те, що вчинений грабіж, прибув на виклик до кафе по пр-ту Палладіна, де виявили побитого потерпілого. Їм повідомили, що є відеозапис події, надавши його для огляду, після чого він з напарником ( ОСОБА_25 ) невідкладно почав пошук даних осіб. Біля АЗС «Укрнафта» вони побачили трьох осіб, що підпадають під опис нападників, які намагались втекти та в подальшому були затримані. Затримані повідомили, що виявлений рюкзак їм не належить, після приїзду слідчо-оперативної групи було перевірено вміст рюкзаку та виявлено паспорт, гаманець, телефон потерпілого, сокира та інші речі. Як уточнив свідок, затримання вони проводили удвох із напарником, участі у слідчих діях не брали, опору затримані не чинили, проте тікали, рюкзак з речами знаходився біля затриманих.

Показання свідка ОСОБА_26 знайшли своє підтвердження під час дослідження судом службового рапорту за результатами затримання обвинувачених (т. 1 а. 216).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 - працівник поліції повністю підтвердив показання свідка ОСОБА_28 , уточнивши, що прибувши за викликом побачили потерпілого у синцях та крові, їм було продемонстровано відеозапис із камери спостереження, приблизно через 15-20 хв. обвинувачені були виявлені на відстані близько 800 метрів від місця злочину та затримані, разом з ними були речі потерпілого у рюкзаку, який лежав на землі поруч з ними, на запитання «чиї це речі?» особи почали хвилюватися та тікати, тому їх затримали і повернули. Затримані дійсно обурювалися тим, що потерпілий раніше вкрав у одного з них гроші.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показав, що з обвинуваченими працював разом, конфліктів не було, потерпілого не знав, у вечорі 07 березня 2020 року вони втрьох (він, ОСОБА_18 та ОСОБА_15 ) приїхали за речами в район Берківців, зайшли до кафе біля ресторану «Корчма» та вирішили випити пива. Під час їх спілкування за столиками на вулиці раптово з`явився ПОЛЄТАЄВ, про якого ОСОБА_18 раніше розповідав як особу, що забрала в нього гроші та телефон. З цієї причини почався конфлікт, ОСОБА_18 та ОСОБА_15 сказали «ми зараз розберемося» і вивели ПОЛЄТАЄВА в напрямку лісосмуги, а він, ОСОБА_16 , залишився на місці. Почекавши, пішов за ними і побачив в сутінках бійку, почав кричати «хлопці не займатися дурницями», заспокоїв ЛАБУДЬКА та ОСОБА_15 , потерпілий повернувся в бік кафе. Вони всі втрьох пішли стежкою в бік заправки в напрямку району Академістечка, там їх зупинила поліція, спитала чи все нормально і відпустила, потім вдруге їх наздогнала і затримала поліція, звинувативши в побитті людини.

Як також уточнив свідок: - ОСОБА_18 розмовляючи з ПОЛЄТАЄВИМ, запропонував йому піти і з`ясувати стосунки, ОСОБА_17 погодився і не пручався, разом з ними пішов ОСОБА_15 ; - коли він, ОСОБА_16 , наблизився до місця бійки, ОСОБА_15 стояв трохи з боку і тримав в руках схожий на пакет рюкзак з написом «ROZETKA», ОСОБА_17 лежав на животі, поруч з ним був ЛАБУДЬКО, він, свідок, окриком зупинив конфлікт; - як ОСОБА_15 заволодів цим рюкзаком не бачив, коли залишали місце конфлікту його ніс ОСОБА_15 ; - він розсердився на ЛАБУДЬКА та ОСОБА_15 , трохи відстав від них, тому коли їх затримали біля заправки підійшов на місце пізніше, поруч з ними вже лежав на землі вказаний рюкзак з написом «ROZETKA», з нього витягли два телефони (один побитий), ніж, сокиру, обвинувачені при цьому поводили себе спокійно, скарг на дії поліції не заявляли; - він, ОСОБА_18 та ОСОБА_15 не мали при собі ножа; - він не чув від ЛАБУДЬКА та ОСОБА_15 , що вони мають намір заволодіти речами потерпілого.

Під час дослідження проколів огляду місця події від 07 та 08 березня 2020 року свідок ОСОБА_16 підтвердив свою, потерпілого та обох обвинувачених ідентифікацію на фото таблицях, а також ідентифікував рюкзак потерпілого з написом «ROZETKA» як той, який ніс у руках ОСОБА_15 , підтвердив вилучені з рюкзака речі, зокрема, як пам`ятає, білий побитий телефон, інший телефон, сокиру, ніж, паспорт, гаманець. Натомість вкотре категорично заявив, що ножа в ЛАБУДЬКА та ОСОБА_15 не бачив.

Суд не вбачає підстав для критичної оцінки показань свідка ОСОБА_16 , оскільки вони в деталях узгоджуються з іншими доказами, а тому визнає їх достовірними та кладе в основу вироку.

Суд не визнає за поданою захистом ухвалою слідчого судді від 27 квітня 2020 року (т. 1 а. 55) документ в розумінні ч. 2 ст. 99 КПК України, оскільки він не містить зафіксованих та зібраних фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб. При цьому суд дотримується правової позиції, висловленої Верховним судом у постанові від 08 липня 2020 року (справа Справа № 718/1433/17, джерело: http://reyestr.court.gov.ua/Review/90306338).

Суд, дотримуючись аналогічної правової позиції не вбачає підстав для визнання за клопотанням захисту (т. 1 а. 236-247) недопустимими доказами через порушення закону при їх складанні всі постанови слідчого про визнання речових доказів та інші процесуальні рішення, які згадані захисником ОСОБА_10 під час судових дебатів (т. 2).

Отже, суд визнає достовірними показання потерпілого про своє спільне побиття обома обвинуваченими, які разом почали силою тягнути його до лісосмуги, збили з ніг і потім завдали ударів руками та ногами по голові та тулубу. Показання потерпілого в цій частині знайшли своє підтвердження під час допиту: - повністю свідка ОСОБА_16 ; - частково обвинуваченого ОСОБА_15 , який визнав свою причетність до силового супроводу потерпілого в ліс, якого ОСОБА_16 захистив від ЛАБУДЬКА; - частково обвинуваченого ЛАБУДЬКА, який визнав, що тягнув потерпілого до лісу, завдавав йому ударів, а ДЕМИДЮКУ довелося захищати потерпілого і від ОСОБА_15 , а також під час дослідження судово-медичних даних про характер ушкоджень на обох руках, на обличчі та тулубі потерпілого, а тому всі ці дані як достовірні суд кладе в основу свого вироку.

Відтак, показання ЛАБУДЬКА про виключно самостійне побиття потерпілого, а ОСОБА_15 про непричетність до такого, суд оцінює критично як недостовірні, а тому відхиляє. Натомість використання обвинуваченими під час побиття потерпілого ножа поданими доказами не доведена, а сумніви з цього приводу суд тлумачить на користь обвинувачених.

Суд критично оцінює показання ЛАБУДЬКА про нібито обмежений характер застосованої фізичної сили до потерпілого (удари лише в область обличчя), оскільки локація наслідків такого насильства на тілі потерпілого є значно ширшою, що об`єктивно випливає з встановлених судово-медичних даних.

Показання обох обвинувачених про відсутність при потерпілому на момент конфлікту рюкзака безумовно спростовані даними про його фізичне перебування поруч з обвинуваченими під час затримання.

Спільна причетність ЛАБУДЬКА та ОСОБА_15 до побиття потерпілого групою осіб підтверджується не тільки даними про те, що ДЕМИДЮКУ довелося захищати потерпілого від їх обох, а й характером отриманих потерпілим ушкоджень, а саме синців на плечах, множинністю самих ушкоджень та їх різною локалізацією. Обидва обвинувачені під час супроводження потерпілого до лісосмуги діяли, явно підтримуючи дії один одного.

Вказані висновки суду підтверджуються й іншими дослідженими судом доказами.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 сусідка потерпілого повідомила, що у вечорі 07 березня 2020 року перебувала біля кафе «Лісова корчма» за адресою пр-т. Палладіна, 46-в, з відстані бачила конфлікт, як когось тягнуть до лісу. Трохи пізніше вона побачила потерпілого, який був увесь у крові, він повідомив, що його побили та пограбували, будь-яких імен не називав, тому вона відразу викликала поліцію та швидку, зателефонувала матері потерпілого. По приїзду поліції, вони разом переглянули запис з відеокамери, розташованої на кафе, де було видно, як потерпілого тягнуть до лісу двоє чоловіків, після чого поліцейські сказали, що бачили цих осіб, які були на записі, і швидко поїхали, далі участі в слідчих діях вона не брала.

Показання свідка ОСОБА_31 та ОСОБА_16 узгоджуються між собою в деталях, зокрема, потерпілого до лісу тягнула не одна особа, поліція двічі спілкувалася з обвинуваченими, спочатку, не виявивши підозри, а вдруге, коли мали дані з камер відео спостереження.

Показання цих двох свідків знайшли підтвердження і під час дослідження судом протоколу огляду від 15 березня 2020 року з додатками у виді фото таблиць (т. 1 а. 115-117), за яким на компільованих з відео запису фотознімках зафіксовано як 07 березня 2020 року близько 19 год. 25 хв. на місцевості, яка ідентифікована потерпілим та обома обвинуваченими як місце злочину, дві особи через дорогу тягнуть за руки третю, яка намагається вирватися.

Під час дослідження вказаного протоколу огляду потерпілий, обидва обвинувачених та свідок ОСОБА_16 показали, що на цих фото зафіксовані обставини силового супроводу в напрямку лісосмуги потерпілого (виривається), а також втручання у конфлікт ОСОБА_16 (третя особа, яка підходить), який його припинив.

Через відсутність даних про відкриття стороні захисту вказаного відеозапису на диску (т. 1 а. 114) всупереч заявленому клопотанню сторони захисту (т. 1 а. 159, 164-169), судом констатовано порушення положень ст. 290 КПК України з боку сторони обвинувачення, а тому за правилами ч. 12 ст. 290 КПК України сам цей відео запис суд в судовому засіданні 25 травня 2020 року визнав в порядку ч. 2 ст. 89 КПК України очевидно недопустимим доказом, що потягнуло за собою неможливість дослідження такого доказу. Такі висновки ґрунтуються на правові позиції Верховного Суду (постанова від 11 лютого 2020 року у справі № 596/927/17, джерело: http://reyestr.court.gov.ua/Review/87672583).

Натомість, суд не знайшов правових підстав для визнання недопустимими з цих причин за клопотанням захисту (т. 1 а. 236-247) відомостей, які містить згаданий протокол та додатки до нього у виді фото таблиць, оскільки цей доказ відкривався стороні захисту і має самостійне значення через фіксацію відомостей, що містять фото матеріали.

Разом з тим, застосування ножа кимось з обвинувачених під час побиття потерпілого наведеними доказами, які суд визнав достовірними, підтвердити не вдалося.

Більш того, чітко зафіксовані на фото № 5 (т. 1 а. 71) всі дві шлейки рюкзака потерпілого є непошкодженими і мають цілісний вигляд, що спростовує його показання про те, що шлеї його рюкзака були нібито зрізані ножем одним з обвинувачених, відтак суд їх відхиляє як недостовірні.

Крім того, за даними обох протоколів огляду місця події з додатками та узгодженими з ними показаннями потерпілого, свідків співробітників поліції та ДЕМИДЮКА, частково обох обвинувачених, суд вважає безспірно доведеним те, що на місці затримання обвинувачених були виявлені рюкзак з написом «ROZETKA», металева сокира в мішку з тканини, павербанк, USB-провід, блок зарядного пристрою, мобільні телефони «Iphone 4» білого кольору та «Ergo» чорно-червоного кольору, шкіряний гаманець, в якому знаходилася 1 грн., паспорт громадянина України на ім`я потерпілого, шкіряна поясна сумка, годинник марки «DIZEL» та чоловічий пасок, а також у ОСОБА_15 готівкові кошти, які перевищували суму в 250 грн., ці речі належали потерпілому, що в цій частині узгоджується з його показаннями про відкрите викрадення цих речей саме обвинуваченими. Показання обвинувачених, які суперечать цим даним, суд оцінює критично через їх спростування, а тому відхиляє.

На відкритий характер викрадення речей в потерпілого вказують одержані судом з показань потерпілого дані про те, що він свідомості не втрачав, міг оцінювати дії обох обвинувачених, які після побиття відкрито заволоділи його речами, а саме, забрали рюкзак, зняли з руки годинник, витягли з кишені паспорт та гроші тощо, показань свідка ОСОБА_16 про те, що обвинувачені, як встановлено з речами потерпілого, які у ідентифікованому рюкзаку потерпілого тримав при собі ОСОБА_15 , залишили місце злочину.

На спільний груповий характер дій обох обвинувачених, які відкрито заволоділи речами потерпілого, вказує крім спільності їх дій, пов`язаних з побиттям потерпілого, яке передувало викраденню, і те, що ОСОБА_18 не зупинив дій ОСОБА_15 , який взяв у руки рюкзак потерпілого, а у подальшому всіляко прикривав останнього.

Суд критично оцінює версію захисту про підкидання рюкзака, оскільки вона спростована не тільки показаннями працівників поліції, а й свідка ОСОБА_16 , які узгоджуються з показаннями потерпілого та ідентифікаційними даними його речей, зокрема паспорту.

Щодо втечі обвинувачених та обставин виявлення рюкзаку суду було повідомлено взагалі дві версії події: версія поліції обвинувачені перебували поруч з рюкзаком, від якого почали тікати, а потім були повернуті на вказане місце; версія обвинувачених: - вони почали тікати до лісу, їх затримали і привели до дороги, а потім з лісу винесли рюкзак, який у такий спосіб підкинули. Якщо брати до уваги за цих умов версію поліції, то обвинувачені вже на початковому етапі спілкування з поліцією перебували поруч з рюкзаком потерпілого, намагалися втечею уникнути затримання, а тому були переслідувані, затримані і повернуті на місце. Якщо брати до уваги версію обвинувачених, то вони самі вказали, що тікали від працівників поліції до лісу в напрямку протилежному від місця злочину, а потім після затримання були з цього лісу супроводжені до дороги, але саме з лісу, звідки їх затриманих привели, поліцейський приніс виявлений рюкзак з речами, як безспірно встановлено, належними потерпілому. Оскільки в обох випадках об`єктивно не існує жодного іншого пояснення факту виявлення речей потерпілого на відстані від місця злочину через незначний час, аніж переміщення таких речей кимось з обвинувачених з місця злочину, суд вважає що і навіть ймовірне незначне переміщення рюкзака працівником поліції на місці затримання обвинувачених таким, що не впливає на достовірність огляду самого місця події та фіксації на місці їх затримання рюкзака з речами потерпілого. Показання обвинувачених, які заперечували заволодіння виявленими на місці їх затримання речами потерпілого, спростовані поданими доказами, тому суд вважає безсумнівно доведеним факт протиправного заволодіння обвинуваченими вказаними речами потерпілого.

Натомість, версія про заволодіння обвинуваченими виявленими на місці злочину курткою та банківськими картками, а також не виявленими взагалі шапкою та шарфом, мобільним телефоном «Iphone 5S Silver» з сім-карткою та мідною каблучкою потерпілого даними вказаних протоколів огляду не доведена, показання обвинувачених з цього приводу, які також заперечували заволодіння даними речами потерпілого, не спростовані. Взагалі доказів належності потерпілому мобільного телефону «IPhone 5S Silver», мідної каблучки (світлини) не подано.

Не зважаючи на наявність у справі дослідженої судом розписки потерпілого про повернення всіх викрадених у нього речей в повному обсязі (т. 1 а. 94), в суді він заявив, що шапка, мобільний телефон «Iphone 5S Silver», кошти в сумі 250 грн. та мідна каблучка йому повернуті не були. При цьому, всупереч дослідженим судом фактичним результатам проведених оглядів місць події шапка з логотипом «Nike», шарф, мобільний телефон «Iphone 5S Silver» та мідна каблучка органом досудового розслідування визнані речовими доказами як нібито виявлені (т. 1 а. 92-93), натомість походження (виявлення) цих речей фактично не встановлено, відтак не доведено сам факт їх виявлення та збирання, тому суд виключає вказані речові докази з переліку речей, якими нібито протиправно заволоділи обвинувачені.

Крім того, враховуючи проведений аналіз всіх поданих сторонами доказів, суд вважає спростованою інформацію про те, що ОСОБА_18 та ОСОБА_17 були нібито незнайомі між собою, як про це сформульовано в обвинуваченні, і це вплинуло на помилкове визначення мотиву дій обвинуваченого ЛАБУДЬКА, який лише бажав провчити ПОЛЄТАЄВА, виявляючи до нього особисту неприязнь та маючи до нього претензії за його поведінку в минулому. ШАШКЕВИЧ лише підтримав дії ЛАБУДЬКА, характер яких за таких умов переріс у групові. Наявність такого особистого мотиву для конфлікту з потерпілим підтверджена не тільки показаннями обвинувачених, а й свідка ОСОБА_16 , показання якого суд визнав щирими, потерпілого, який визнав, що до нього ЛАБУДЬКО, з яким він був знайомим, висував претензії з наміром повернути свої 40 грн., а також свідка ОБИХОДА, який підтвердив, що затримані відразу назвали мотив конфлікту з потерпілим як з`ясування стосунків через раніше вчинену ним крадіжку.

Наявність конфлікту між ЛАБУДЬКО та ПОЛЄТАЄВИМ підтверджено наявними документами про відкриття відповідного кримінального провадження за фактом пограбування ОСОБА_20 (т. 2 а. 22-23).

Відтак поданими доказами абсолютно не доведено, що метою побиття потерпілого з боку ЛАБУДЬКА та ОСОБА_15 , який до нього стихійно приєднався, була мета здійснити напад з метою заволодіти чужим майном, а тим більше того, що існувала попередня домовленість між обвинуваченими з цього приводу. Сам визнаний судом факт відкритого викрадення речей потерпілого не виключає того, що таке викрадення сталося стихійно вже після того, як потерпілий був побитий, ця версія не спростована стороною обвинувачення. Всі сумні з цього приводу стороною обвинувачення не усунуті, а тому тлумачаться виключно на користь обвинувачених.

Як грабіж, так і розбій, є корисливими злочинами, які відмежовуються за ознакою застосування насильства. Зусилля нападника при розбої спрямовані насамперед проти особи, метою такого насильства є намір відразу подолати опір, упередити протидію потерпілого задля досягнення мети заволодіти чужим майном. Головним у намірі грабіжника є відкрито заволодіти чужим майном, стосовно цієї мети насильство відіграє другорядну роль, хоча і обтяжуючу. Але і в першому, і в другому випадках корисливий мотив є первинним та вирішальним, тобто таким, наявність якого та його гострота обумовлює обраний спосіб заволодіння майном потерпілого, або шляхом грабежу, або шляхом розбою. Якщо застосування до особи фізичного насильства не продиктоване реалізацією корисливого мотиву, вчинене охоплюються складом кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи. Подальші корисливі дії особи, не поєднані із застосування насильства, утворюють, в залежності від обставин, відповідний юридичний склад крадіжки чи ненасильницького грабежу.

Відтак, в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_32 та ОСОБА_33 за ч. 2 ст. 187 КК України суд вважає безсумнівно доведеним лише те, що вказані особи, діючи в групі як співвиконавці без попередньої змови між собою (ч. 1 ст. 28 КК України) умисно з мотивів особистої неприязні, а ОСОБА_7 , підтримуючи у цьому ОСОБА_20 , завдали спільними діями потерпілому ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження, в тому числі такі, що дійсно спричинили короткочасний розлад здоров`я, а у подальшому, скориставшись обстановкою, діючи з раптово виниклих корисливих мотивів також в групі як співвиконавці без попередньої змови між собою (ч. 1 ст. 28 КК України) вчинили відкрите викрадення чужого майна вказаного потерпілого, кожний. І навпаки, суд вважає недоведеним те, що: - поставлене їм обом у провину фізичне насильство було як складова нападу застосоване до потерпілого саме з корисливих мотивів і з метою заволодіння його майном, а не з інших особистих мотивів; - поставлене обом у провину відкрите заволодіння майном потерпілого було поєднане із застосуванням такого фізичного насильства; - застосування фізичного насильства до потерпілого та подальше протиправне заволодіння його майном відбувалося за попередньою змовою між ними.

Ці обставини суд визнає достатньою правовою підставою з метою ухвалення в порядку ч. 3 ст. 337 КПК України справедливого судового рішення для виходу за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації, яка не погіршує становище обвинувачених.

Отже, за результатами судового розгляду суд вважає доведеним в межах висунутого обвинувачення те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 07 березня 2020 року приблизно о 19 год. 30 хв., знаходячись біля ресторану «Лісова корчма» за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 46-в, з метою провчити за поведінку в минулому із застосуванням фізичної сили рук спільно відтягнули потерпілого ОСОБА_13 до лісової зони, де, застосовуючи фізичне насильство, нанесли останньому декілька ударів руками та ногами по голові та тулубу останнього, чим завдали легкі тілесні ушкодження, в тому числі такі, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а після цього, знову діючи спільно, але вже з раптово виниклих корисливих мотивів, відкрито викрали його особисті речі, а тому вказані дії обвинувачених, кожного окремо, в порядку ч. 3 ст. 337 КПК України суд перекваліфіковує з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 186 КК України як умисне завдання потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та відкрите викрадення чужого майна.

Оскільки застосоване фізичне насильство до потерпілого охоплювалося єдиним умислом обвинувачених та мотивом особиста неприязнь, ч. 2 ст. 125 КК України охоплює всі наслідки у виді тілесних ушкоджень, у тому числі й ті, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинуваченим в провину поставлено викрадення чужого майна на загальну суму 8 481 грн. Натомість під час судового розгляду не подано жодного доказу вартості викраденого в потерпілого майна, крім суми готівкових грошей 250 + 1 грн., а тому суд виключає вказівку на вартість всіх предметів викрадення як складову висунутого обвинувачення, вважаючи її недоведеною поданими доказами.

З наведених вище підстав суд виключає з обсягу доведеного обвинувачення і посилання на завдання потерпілому діями обвинувачених поверхневої різаної рани на долоні лівої руки.

Суд, проаналізувавши всі доводи захисника ОСОБА_10 щодо необхідності визнання недопустимими доказами відомостей, які містять протокол огляду місця події від 07 березня 2020 року, розписка потерпілого про отримання особистих речей, протоколи пред`явлення осіб для впізнання, висновки експертів, протокол огляду від 15 березня 2020 року, не вбачає підстав для задоволення такого клопотання захисту. Вказані докази, не зважаючи на окремі дрібні формальні недоліки, мають пряме відношення до даної справи і здобуті у передбачений процесуальним законом спосіб повноваженими на такі процесуальні дії особами. Досліджений судом протокол огляду місця події від 08 березня 2020 року (т. 1 а. 88-89) доказового значення не має.

При призначенні ЛАБУДЬКО та ОСОБА_15 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, одне з яких є кримінальним проступком, а інше нетяжким злочином (ст. 12 КК України), дані про їх особи, а саме те що вони характеризуються в цілому позитивно (т. 1 а. 153; т. 2 а. 4-12, 37), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебувають, відтак відсутні сумніви в їх осудності, до кримінальної відповідальності притягаються не вперше (т. 1 а. 143, 179), ЛАБУДЬКО та ОСОБА_15 одружені, мають на утриманні неповнолітніх дітей (т. 1 а. 150-152; т. 2 а. 43). Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за неможливе виправлення ОСОБА_20 та ОСОБА_19 в умовах без реального відбування покарання, призначивши їм таке покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 186 КК України, а за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нового злочину.

Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення, обраний судом вид остаточного покарання, суд, вважає за необхідне в порядку ст. 377 КПК України раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_32 та ОСОБА_33 у виді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 186 КК України, за якими призначити йому покарання у виді:

- за ч. 2 ст. 125 КК України - арешту строком на 6 (шість) місяців;

- за ч. 1 ст. 186 КК України - позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України з сукупністю злочинів остаточно призначити ОСОБА_34 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 186 КК України, за якими призначити йому покарання у виді:

- за ч. 2 ст. 125 КК України - арешту строком на 6 (шість) місяців;

- за ч. 1 ст. 186 КК України - позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України з сукупністю злочинів остаточно призначити ОСОБА_35 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без зміни. Утримувати ОСОБА_20 та ОСОБА_19 під вартою у ДУ «Київській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили, але не довше строку призначеного покарання.
Строк відбування покарання ОСОБА_32 та ОСОБА_33 за даним вироком рахувати з 07 березня 2020 року.
Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме: передані потерпілому на зберігання рюкзак чорного кольору з написом «ROZETKA», металеву сокиру, павербанк, USB-провід, блок зарядного пристрою, мобільні телефони «IPhone 4» та «Ergo», шкіряний гаманець з 1 грн., паспорт громадянина України, довідка платника податку, шкіряна поясна сумка, годинник марки «DIZEL», чоловічий пасок, куртка та банківські картки (т. 1 а. 92-93) - використовувати за належністю; ніж, який знаходиться на зберіганні в кімнаті для зберігання речових доказів Святошинського УП ГУНП у м. Києві (т. 1 а. 120) знищити; особисті речі затриманого ОСОБА_20 (т. 1 а. 118-119) повернути останньому та використовувати за належністю; особисті речі затриманого ОСОБА_19 , крім грошових коштів в сумі 250 грн. (т. 1 а. 118-119) повернути останньому та використовувати за належністю; вилучені у затриманого ОСОБА_19 грошові кошти в сумі 250 грн. (т. 1 а. 118-119) повернути потерпілому ОСОБА_14 та використовувати за належністю; інші зберігати при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_36