Номер провадження: 11-кп/813/1191/20
Номер справи місцевого суду: 504/317/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.06.2018 у кримінальному провадженні №0000484, внесеному до ЄРДР 18.11.2017, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Любашівка Любашівського р-ну, Одеської обл., українця за національністю, громадянина України, одруженого, з середньою (спеціальною) освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця номера обслуги 1 протитанкового артилерійського взводу 2 протитанкової батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), солдата, не судимого, військовий квиток серія НОМЕР_3 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, та йому призначено покарання у 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосовано ст. 75 КК України та звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням.

Не приводити вирок у виконання, якщо протягом 3 (трьох) років випробувального терміну ОСОБА_7 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,-

встановив:

Вироком районного суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що, згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

16.07.2015 ОСОБА_7 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 17.07.2015 № 150, солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги 1 протитанкового артилерійського взводу 2 протитанкової батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 17.07.2015, тобто з моменту зарахування ОСОБА_7 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді номера обслуги 1 протитанкового артилерійського взводу 2 протитанкової батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), у військовому званні солдат, усвідомлюючи відсутність відповідного дозволу командира, з метою ухилитися від військової служби, 18.08.2015 року о 09.00 год., в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та продовжує незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу.

Не погоджуючись з оскарженим вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить оскаржений вирок скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки судом не з`ясовано чи розуміє обвинувачений положення вказаної норми КПК України, а також не роз`яснено її наслідки.

Також апелянт зазначає, що відповідно до довідки №1088 від 17.08.2018, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні з 25.07.2015 по 17.08.2015 з діагнозом «Змішана тривожно-депресивна реакція», що свідчить про наявність психічного захворювання у обвинуваченого та про те, що останній не міг у повній мірі усвідомлювати зміст обставин кримінального правопорушення в якому його обвинувачували.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив про відмову від захисника ОСОБА_8 .

З`ясувавши думку учасників процесу, апеляційний суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви обвинуваченого з таких підстав.

Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 54 КПК України, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Відмова від захисника або його замінна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 не навів апеляційному суду жодного доказу на обґрунтування відмови від захисника ОСОБА_8 , з метою забезпечення права обвинуваченого на захист, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 49, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Відмовити в задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про відмову від захисника ОСОБА_8 .

Ухвала оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4