Провадження № 11-кп/4808/28/21
Категорія ст. 395 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002193 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Астрахань, Росія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (будинок нічного перебування), з середньою освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: 11 квітня 2007 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 185, ст. 69, ч. 2 ст. 186, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці 3 дні; 14 липня 2011 року Сихівським міськрайонним судом м. Львова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим строком на 1 рік; 13 лютого 2015 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши йому більш м`яке покарання.

В обґрунтування таких вимог посилається на те, що покарання у виді арешту на строк три місяці за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є явно несправедливим. Вказує, що під час досудового розслідування визнав вину повністю, не оспорював встановлені в результаті досудового розслідування обставини і погодився на розгляд обвинувального акта за його відсутності. На його думку, при таких обставинах, йому може бути призначено більш м`яке покарання, яке буде достатнє та необхідне для його виправлення, оскільки він цілком усвідомив суспільну небезпеку вчиненого та твердо став на шлях виправлення, просить суд з розумінням та поблажливістю поставитись до нього.

Від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло доповнення до апеляційної скарги, де він просить скасувати рішення про адміністративний нагляд, змінити йому покарання з арешту на штраф.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, за таких обставин.
Так, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2016 року задоволено подання Коломийської виправної колонії № 41 та встановлено щодо ОСОБА_6 адміністративний нагляд строком на 1 рік та застосовано наступні обмеження: залишати жиле приміщення з 22 год. ночі до 06 год. ранку; відвідувати ресторани, кафе, бари, де продаються спиртні напої на розлив; виїжджати за межі району проживання в особистих справах без погодження з органами, що здійснюють адміністративний нагляд; з`являтися на відмітку реєстрацію в органи по здійсненню адміністративного нагляду чотири рази на місяць.
Після встановлення адміністративного нагляду 29 грудня 2016 року ОСОБА_6 прибув в Івано-Франківський ВП ГУ НП в Івано-Франківській області для реєстрації, де його було попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду.
Знаючи про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, будучи ознайомленим з правами та обов`язками адміністративно піднаглядних осіб, ОСОБА_6 самовільно, без повідомлення органів внутрішніх справ, з метою ухилення від адміністративного нагляду, залишив місце проживання по АДРЕСА_2 , що підтверджується рапортами дільничних офіцерів поліції Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області від 26 травня 2017 року, 27 травня 2017 року, 28 травня 2017 року, 29 травня 2017 року та 30 травня 2017 року.
Згідно з відповідями, отриманими на запити в УПВ № 12 м. Івано-Франківська та медичних установ міста, ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі, на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не перебував, листки непрацездатності останньому не видавались.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 просили змінити вирок та призначити покарання у виді штрафу;

- прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 381 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ст. 395 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 враховував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу винного, його вік, стан здоров`я та його майновий стан, те, що він не працює, не одружений, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий; те, що ухилявся від досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим був оголошений в розшук.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції визнав щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання, - рецидив злочинів.
З огляду на наведене, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді арешту в межах санкції ст. 395 КК України і що таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції досліджені докази, що містять відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 .
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_6 не має власного житла та постійного місця проживання, неодноразово вживав заходів для вирішення цього питання.
Таку обставину суд апеляційної інстанції вважає обставиною, яка пом`якшує його покарання.
На думку суду апеляційної інстанції, з огляду на наведене, враховуючи думку прокурора, дані про особу винного, а також наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, - штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставин, що пом`якшують покарання, думки прокурора, інших обставин по кримінальному провадженню, таке покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України - відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає принципу індивідуалізації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_6 за ст. 395 КК України змінити.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4