Справа № 333/4789/20
Провадження № 1-кп/333/244/21
УХВАЛА
03 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.ч. 2,3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.ч. 2,3 ст.185 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернулася із письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

При цьому прокурор зазначила, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.ч. 2,3 ст.185 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування даними. На її думку існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- переховування від суду, так як йому загрожує покарання у виді позбавлення волі (санкція ч.3 ст.186 КК України) передбачає до 8 років позбавлення волі;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків, так як ОСОБА_7 стали відомі анкетні дані вказаних учасників кримінального провадження під час досудового розслідування, а також показання останніх є вагомими доказами, які були отримані в ході проведення досудового розслідування;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_7 не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу та схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень, що вказує на існування загрози у вчиненні інших корисливих кримінальних правопорушень.

Враховуючи вказані обставини, а також, що ОСОБА_7 неодноразово був судимий, звільнився з місць позбавлення волі лише у липні 2020 року, прокурор вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_7 застосувати неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_7 ухвалою суду від 02.02.2021 року був видалений із зали судового засідання через порушення останнім порядку під час судового розгляду.

Того ж дня, до видалення обвинувачений ОСОБА_7 був повідомлений про розгляд клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. Копії клопотань прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були вручені захисникам обвинуваченого 02.02.2021 року.

Захисник ОСОБА_4 зазначив, що прокурором фактично не доведені ризики, зазначені останньою у своєму клопотанні. Також ОСОБА_3 не доведено, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належні поведінку обвинуваченого. У обвинуваченого маються міцні соціальні зв`язки: одружений, має постійне місце мешкання, неофіційно, але працював. Наявність у обвинуваченого роботи, хоча і неофіційної, свідчить про те, що у ОСОБА_7 відсутній ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 підтримав думку захисника ОСОБА_4 щодо недоведеності ризиків ОСОБА_7 . Так, прокурор у своєму клопотанні фактично послалася лише на вимоги закону, які передбачають ризики, а доказів, що ці ризики відносяться до обвинуваченого, остання суду не надала. Крім того, доводи прокурора щодо неможливості застосувати до ОСОБА_7 інших, більш м`яких запобіжних заходів, також недостатньо обґрунтовано ОСОБА_3 . Вважає за можливе обвинуваченому змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній цілодобовий арешт.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що ОСОБА_7 фактично також не згоден з доводами прокурора щодо продовження останньому запобіжного заходу. Лише тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , не є підставою для продовження строку тримання під вартою підозрюваного. Цілодобовий арешт вважає буде дієвим запобіжним заходом відносно ОСОБА_7 .

Розглянувши клопотання прокурора щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , заслухавши думку прокурора, захисників обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

У провадженні судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 на цей час знаходиться об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням останнього у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.ч. 2,3 ст.185 КК України (всього ОСОБА_7 обвинувачується у вчинення 5 кримінальних правопорушень).

Встановлено, що 25.08.2020 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 21.10.2020 року з альтернативним запобіжним заходом заставою у розмірі 43 940 грн. У подальшому, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2020 року на стадії підготовчого судового засідання до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 15.12.2020 року (включно) з альтернативним запобіжним заходом заставою у розмірі 43 940 грн.

Згідно вимог ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частина 2 ст. 331 КПК України передбачає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довела наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_7 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані в обвинувальних актах.

Тобто, на даному етапі судового розгляду обвинувачення цілком обґрунтоване, доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість та обвинуваченого (раніше шість разів судимий за корисливі злочини, обвинувачується у скоєнні тяжких корисливих злочинах, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має хронічних захворювань, звільнився з місця позбавлення волі лише у липні 2020 року), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений, має постійне місце проживання, відсутність жодної особи на утриманні).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 8 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За змістом обвинувальних актів, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох тяжких корисливих злочинах за короткий період часу після звільнення з місць позбавлення волі, тому у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Щодо наявності вказаного ризику свідчить і факт надходження до суду відносно ОСОБА_7 вже п`яти обвинувальних актів за обвинуваченням останнього у скоєнні аналогічних корисливих злочинах.

Вважаю, що в даному випадку прокурор не довела суду про наявність інших ризиків, у т.ч. переховування від суду на можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, суд з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 слідчий суддя останньому також застосував альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 43 940 грн. В даному випадку, у суду відсутні підстави для погіршення становища обвинуваченого, тому вважаю за необхідне вказаний запобіжний захід залишити як альтернативний.

Під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. цілодобового домашнього арешту, тобто розглянув відповідні клопотання захисника та обвинуваченого.

Водночас, в даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення є настільки вагомим, що суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти забезпеченню обвинуваченого покладеного на нього процесуальних обов`язків. За встановлених у судовому засіданні обставин, вважаю, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 182, 183, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 02.04.2021 року (включно).
ОСОБА_7 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 43 940 (сорок три тисячі дев`ятсот сорок) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_7 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідками: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ,

Копію ухвали вручити прокурору, захисника обвинуваченого та направити її до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для вручення обвинуваченому ОСОБА_7 .

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 04.02.2021 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1