Ухвала
іменем України
30 грудня 2020 року

м. Київ
Справа № 448/640/20
Провадження № 51-5887 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 5 листопада 2020 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:
Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 4 серпня 2020 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів, зокрема: транспортний засіб автомобіль марки «БМВ Х-5», реєстр. номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , ключ до замка запалювання із емблемою «БМВ» до вказаного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , митну декларацію на транспортний засіб на громадянина Білорусії ОСОБА_5 , довіреність №31/10/2017/-002, договір купівлі-продажу від 25.11.2019 року, документ на зняття з обліку транспортного засобу від 25.11.2019 року, копію паспорта громадянина Білорусії ОСОБА_5 , мобільний телефон марки «Iphone 7», чорного кольору, котрі повернуто його володільцю ОСОБА_4 на відповідне зберігання, ухвалено вважати такому повернутими.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 5 листопада 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Згідно з копії ухвали апеляційного суду, доданої до касаційної скарги, 20 квітня 2020 року близько 04 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «БМВ Х-5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись

по вул. Грушевського, 1, що у м. Мостиська Львівської області, на підставі п. 10 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції № 1 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, зокрема інспектором ОСОБА_6 спільно із поліцейськими СРПП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким на допомогу приїхав наряд СРПП № 1 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у складі начальника ОСОБА_9 та інспектора ОСОБА_10 , які були при виконанні службових обов`язків, перебували у форменому одязі із нагрудними жетонами на службових автомобілях. У ході спілкування із працівниками поліції в інспектора ОСОБА_6 виникла підозра на те, що водій ОСОБА_4 перебуває у стані алкогольного сп?яніння, оскільки із салону автомобіля був відчутний запах алкоголю. На неодноразові законні вимоги працівників поліції пройти обстеження на факт вживання алкоголю на алкотесті відмовлявся, на пропозиції пройти до медичного закладу для проходження огляду на факт вживання алкоголю не реагував. Ігноруючи законні вимоги працівників патрульної поліції впродовж близько 10 хвилин, продовжуючи перебувати на водійському сидінні автомобіля, не бажаючи проходити медичний огляд на встановлення факту вживання алкоголю, ОСОБА_4 поводився агресивно та зухвало, принижуючи гідність працівників поліції, виражався в їх сторону нецензурною лайкою та з метою уникнення відповідальності без відповідного дозволу працівників патрульної поліції завів двигун автомобіля і став закривати ліве бокове вікно, через яке спілкувався із працівниками, що свідчило про намір покинути місце зупинки. Побачивши дії водія, інспектор патрульної поліції ОСОБА_10 , з метою запобігти його втечі, просунув праву руку через вікно у салон автомобіля та намагався відчинити двері автомобіля із середини, в цей час водій ОСОБА_4 , притиснувши лівою шибкою руку працівника поліції ОСОБА_10 здійснив рух автомобілем заднім ходом, тим самим протягнув поліцейського на відстань близько 1 метра, внаслідок чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді трьох саден на правій кисті та правому зап`ясті, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи свої умисні злочинні дії, ОСОБА_4 на законні вимоги працівників поліції зупинитись не реагував, внаслідок вказаного руху заднім ходом автомобілем здійснив зіткнення із службовим автомобілем марки «Шкода Рапід», реєстр. номер НОМЕР_3 , який був припаркований позаду, внаслідок чого його пошкодив. Коли працівник поліції ОСОБА_10 силою витягнув руку із салону автомобіля, водій ОСОБА_4 продовжив рух автомобілем вперед, при цьому здійснив маневр ліворуч, та умисно наїхав на начальника СРПП №1 ОСОБА_9 , який стояв навпроти передньої лівої частини автомобіля, в полі зору водія ОСОБА_4 . Внаслідок вказаного наїзду ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Після вчинення вказаних дій, ОСОБА_4 , на автомобілі покинув місце події та почав рух в напрямку міста Самбір. В цей час працівник поліції ОСОБА_10 застосував табельну зброю, а саме 8 разів вистрелив по колесах автомобіля, яким керував ОСОБА_4 , поціливши в два лівих колеса. Незважаючи на це, ОСОБА_4 продовжував рух, перевищуючи дозволену швидкість у населених пунктах Мостиського та Самбірського районів. У подальшому на підмогу працівникам Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, прибуло два екіпажі працівників поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області, однак на їх вимогу зупинити транспортний засіб ОСОБА_4 не реагував та продовжував рух. Переслідування працівниками поліції з м. Мостиська до місця затримання тривало близько 1 години. Спільно з працівниками Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області автомобіль, яким керував ОСОБА_4 , був затриманий неподалік Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, оскаржуване судове рішення є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону при вирішенні долі речових доказів та відсутності аналізу і спростування доводів апеляційної скарги, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при вирішенні долі речових доказів у кримінальному провадженні та покладенні додаткових обов`язків на засудженого ОСОБА_4 , передбачених ст. 76 КК України. Прокурор зазначає, що відповідність протиправних діянь ОСОБА_4 критеріям ч. 1 ст. 96-1 КК України та визнання судом законності володіння обвинуваченим автомобілем марки «БМВ Х-5», реєстр. номер НОМЕР_1 , з урахуванням ст. 96-1,

ст. 96-2 КК України, ст. 100 КПК України є підставами для спеціальної конфіскації даного транспортного засобу. При цьому апеляційним судом не наведено аргументів на спростування доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність конфіскації транспортного засобу та ключа запалювання до нього в дохід держави. Апеляційний суд також неправомірно, на думку прокурора, погодився з рішенням місцевого суду про повернення ОСОБА_4 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , митної декларації на транспортний засіб на громадянина Білорусії ОСОБА_5 , довіреності №31/10/2017/-002, договору купівлі-продажу від 25 листопада 2019 року, документу на зняття з обліку транспортного засобу від 25 травня 2019 року, копії паспорта громадянина Білорусії ОСОБА_5 , в той час, як відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України перелічені речові докази підлягали залишенню у матеріалах справи.
Окрім того, прокурор вважає безпідставним непокладення на обвинуваченого обов`язку, передбаченого п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Як убачається з рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів на аналогічні з касаційною скаргою доводи зауважила, що розгляд провадження у суді першої інстанції відбувався за скороченою процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження усіх доказів, про що не заперечили усі учасники провадження. До того ж умови застосування спеціальної конфіскації згідно з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 91 КПК України внесені до предмета доказування.

Крім цього, прокурор під час судового розгляду в суді першої інстанції не ставив питання щодо конфіскації в дохід держави автомобіля марки «БМВ Х5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , як знаряддя вчинення злочину, та дослідження питання законності володіння обвинуваченим вказаним транспортним засобом.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що питання встановлення законності володіння ОСОБА_4 автомобілем «БМВ Х5», р. н. з. НОМЕР_1 , та відсутності в інших осіб вимог щодо повернення вказаного транспортного засобу, не було предметом дослідження судом першої інстанції та учасники провадження не клопотали про вирішення вказаного питання, а тому доводи прокурора про порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення питання речових доказів з урахуванням вказаних обставин, не відповідають загальним засадам кримінального провадження.
Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з таким рішенням суду апеляційної інстанції з огляду на висновки, викладених у постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 1 серпня 2019 року у справі № 690/47/18 (провадження № 51-9172км18) та Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 27 червня 2019 року у справі № 448/923/18(провадження № 51-220км19), відповідно до яких питання неправильного вирішення долі речового доказу, на яке посилається прокурор, або питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, яке відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК не було вирішено під час ухвалення судового рішення, в разі потреби може бути вирішене в порядку ст. ст. 537, 539 КПК, а тому не впливає на законність та обґрунтованість прийнятого рішення у кримінальному провадженні та з огляду на положення ч. 1 ст. 412 КПК України не є істотним.
На доводи ж апеляційної скарги в частині безпідставності непокладення на обвинуваченого обов`язку, передбаченого п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, апеляційним судом зазначено, що в силу вимог вказаної статті покладення на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, обов`язку виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою є правом, а не обов`язком суду та матеріали кримінального провадження не свідчать про необхідність застосування такого до обвинуваченого. Із вказаним твердженням погоджується й колегія суддів касаційного суду.
На переконання колегії суддів касаційного суду, ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 5 листопада 2020 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3