Справа № 308/5777/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.08.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/843/20, за апеляційними скаргами, які подали адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 й продовжено
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженцю с. Абрикосівка, Херсонської області, проживаючому за адресою АДРЕСА_1 , громадянину України, тимчасово непрацюючому, учаснику бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимому,
та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Кіровоград, проживаючому за адресою АДРЕСА_2 , громадянину України, учаснику бойових дій (антитерористична операція на Сході країни), військовому пенсіонеру, інваліду 3групи, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимому,
обвинуваченим за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14 та ст.113, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 28.08.2020, включно.
В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження, в якому прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою на 60 днів, що строк тримання обвинувачених під вартою спливає 01.08.2020, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк, у тому числі, від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, і які мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві. В обґрунтування прийнятого рішення суд посилається на те, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення полягали у готуванні до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народно господарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб; у носінні, зберіганні, придбанні, вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб; умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб. Визнаючи встановленими та доведеними передбачені ст. 177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні матеріали якого виділено; вчинення нового кримінального правопорушення, колегія суддів зазначила наступне : небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою… При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88 26.01.1993. Окрім того, при оцінці ризиків переховування від суду та незаконного впливу на іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, матеріали якого виділено, судом враховано те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк, у тому числі, від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Співставивши негативні для обвинувачених наслідки призначення у майбутньому імовірного покарання, у разі доведення прокурором їх винуватості, суд визнав існування цього ризику достатньо високим. В обгрунтування вказаних ризиків суд також послався на те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи зареєстрованими та проживаючими на території Кіровоградської області, обвинувачуються у вчиненні вищевказаних злочинних дій на території Закарпатської області, яка знаходиться на значній відстані від місця їх проживання та реєстрації. При цьому, суд зазначив, що продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Фактичні обставини, якими суд раніше обґрунтовував існування такого ризику (характер групових протиправних дій, в яких вказані особи обвинувачуються, та тяжкість покарання, яке їм загрожує, у разі визнання їх винуватими у інкримінованих злочинах; ухилення від слідства та суду інших осіб, які також підозрюються у вчиненні дій, що ставляться обвинуваченим у провину, і на даний час можливо переховуються на території іншої держави), своєї актуальності не втратили. Обстановка вчинення злочинів, спосіб їх скоєння та дані про особи обвинувачених також призвели суд до висновку про те, що, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть продовжити злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення. У підтвердження вказаного суд послався на те, що особи обвинувачуються у вчиненні дій у співучасті з іншими особами, із залученням транспортних засобів, з використанням масок для обличчя, що свідчить про ретельну підготовку до вчинення злочинів, вжиття заходів до їх не викриття та уникнення покарання, а також планування кримінальних правопорушень з використанням спеціально підготовлених предметів. Враховуючи, що у кримінальному провадженні допитані всі свідки, окрім «легендованої особи», суд визнав недоведеним ризик імовірного впливу обвинувачених на свідків. Окрім того, в ухвалі вказується на те, що застосований щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу. При прийнятті судового рішення враховані і дані про особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також на те, що існує реальна необхідність проведення великого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, а відтак існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинувачених на інших підозрюваних (які ще не затримані та місце перебування яких невідоме, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, зокрема ОСОБА_10 , який переховується від органів досудового розслідування), інших учасників кримінального провадження. Зазначене також свідчить про наявність загрози застосування насильства та про підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави, про необхідність та вмотивованість клопотання прокурора і про його задоволення та продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. При цьому суд зазначив, що під час розгляду клопотання не здобуто будь-яких даних про те, що вищевстановлені ризики відпали чи істотно зменшились, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених, що характер та обставини вчинених діянь свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинувачених. Окрім того, судом враховані доводи адвоката ОСОБА_11 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 страждає на тяжкі хронічні захворювання, отримані під час захисту Батьківщини, що через утримання під вартою не має змоги пройти рекомендовані йому лікарями належні періодичні обстеження та курси лікування в умовах спеціалізованого стаціонару. Відхиляючи вказані доводи судом враховано, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, не встановлено й таких стороною захисту не надано, що в копіях медичної документації обвинуваченого ОСОБА_7 не відображено будь-яких відомостей про неможливість його перебування під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких достовірно б вказувалось на те, що обвинувачений ОСОБА_7 з урахуванням його захворювань не може триматися під вартою, не надано. При оцінці доводів сторони захисту про те, що в групі підвищеного ризику в умовах поширення корона вірусної хвороби є особи, які мають хронічні захворювання, а тому подальше утримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 поставить серйозну загрозу їх життю, суд прийшов до висновку про відсутність відомостей щодо ситуації перенаселеності Закарпатської УВП № 9, як установи, де утримуються обвинувачені під вартою, або інформації про випадки наявності осіб з підтвердженим або підозрюваним інфікуванням вірусом SARSCoV-2 в Закарпатській УВП № 9. Тому, вказані доводи сторони захисту визнані такими, що не давали підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.
В апеляційних скаргах захисників :
адвокат ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною та немотивованою. Стверджує, що ОСОБА_6 не має на меті переховуватися від суду, ризик його впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього не має можливості, а вчиняти будь-які інші злочини не збирається. Вважає, що прокурором не доведено існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, доказів у їх підтвердження не надано, що прокурором не доведено, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинувачених. Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також міцні соціальні зв`язки й не має закордонного паспорта. Окрім того, посилається на те, що розгляд кримінального провадження часто відкладається з різних причин, що тримання ОСОБА_6 під вартою не виправдовує завдання кримінального судочинства. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою й задовольнити клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який;
- адвокат ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики не підтверджені будь-якими доказами і, при цьому, обвинувачений ОСОБА_7 не має на меті переховуватися від суду, ризик його впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього немає можливості й вчиняти будь-які інші злочини не збирається. Разом із тим, вказує на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Кропивницький, де проживає разом зі своєю сім`єю, у період з 02.07.2015 до 01.08.2017 брав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, є інвалідом 3 групи, позитивно характеризується за місцем служби до звільнення за станом здоров`я, раніше не судимий, спроб ухилення від слідства та суду не вчиняв. Також вказує на те, що ОСОБА_7 страждає на тяжкі хронічні захворювання, отримані під час захисту Батьківщини, однак, через утримання під вартою не має змоги пройти рекомендовані йому лікарями належні періодичні обстеження та курси лікування в умовах спеціалізованого стаціонару. Наведені обставини, апелянт вважає такими, що в своїй сукупності свідчать про безпідставність, недоцільність та не виправданість продовження обвинуваченому ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі, й без визначення застави, що в свою чергує втручанням у права та свободи, які гарантуються не лише національним законодавством, а й закріплені в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а подальше тримання ОСОБА_7 під вартою не є виправданим та призводить до подальшого погіршення його стану здоров`я. Окрім того, вказує що в умовах поширення корона вірусної хвороби перебування ОСОБА_7 в Закарпатській Установі № 9, серед осіб, які мають хронічні захворювання, є серйозною загрозою для його життя. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою та застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід.
У доповненні до апеляційних скарг адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказують на те, що ухвала суду першої інстанції від 01.07.2020 постановлена незаконним складом суду. Посилаються на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розглядається Ужгородським міськрайонним судом у складі суддів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочинів у співучасті з ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , кримінальні провадження щодо яких виділені в окремі. Зазначають, що 30.06.2020 Ужгородським міськрайонним судом у складі суддів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 щодо ОСОБА_18 ухвалено вирок, у якому колегією суддів, у тому числі й суддею ОСОБА_14 , надано оцінку дослідженим доказам, що свідчить про те, що суддя ОСОБА_14 уже сформував і висловив свою думку щодо доказів, які ще тільки підлягають дослідженню в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .. Стверджують, що аналіз вищевказаного вироку свідчить про те, що в ньому висловлена думку судді ОСОБА_14 щодо пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення, на підставі оцінки тих самих доказів, що і у вказаному кримінальному провадженні, що в свою чергу свідчить про те, що висловлена суддею думка ще до закінчення розгляду кримінального провадження щодо того ж самого обвинувачення, є підставою для визнання судді необ`єктивним і небезстороннім, а відтак у силу ст. 80 КПК України він підлягає відводу. Вказують і на те, що колегією суддів безпідставно відмовлено в задоволенні відводу судді ОСОБА_14 з підстав, що у вищезгаданому вироку колегія суддів не висловлювала свою позицію щодо винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що в свою чергу не відповідає дійсності, суперечить вимогам закону та практиці Європейського суду з прав людини. При цьому, зазначають і про те, що колегією суддів у складі суддів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволено клопотання потерпілої сторони й направлено кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 колегії суддів у складі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 для вирішення питання про об`єднання двох проваджень в одне, з підстав, що обвинуваченим ставиться у вину одні й ті ж епізоди на підставі одних і тих же доказів, і при цьому, хоча колегія суддів у складі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 в об`єднанні кримінальних проваджень і відмовила, однак суддя ОСОБА_14 виніс окрему думку, очевидно погоджуючись з тим, що ці справи пов`язані. Просять ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_5 , який судове рішення вважає законним та обґрунтованим і заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Матеріали контрольного провадження розглядаються у відсутності представника потерпілого ГО «Товариство угорської культури Закарпаття», неявка якого із урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що ГО «Товариство угорської культури Закарпаття» належним чином повідомлено про час та місце розгляду апеляційних скарг, будь-яких заяв про відкладення апеляційного розгляду та даних про поважність причин їх неявки не подавало.
Доводи сторони захисту, викладені у доповненнях до апеляційних скарг, про те, що ухвала від 01.07.2020 про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою постановлена незаконним складом суду заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Як убачається з матеріалів контрольного провадження та наданих стороною захисту доказів (документів) кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розглядається Ужгородським міськрайонним судом у складі суддів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочинів у співучасті з ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , кримінальні провадження щодо яких виділені в окремі.
При цьому, з наданої стороною захисту копії вироку від 30.06.2020 щодо ОСОБА_19 вбачається, що такий ухвалений Ужгородським міськрайонним судом у складі суддів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , що в свою чергу свідчить про те, що цим складом суду, у тому числі й суддею ОСОБА_14 , надано оцінку дослідженим доказам, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що суддя ОСОБА_14 уже сформував і висловив свою думку щодо доказів, які ще тільки підлягають дослідженню в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..
Тому, апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини викликають обґрунтовані сумніви в об`єктивності та безсторонності судді ОСОБА_14 при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а відтак, постановлена 01.07.2020 ухвала про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню як така, що ухвалена незаконним складом суду, в зв`язку з чим, доводи сторони захисту про скасування вищевказаної ухвали підлягають задоволенню.
Разом із тим, доводи сторони захисту про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
При прийнятті судового рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання обвинувачених під вартою, апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, і які мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.
Колегія суддів також вважає, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, можуть ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі.
При цьому колегія суддів враховує те, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення полягали у готуванні до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб; у носінні, зберіганні, придбанні, вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб; умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб.
Визнаючи доведеними передбачені ст. 177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні матеріали якого виділено; вчинення нового кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає наступне : небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою… При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88 26.01.1993.
Співставивши негативні для обвинувачених наслідки призначення у майбутньому імовірного покарання, у разі доведення прокурором їх винуватості, колегія суддів визнає існування цього ризику достатньо високим. При цьому, колегія суддів також враховує те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , будучи зареєстрованими та проживаючими на території Кіровоградської області, обвинувачуються у вчиненні вищевказаних злочинних дій на території Закарпатської області, яка знаходиться на значній відстані від місця їх проживання та реєстрації.
Окрім того, колегія суддів враховує те, що існує реальна необхідність проведення великого обсягу необхідних процесуальних дій, і те, що інший підозрюваний ОСОБА_10 на даний час переховується від органів досудового розслідування, а щодо іншого підозрюваного ОСОБА_18 ухвалено вирок, і вважає, що продовжує залишатися реальним ризик того, що кожний з обвинувачених, перебуваючи на волі, може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Фактичні обставини, якими суд раніше обґрунтовував існування такого ризику (характер групових протиправних дій, в яких вказані особи обвинувачуються, та тяжкість покарання, яке їм загрожує, у разі визнання їх винуватими у інкримінованих злочинах; ухилення від слідства та суду інших осіб, які також підозрюються у вчиненні дій, що ставляться обвинуваченим у провину, і на даний час можливо переховуються на території іншої держави), своєї актуальності не втратили. Обстановка вчинення злочинів, спосіб їх скоєння та дані про особи обвинувачених також призводять суд до висновку про те, що, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть продовжити злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні дій у співучасті з іншими особами, із залученням транспортних засобів, з використанням масок для обличчя, що свідчить про їх ретельну підготовку до вчинення злочинів, вжиття заходів до їх не викриття та уникнення покарання, а також планування кримінальних правопорушень з використанням спеціально підготовлених предметів.
Вищенаведене, на думку колегії суддів свідчить і про те, що встановлені при застосуванні запобіжних заходів щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ризики переховування їх від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілого, та інших учасників кримінального провадження (зокрема, експертів), вчинення нового злочину, на даний час не зменшилися й не відпали.
Стороною захисту не наведено доводів і не надано доказів, які б достатньою мірою свідчили про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також неодноразово визнані доведеними при продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою, зменшилися або відпали.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.
При цьому, колегія суддів зазначає, що запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (дослідження письмових та речових доказів), клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою є обґрунтованим, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у даному кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.
Разом із тим, колегія суддів, враховуючи вимоги положеннях ст. ст. 177, 178 та ч. 4 ст. 183 КПК України, приходить до висновку про неможливість визначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розміру застави, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які проявлялися у готуванні до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб, носінні, зберіганні, придбанні вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб, у тому числі й те, що вибух відбувся в населеному місті, з великою кількості людей, що створювало небезпеку життю чи здоров`ю невизначеного кола осіб, що свідчить про наявність загрози застосування насильства та підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченим злочинів.
Тому, апеляційний суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою підлягає задоволенню.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не має на меті переховуватися від суду, ризик його впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього не має можливості й вчиняти будь-які інші злочини не збирається, - колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються вищенаведеними обставинами й не дають підстав для відмови в продовженні обвинуваченому строку тримання під вартою. Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений й не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити будь-які інші злочини, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження і спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що наявність будь-яких із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків не підтверджена будь-якими доказами й прокурором не доведена.
Із вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє і апеляційні скарги в частині доводів про особи обвинувачених, а саме про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також відзнаки та нагороди, а обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Кропивницький, де проживає разом зі своєю сім`єю, брав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської області, є інвалідом 3 групи, позитивно характеризується за місцем служби до звільнення за станом здоров`я, раніше не судимий, спроб ухилення від слідства та суду не вчиняв.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 страждає на тяжкі хронічні захворювання, отримані під час захисту Батьківщини, однак, через утримання під вартою не має змоги пройти рекомендовані йому лікарями належні періодичні обстеження та курси лікування в умовах спеціалізованого стаціонару, - колегія суддів вважає такими, що також не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора й не свідчать про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. При цьому, колегія суддів враховує і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів також вважає що в копіях медичної документації обвинуваченого ОСОБА_7 не відображено будь-яких відомостей про неможливість його перебування під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких б достовірно вказувалось на те, що обвинувачений з урахуванням його захворювань не може триматися під вартою, не надано.
При оцінці доводів сторони захисту про те, що в групі підвищеного ризику в умовах поширення корона вірусної хвороби є особи, які мають хронічні захворювання, а тому подальше утримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 поставить серйозну загрозу їх життю, колегія суддів приходить до висновку про відсутність відомостей щодо ситуації перенаселеності Закарпатської УВП № 9, як установи, де утримуються обвинувачені під вартою, або інформації про випадки наявності осіб з підтвердженим або підозрюваним інфікуванням вірусом SARSCoV-2 в Закарпатській УВП № 9. Тому, вказані доводи сторони захисту визнаються такими, що не дають підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційних скарг про те, що наявність будь-яких із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків не підтверджена будь-якими доказами, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставним, недоцільним та невиправданим і є втручанням у права та свободи обвинувачених й не узгоджується із цілями та завданнями кримінального провадження і прямо суперечить практиці Європейського суду з прав людини, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 407 КПК України, скасуванню з постановленням нової, якою клопотання прокурора ОСОБА_5 підлягає задоволенню, з продовженням строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою до 28.08.2020 включно.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги, які подали адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 й продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком на 60 днів, до 28.08.2020 включно, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 задовольнити й продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою до 28.08.2020 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: