ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/11762/18

Номер провадження 1-кп/495/295/2021

03 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0002647 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Плахтіївка Саратського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.2 ст. 125 КК України, -сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 07 серпня 2018 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, достовірно розуміючи можливість настання особливо тяжких наслідків та протиправність вчинюваних ним дій, направленим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 здійснив раптовий напад на останнього та почав побиття потерпілого ОСОБА_5 . Далі, обвинувачений ОСОБА_3 , наявною в нього в руці скляною пляшкою з під горілки марки «Немирів», наніс один удар по правій частині голови та один удар в область лівої кисті потерпілого ОСОБА_5 , чим спричинив останньому, згідно висновку експерта № 252 від 13 серпня 2018 року, забійну рану правої половини лобно-тім`яної області, яка у відповідності до п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я та рублену рану тильної поверхні лівої кисті з відкритими ушкодженнями сухожиль-розгиначів 3-го, 4-го пальців, що у відповідності п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії середньої тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам вимоги ч.3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Обвинуваченому ОСОБА_3 було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що дійсно 07 серпня 2018 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, він у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , в ході сварки з потерпілим ОСОБА_5 наніс останньому наявною в його руці скляною пляшкою з під горілки марки «Немирів», один удар по правій частині голови та один удар в область лівої кисті потерпілого ОСОБА_5 . У скоєному розкаявся та просив суворо не карати його.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 07 серпня 2018 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , в ході сварки з ним наніс йому (потерпілому ОСОБА_5 ) наявною в його руці скляною пляшкою з під горілки марки «Немирів», один удар по правій частині голови та один удар в область лівої кисті в результаті чого він отримав тілесні ушкодження. Просив обвинуваченого покарати на розсуд суду. Цивільний позов просив задовольнити у повному обсязі.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікує їх:

- за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я;

- за ч. 2 ст. 125 КК України умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем мешкання, те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальні правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінального проступку та злочину невеликої тяжкості, його каяття в скоєному.

Враховуючи всі обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , а також те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, розкаявся та сприяв розкриттю злочинів, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді обмеження волі та приходить до переконання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України.

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів

У ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов, а саме: просив стягнути з обвинуваченого на його користь майнову шкоду у сумі 10 000 грн., моральну шкоду у сумі 50 000 грн. та 1 000грн. за правову допомогу.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_5 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в наслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 було заподіяно моральну шкоду яка виразилася в ушкодженні здоров`я.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 у частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 10 000 грн., які необхідно стягнути з обвинуваченого.

В частині стягнення матеріальної шкоди у сумі 10 000 грн., суд вважає необхідним цивільний позов залишити без розгляду з правом пред`явити його в порядку цивільного судочинства так як потерпілим не надано до суду належних доказів в обґрунтування своїх вимог, щодо стягнення майнової шкоди.

В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 1 000 грн. за правову допомогу, то суд вважає необхідним в цій частині позов задовольнити у повному обсязі, оскільки це підтверджено відповідною квитанцією.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 370, 374, 376, 392-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України, та на підставі санкцій вказаних статей призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі;

- за ч.1 ст. 122 КК України у виді 3 років обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити засудженому ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 3 років обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк у 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 компенсацію моральної шкоди в сумі 10 000 грн. та 1 000 грн. за правову допомогу, а разом 11 000 грн.

В частині стягнення майнової шкоди у сумі 10 000 грн. цивільний позов залишити без розгляду з правом звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1