Провадження № 1-кп/947/968/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року Київський районний суду м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № №0004497 від 30.12.2019 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, ром, з середньою освітою, одружений, має на утриманні двох дітей, 2017 р. та 2020 року народження, працюючого за наймом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

29.12.2019, приблизно о 16 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «Daewoo Nexia» р/н НОМЕР_1 , при достатній видимості, в умовах сухої проїзної частини, здійснював рух по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини вулиці Архітекторська в напрямку вул. Ільфа і Петрова в місті Одеса, зі швидкістю 40 км/год.
Наблизившись до нерегульованого перехрестя вул. Ільфа і Петрова та вул. Архітекторська в м. Одеса, почав виконувати маневр повороту направо на вул. Ільфа і Петрова. В ході маневру наближаючись до пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), організованого на проїзній частині вулиці Ільфа і Петрова, ОСОБА_5 зупинився перед ним, для того, щоб пропустити транспортний засіб, який рухався з зустрічного напрямку та здійснював маневр повороту на вул. Ільфа і Петрова. Надалі обвинувачений ОСОБА_5 продовжив рух з швидкістю 10 км/год та будучи неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.
В цей час, по вказаному пішохідному переходу, в темпі спокійного кроку рухався пішохід ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину вул. Ільфа і Петрова з право на ліво відносно руху, керованого ОСОБА_5 автомобіля.
При об`єктивній можливості бачити дорожню обстановку, ОСОБА_5 , не переконався перед початком руху, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасника руху, на нерегульованому перехресті повертаючи праворуч, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_4 , яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 та маючи технічну можливість уникнути події, з необережності допустив порушення вимог пунктів 1.4, 1.5, підпункт «б» п. 2.3, п. 10.1, п. 16.2, п. 18.1 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:
п. 1.4 кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
«б») бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
п. 16.2 на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.
п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
В результаті наїзду, пішохід ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-суглобовий перелом зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки, перелом латерального (зовнішнього) підвищення лівої великогомілкової кістки
Порушення вимог п.п. 10.1, 16.2 та 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при вищевикладених в обвинувальному акті обставинах, а саме: 29.12.2019, приблизно о 16 годині 30 хвилин, він їхав на автомобілі «Daewoo Nexia» з заправки по вулиці Архітекторська в напрямку вул. Ільфа і Петрова в місті Одеса, та не побачив потерпілу яка йшла по пішохідному переходу та штовхнув її бампером. Позаду нього їхали медики, які зупинилися і викликали швидку та поліцію. Він відразу пропонував потерпілій 10 000 гривень, вона відмовилася. У скоєному він щиро кається, цивільний позов потерпілої щодо відшкодування матеріальної шкоди визнає в повному обсязі, розмір моральної шкоди, визнає частково, витрати на правову допомогу не визнає.
У судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_4 яка пояснила, що 29.12.2019 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин вона йшла через пішохідний перехід на перехресті вулиць Ільфа та Петрова та Архітекторської в місті Одесі, машина обвинуваченого стояла на повороті, коли вона йшла по пішохідному переходу, то він поїхав та скоїв на неї наїзд автомобілем. Потім люди, їй допомогли встати. В лікарню до неї приходили родичі обвинуваченого та пропонували 10 000 грн. допомоги, але вона відмовилася. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, та просила його задовольнити. Матеріальну шкоду в повному обсязі, моральну шкоду, стягнути у розмірі на розсуд суду, та в повному обсязі відшкодувати розмір правової допомоги. Міру покарання прошу обрати обвинуваченому ОСОБА_5 на розсуд суду.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_4 , обґрунтування цивільного позову, та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 286 КК України,- порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, раніше не судимого, матеріальна шкоду потерпілій не відшкодована, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, та відсутність обставин які обтяжують покарання,враховуючи вищезазначені обставини, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 з застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Крім того, суд враховує те, що 01.07.2020 року набрали чинності зміни до ККУкраїни, які були внесені Законом № 2617-VIII від 22.11.2018.
Згідно з цим законом частиною 1 ст.286 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно до ч.2,3 ст.5 КК України - закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотню дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Враховуючи викладене та не зважаючи на те, що на момент вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, діяла санкція статті 286 ч.1 КК України, яка не передбачала обов`язкового призначення покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, але враховуючі ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами.
У кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_4 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 7 711 гривень 87 копійок та моральної шкоди у розмірі 150 000 гривен, та витрати на правову допомогу у розмірі 1700 гривень.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Враховуючи наведене, а саме, те, що в наслідок вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 заподіяна майнова шкода в розмірі 7 711 грн. 87 копійок, сума підтверджена копіями квитанцій про придбання ліків. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні в повному обсязі визнав завдану матеріальну шкоду. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі. Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 в частині стягнення з ОСОБА_5 суми завданої їй моральної шкоди в розмірі 150 000 гривен підлягають частковому задоволенню.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу наїзду; у порушенні звичного способу життя ОСОБА_4 та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також враховуючі стан здоров`я, вік та матеріальне становище потерпілої, яка дотеперішній час проходить амбулаторне лікування. Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України потерпілій ОСОБА_4 була завдана моральна шкода, яку суд оцінює у розмірі 50 000 гривен. Тому позовні вимогу потерпілої ОСОБА_4 щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди слід задовольнити часткового в розмірі 50 000 гривен.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 витрат на правову допомогу у розмірі 1700 гривень, задовольнити в повному обсязі, оскільки на підтвердження витрат потерпіла суду надала квитанцію №17 до приходного касового ордеру від 23.09.2020 року про сплату 1 700 гривень адвокату ОСОБА_8 , згідно угоди про надання правової допомоги.
Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.128-129, 349, 370-374,392- 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки;
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язок, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріальну шкоду в сумі 7 711( сім тисяч сімсот одинадцять) гривень 87 копійок, моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривен, та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1 700 (тисячу сімсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави за проведення автотехнічної експертизи щодо технічного стану автомобіля, витрати у розмірі 2 355 гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави за проведення транспортно трасологічної експертизи, витрати у розмірі 1 570 гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави за проведення авто технічної експертизи, витрати у розмірі 1307 гривень 52 копійки.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 03.01.2020 року на автомобіль «Daewoo Nexia» р/н НОМЕР_1 .
Речовий доказ: автомобіль «Daewoo Nexia» р/н НОМЕР_1 , повернути власнику за належністю.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1