Провадження № 274/117/20
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/4/20

І м е н е м У к р а ї н и
01.12.20 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання . . . ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/117/20 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман Донецької області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, проживав до засудження в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 15.10.93 Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 140 ч. 2, 222 ч. 3, 42 КК України 1960 року на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; 2) 11.08.95 Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 206 ч. 2, 140 ч. 2, 42 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією частини майна; 3) 14.01.99 Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 206 ч. 2, 206 ч. 3, 42 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі; 4) 19.02.03 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; 5) 16.02.09 Краснолиманським міським судом Донецької області за ст.ст. 185 ч. 3, 187 ч. 2, 187 ч. 3, 309 ч. 1, 15 ч. 1, 393 ч. 2, 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України на 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна; 6) 19.06.18 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі,

за ст. 391 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_3 , прибувши 06 вересня 2018 року для відбуття покарання до державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Райки, вул. Центральна, 1, будучи ознайомленим з режимом утримання в установі, систематично його порушував.

Зокрема, в період часу з 19 червня 2018 року до 08 листопада 2019 року ОСОБА_3 як злісний порушник режиму тримання 38 разів порушив вимоги режиму гримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

При цьому за ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 лютого 2019 року за чергове злісне порушення встановленого порядку відбування покарання до засудженого ОСОБА_3 застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу на строк один місяць.

Незважаючи на застосування заходів дисциплінарного впливу, ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив та продовжив порушувати режим утримання в даній установі.

Так, 07 листопада 2019 року засуджений ОСОБА_3 в чергове порушив вимоги режиму відбування покарання, за що 08 листопада 2019 року на нього начальником установи накладено дисциплінарне стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятору установи (надалі за текстом ДІЗО), терміном на 14 діб, про що складена відповідна постанова.

Відповідно 08 листопада 2019 року після розгляду цих матеріалів Дисциплінарною комісією установи засудженому ОСОБА_3 доведено до відома рішення комісії у вигляді постанови про поміщення його у ДІЗО державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» терміном на 14 діб та правила поміщення в ДІЗО установи, а саме: п. 6 р. XXІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України. Також при цьому засудженому ОСОБА_3 доведено до відома вимоги статей 9, 107 Кримінально-виконавчого кодексу України та р. ІІ ПВР УВП, які зобов`язують засуджених виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Однак, 09 листопада 2019 року о 05 год. 28 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні камери № 1 ДІЗО державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», згідно з графіком засуджених, які здійснюють прибирання в камері ДІЗО № 1, затвердженим 08.11.19 першим заступником начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», будучи забезпеченим необхідним для прибирання інвентарем, у категоричній формі відмовився проводити прибирання відповідно до даного графіку. При цьому, ігноруючи законні вимоги адміністрації установи, демонстративно пошкодив наданий йому для прибирання інвентар, а саме поламав дерев`яну швабру.

Далі 11 листопада 2019 року о 08 год. 52 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні камери № 1 ДІЗО державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», згідно з графіком засуджених, які здійснюють прибирання в камері ДІЗО № 1, затвердженим 08.11.19 першим заступником начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», будучи забезпеченим необхідним для прибирання інвентарем, знову у категоричній формі відмовився проводити прибирання відповідно до даного графіку та ігноруючи законні вимоги адміністрації установи, демонстративно під відеозапис нецензурними словами став ображати присутніх працівників установи.

У подальшому 15 листопада 2019 року о 05 год. 24 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні камери № 1 ДІЗО державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», згідно з графіком засуджених, які здійснюють прибирання в камері ДІЗО №1, затвердженим 08.11.19 першим заступником начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», будучи забезпеченим необхідним для прибирання інвентарем, в котре у категоричній формі відмовився проводити прибирання відповідно до даного графіку.

Після цього, у той же день та час начальник оперативного відділу державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» ОСОБА_6 в присутності трьох працівників установи зачитав засудженому ОСОБА_3 письмове розпорядження начальника даної установи від 15.11.19 про обов`язок прибирання камер, карцерів, ДІЗО, ПКТ та ОК засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком, а також попередив про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України у разі злісної непокори адміністрації установи.

Засуджений ОСОБА_3 , будучи ознайомленим із законними вимогами адміністрації державної установи «Райківська випрана колонія (№ 73)», а також будучи попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, в категоричній формі відмовився виконувати законне письмове розпорядження начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», а саме проводити прибирання камери ДІЗО № 1, в якій він тримався за порушення вимог режиму відбування покарання.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винуватим, передбачена ст. 391 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 при з`ясуванні на початку судового розгляду ставлення до інкримінованого злочину свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив. Під час кожного судового засідання обвинувачений допускав чисельні порушення порядку у залі, нехтував елементарними правилами поведінки. На зауваження та попередження головуючого обвинувачений не реагував, навпаки вказав, що не буде з`являтися у суд, щоб і не думали його викликати, за чисельні порушення був видалений з зали суду. В подальшому суд надав обвинуваченому можливість взяти участь, надати показання по суті обвинувачення, однак обвинувачений відмовився реалізовувати своє право, вказав, щоб суд його видалив, продовжив порушувати порядок, у зв`язку з чим суд вимушений був видалити обвинуваченого до завершення судового розгляду.

Незважаючи на невизнання вини та фактичних обставин обвинуваченим, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_7 показав, що він обіймає посаду заступника чергового помічника начальника установи (далі - ЧПНУ) ДУ «Райківська виправна колонія (№ 73)» (далі - РВК-73). У цій виправній колонії відбував покарання ОСОБА_3 , який характеризувався вкрай негативно, був злісним порушником, неодноразово поміщався у ДІЗО, ПКТ. При поміщенні у ДІЗО засуджені зобов`язані проводити прибирання камер, у яких утримуються за графіком, однак засуджений ОСОБА_3 неодноразово відмовлявся від проведення такого прибирання. Число не пам`ятає, у 2019 році він як завжди о 05 годині ранку проводив підйом засуджених, які перебували в ДІЗО. Після підйому засуджені забезпечуються необхідним приладдям для прибирання. Засуджений ОСОБА_3 в черговий раз відмовився проводити прибирання. Начальник оперативного відділу колонії ОСОБА_6 зачитував засудженому письмове розпорядження начальника установи про необхідність приступити до прибирання та можливе настання кримінальної відповідальності в разі відмови виконувати це письмове розпорядження. ОСОБА_3 все рівно відмовився прибирати, казав, що і так чисто, хоча це було не так і у будь-якому разі засуджені мають обов`язок прибирати. Сам факт порушення з боку засудженого фіксувався на відео. ОСОБА_3 до прибирання так і не приступив.

Крім того, винуватість ОСОБА_3 також підтверджується:

-копією вироку Московського районного суду м. Харкова від 19.06.18, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (т. 1, а.п. 36-38);

-даними розписки ОСОБА_3 від 07.09.18 про ознайомлення з вимогами КВК України, КПК України та КК України, в тому числі з положеннями ст. 391 КК України (т. 1, а.п. 31-32);

-даними копії ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.02.19, згідно з якою подання РВК-73 задоволено, до засудженого ОСОБА_3 застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу на строк 01 місяць за скоєння порушення встановленого порядку відбування покарання (т. 1, а.п. 29);

-даними висновку по факту вчинення злісної непокори законним вимогам адміністрації колонії від 15.11.19, на підставі якого і направлено матеріали до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області по факту злісної непокори ОСОБА_3 законним вимогам в.о. начальника РВК-73 15.11.19 за обставин обвинувачення (т. 1, а.п. 9-10);

-даними довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_3 , згідно з якою за час відбування покарання останній не мав жодного заохочення та станом на 15.11.19 мав 56 стягнень, стягнення не зняті і не погашені у встановленому законом порядку (т. 1, а.п. 25-26);

-даними копії постанови про поміщення засудженого в ДІЗО 08.11.19 за те, що 01.11.19 о 07 год. 10 хв. не вийшов на ранкову поіменну перевірку засуджених, знаходився на своєму спальному місці, чим порушено розділ ІІ ПВР (т. 1, а.п. 57);

-даними графіку засуджених, які здійснюють прибирання в камері ДІЗО № 01, з закріпленням з 08.11.19 до 21.11.19 такого прибирання за засудженим ОСОБА_3 (т. 1, а.п. 56);

-даними розпорядження в.о. начальника РВК-73 від 15.11.19, яким останній розпоряджається засудженому ОСОБА_3 , який забезпечений необхідним для прибирання інвентарем, приступити до прибирання згідно графіка камери ДІЗО № 01, в якій він утримується. Засудженому ОСОБА_3 додатково роз`яснено, що відповідно до п. 6 р. ХХІ ПВР УВП, затверджених наказом МЮ України № 2823/5 від 28.08.18, прибирання камер ДІЗО, карцерів, ПКТ та ОК проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком. Додатково попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України у разі відмови виконати законні вимоги адміністрації установи та приступити до прибирання камери згідно з графіком (т. 1, а.п. 11);

-даними копії акту робочої комісії про готовність технічного засобу охорони для його експлуатації від 14.04.17, згідно з яким у відділ нагляду та безпеки для використання для фіксування правопорушень з боку засуджених передано портативний відеореєстратор Protect R-02A (т. 1, а.п. 39);

-даними протоколу огляду предмету, в подальшому визнаного речовим доказом, від 05.12.19 з фототаблицею до нього та безпосередньо даними самого диску, а саме DVD-R-диску з відеофайлом, на якому зафіксовано, як 15.11.19 о 05:23-26 начальник оперативного відділу РВК-73 ОСОБА_6 запитує у ОСОБА_3 , чи буде той прибирати камеру ДІЗО згідно графіку чергування, на що останній вказує, що у камері чисто та не бере запропонований інвентар для прибирання, відмовляючись прибирати. ОСОБА_6 зачитує розпорядження начальника установи і п. 6 розділу ХХІ ПВР щодо прибирання камер, попереджає ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України. Після цього начальник ОВ знову запитує у засудженого ОСОБА_3 , чи зрозуміло вказане розпорядження та ПВР, на що останній вказує, що зрозуміло. ОСОБА_6 ще раз запитує засудженого, чи погоджується він прибирати, ОСОБА_3 до прибирання не приступає (т. 1, а.п. 82-84, 81);

-даними протоколу огляду предмету, в подальшому визнаного речовим доказом, від 09.12.19 з фототаблицею до нього та безпосередньо даними самого диску, а саме DVD-R-диску з відеофайлами, на якому зафіксовано, як 09.11.19 о 05:28:27 та 11.11.19 о 08:52:26 співробітники РВК-73 запитують у ОСОБА_3 , чи буде той прибирати камеру ДІЗО згідно графіку чергування, на що останній відмовляється, а 09.11.19 ще і ламає надану йому швабру об стіну, 11.11.19 застосовує ненормативну лексику у відношенні до представників адміністрації (т. 1, а.п. 86-91, 85).

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані сторонами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України. Про дослідження будь-яких інших джерел доказування сторони не зазначали, клопотань про долучення, дослідження або перевірку таких доказів до суду не надходило, прокурор відмовився від допиту решти свідків обвинувачення, сторони висловили свою думку про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

При цьому судом для забезпечення дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на справедливий суд до матеріалів провадження в підготовчому судовому засіданні долучено й інші документи, які надано прокурором, в тому числі й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти наведених вище доказів на підтвердження фактів та обставин, що підлягають доказуванню.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не вчиняв злочинних дій, суд розцінює з врахуванням інших досліджених в ході судового розгляду доказів, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне діяння, нав`язати свої правила поведінки. Вказані доводи захисту спростовуються дослідженими доказами, особливо, даними відео, якими повністю спростовуються твердження обвинуваченого в цій частині.

Мотивація обвинуваченого про те, що в камері чисто і тому він не має прибирати, суперечить вимогам законодавства: обвинувачений мав обов`язок приступити до прибирання, був забезпечений всім необхідним, але цього так і не зробив, тобто своєю поведінкою у конклюдентній формі і виявив відмову прибирати. Не зазначення такої відмови у словесній формі ніяким чином не впливає на саму суть відмови.

Об`єктом злочину є суспільні відносини у сфері виконання покарання у виді позбавлення волі і суспільна небезпечність злочину полягає в тому, що він перешкоджає виконанню вироку, досягненню цілей покарання, як щодо самого засудженого, так і щодо інших осіб, та порушує нормальну діяльність органів кримінально-виконавчої системи, які забезпечують виконання вироку суду та призначеного цим вироком покарання. Судом не оцінюється чистота камер ДІЗО і не сам по собі факт неприбирання камери інкримінується ОСОБА_3 . Суспільна небезпека дій ОСОБА_3 полягає у тому, що він, відверто ігноруючи передбачені чинним законодавством свої обов`язки та законні вказівки адміністрації установи, у такий спосіб намагається змусити адміністрацію підлаштовуватися під власні забаганки, перебувати у місцях позбавлення волі на власних умовах, а не на умовах, визначених законодавством, суттєво знижуючи своєю поведінкою авторитет представників адміністрації в очах інших засуджених, що вкрай ускладнює нормальну діяльність виправної колонії. Саме тому законодавцем і визначено, що дії, які інкримінуються ОСОБА_3 , є суспільно небезпечними і тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 391 КК України, як злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Обставин, що пом`якшували б покарання обвинуваченому, суд не встановив.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 12 ч.ч. 2-3 КК України (в ред. від 15.11.11) злочин, передбачений ст. 391 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, за місцем відбування покарання характеризувався негативно, за час відбування покарання в РВК-73 до 15.11.19 допустив 38 порушень вимог режиму тримання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 7 разів поміщався до ДІЗО, одного разу до ПКТ (всього ж мав 56 стягнень, в тому числі 10 разів переводився в карцер у СІЗО), заохочень не мав жодного, не працевлаштований, до суспільно корисної праці ставлення негативне, свідомо уникав виконання робіт із благоустрою установи, перебуває на профілактичному обліку, як "злісний порушник режиму тримання", має ЗЗТБ легень у вигляді щільних вогнищ, гр. 5.1.

З урахуванням наведеного, зокрема того, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак висновків для себе не зробив і, відбуваючи покарання, знову вчинив умисний злочин, пов`язаний з неналежною поведінкою, приймаючи до уваги санкцію закону, суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, і тому призначає покарання у виді позбавлення волі. Остаточне покарання суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року, оскільки з часу прибуття до Житомирської УВП (№ 8) ОСОБА_3 мав статус попередньо ув`язненого і цей строк йому зараховується до остаточного строку покарання, тобто ОСОБА_3 не добув частину строку покарання за попереднім вироком. На думку суду саме призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подано, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Підстав для зміни чи скасування обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу, враховуючи особу обвинуваченого, його статус та поведінку, що передувала скоєнню злочину, приймаючи до уваги призначене покарання, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 03 (три) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Московського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року, та призначає ОСОБА_3 до відбуття 02 (два) роки 06 (шість) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_3 обчислювати з 01 грудня 2020 року.

Речовий доказ після набрання вироком законної сили: DVD-R диск з записом з відеореєстратора РВК № 73, який приєднано до матеріалів провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 05.03.20 до 30.11.20 (час перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді та час утримання під вартою, як запобіжним заходом) з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1