ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/732/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/228/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 11-кп/817/228/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.05.2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.ч.2,3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.05.2020 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до 21 липня 2020 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати.

В обгрунтування доводів вказує на те, що прокурор не довів існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, а також того що вони не зменшились. Вказує, що копію клопотання про продовження строку тримання під вартою йому вручено 21.05.2020 року безпосередньо перед судовим засіданням, що не дозволило йому та його захиснику в повній мірі реалізувати право на захист.

Також звертає увагу колегії суддів на те, що повідомлення про підозру від 01.03.2016 року йому вручено лише 27.03.2020 року, що не відповідає вимогам КПК України.

Посилається на недотримання прокурором законодавства у зв`язку із невнесенням до ЄРДР відомостей про вручення повідомлення про підозру, зупинення та відновлення досудового розслідування.

У доповненнях до апеляційної скарги апелянт стверджує про те, що у звязку з наявними хворобами: гепатит С, віл-СНІД, він потребує додаткових обстежень, які в умовах СІЗО здійснити неможливо. Вважає, що його піддають катуванні, жорстокому, нелюдському поводженні у звязку з неефективним лікуванням.

Додатково звертає увагу колегії суддів на те, що повідомлення про підозру від 01.03.2016 року є недопустими доказом, оскільки станом на 01 березня 2016 року він був відсутній на території України, що унеможливило вручення йому повідомлення про підозру слідчим у цей день, а захисник ОСОБА_6 станом на 30.01.2016 року не здійснював захист його прав, а не був призначений лише 27.03.2020 року.

Також вважає, що старшим слідчим порушено його право на захист під час досудовго розслідування, у звязку з тим, що його не було повідомлено про проведення процесуальних дій, зокрема, товарознавчої експертизи.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу із наведених в ній мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи ухвалу судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На розгляді в Кременецькому районному суді перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2,3 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що старшим слідчим СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052 від 30 січня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку січня 2016 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого проживання, повторно виник злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, на початку січня 2016 року у нічний час, (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_9 переслідуючи корисливі мотиви, переконавшись в тому, що за ним ніхто не спостерігає, будучи непоміченим сторонніми особами, за допомогою невстановленого слідством предмета відчинив навісний замок вхідних дверей підсобного приміщення, що знаходиться у підвалі багатоповерхового житлового будинку, що в АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав ручний електричний ударний дриль (перфоратор) вартістю 280 (двісті вісімдесят) гривень та кутову шліфувальну машину (болгарку) торгової марки «Стерн» моделі «АГ 230 СВ» вартістю 687,50 (шістсот вісімдесят сім) гривень 50 копійок, після чого залишив місце скоєння кримінального правопорушення, таким чином маючи можливість розпоряджатися викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 967,50 (дев`ятсот шістдесят сім) гривень 50 копійок.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, 30 січня 2016 року близько 15 годині 45 хвилин у ОСОБА_7 , який перебував на вулиці Лубенська міста Кременець повторно виник злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 30 січня 2016 року близько 15 години 55 хвилин ОСОБА_9 , переслідуючи корисливі мотиви, переконавшись в тому, що за ними ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед «Шімано» помаранчевого кольору вартістю 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, належний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_4 , який знаходився біля входу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що розташований по вулиці Лубенська, 141, міста Кременець Тернопільської області.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень.

01 березня 2016 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України.

27 березня 2020 року о 06 год. 02 хв. ОСОБА_7 затриманий в порядку ст.ст. 40, 104, 131, 132, 213 КПК України.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.05.2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 21 липня 2020 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_7 визнав доведеною обгрунтованість його підозри у скоєнні злочину середньої тяжкості та тяжкому злочині, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, незменшення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, впливу ним на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані у судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому в якості обставин, які їх підтверджують навів те, що у випадку визнання його винним йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, та з врахуванням даних про особу обвинуваченого, який не працює, не має джерела доходу, систематично продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, перебування на розгляді у суді інших обвинувальних актів щодо нього, що свідчить про його суспільну небезпечність, був оголошений в розшук, оскільки переховувався від органів досудового розслідування та на думку колегії суддів, суд прийшов до вірного переконання про доведення прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш мякого запобіжного заходу і вірно продовжив йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, врахувавши також неможливість завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, у звязку з чим прийшов до вірного виснвоку про те, що інший запобіжний захід не зможу в достатній мірі зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти настанню існуючих ризиків .

Доводи апеляційної скарги про порушення права на захист обвинуваченого у звязку з тим, що прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою було вручено безпосередньо перед судовим засіданням є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів провадження прокурором було вжито заходів до вручення вказаних матеріалів саме 21.05.2020 року. Під час судового розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 клопотань про відкладення судового засідання з підстав зазначених у апеляційній скарзі не заявляли, а відтак погодилися на розгляд такого клопотання. Відповідно право обвинуваченого на захист під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою було забезпечено.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про те, що за своїм станом здоровя він не може перебувати під вартою в СІЗО, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 8 КВК України засуджені мають право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом. Охорона здоров`я забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги. Засудженому гарантується право на вільний вибір і допуск лікаря для отримання медичної допомоги, у тому числі за власні кошти.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.

Положенням наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Так, в матеріалах провадження містяться підтверджуючі документи щодо відсутності перешкод отримувати належне лікування ОСОБА_7 в умовах УПВ.

Крім того, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року задоволено клопотання підозрюваного ОСОБА_7 та доручено керівництву ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26» етапувати ОСОБА_7 з місця попереднього ув`язнення до лікувального закладу з метою здійснення медичного огляду підозрюваного з приводу заявлених ним можливих захворювань, у разі необхідності - проведення лікування.

Перевіряючи доводи апелянта щодо недопустимості підозри у звязку з допущеними органом досудового розслідування процесуальними порушеннями колегія суддів виходить з того що КПК України визначено окрему процедуру її оскарження, під час застосування заходів запобіжних заходів в обовязок суду входить лише перевірити її обгрунтованість, яка апелянтом під сумнів не ставиться. Твердження ОСОБА_7 про зупинення досудового розслідування до вручення йому підозри також не є предметом перевірки під час вирішення питанння застосування заходів забезпечення кримінального провадження оскільки наслідки порушення органом досудового розслідування вимог КПК України, у випадку їх встановлення судом під час розгляду провадження по суті , має наслідки визначені кримінально-процесуальним кодексом України. З наведених підстав ініш доводи апелянта також не заслуговують на увагу..

З урахуванням вищенаведного, колегія суддів вважає, що ухвала суду щодо ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.05.2020 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді