Справа №613/1001/20 Провадження № 1-кп/613/176/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2020 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові кримінальне провадження №0000374 від 17.07.2020 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сінне Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, з професійно - технічною освітою, одруженого, пенсіонера, особи з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 17.07.2020 до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.09.2020 року.
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11.09.2020 продовжено дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 09 листопада 2020 року включно. Ухвалою суду від 04.11.2020 дію вказаного запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 продовжено до 02 січня 2021 включно.
28.12.2020 прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає, та на наявність ризиків, визначених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання послався на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України вбивстві, тобто, умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі. Зазначив, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, ризик переховування від суду, з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення та відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи, а також ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу з метою надання ними свідчень на його користь. Вважає, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти вищевказаним ризикам, оскільки не виключається можливість переховування ОСОБА_5 від суду, а також можливість незаконного впливу на потерпілу, яка до затримання ОСОБА_5 мешкала з обвинуваченим за однією адресою, а також свідків злочину. Наявність ризику переховування від суду унеможливлює застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту, а відсутність постійного заробітку позбавить обвинуваченого можливості належним чином дотримуватися умов домашнього арешту.
Враховуючи викладене, прокурор, з посиланням на ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, стверджує про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 без визначення розміру застави.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні проти продовження дії запобіжного заходу не заперечував.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого покладався на розсуд суду. Поряд з цим, вважає, що наявність підозри у вчиненні тяжкого злочину сама по собі не свідчить про ймовірність втечі обвинуваченого та переховування від суду, а твердження прокурора про відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи є недоречним, оскільки обвинувачений є пенсіонером. Крім того, на думку захисника, ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу наразі перестав існувати.
Суд, вивчивши доводи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Крім того, за приписами ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Надаючи оцінку твердженням прокурора про обгрунтованість підозри, керуючись принципом презумпції невинуватості, суд зазначає, що на даній стадії судового провадження триває перевірка судом правомірності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.115 КК України. Разом з тим, беручи до уваги, що обвинуваченим не заперечується вчинення тих дій, про які зазначено в обвинувальному акті, враховуючи, що згідно з обвинувальним актом ці дії призвели до загибелі людини, у суду, на даний час, відсутні підстави для відмови у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з відсутністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину.
При цьому суд, вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване обвинуваченому діяння.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
Підставою для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку прокурора, є наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені ухвалою слідчого судді та на даний час не перестали існувати.
Зокрема, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, ОСОБА_5 може переховуватися від суду.
Суд погоджується з доводами захисника про те, що наявність обґрунтованої підозри та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , самі по собі не можуть свідчити про ризик переховування від суду. Однак, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі, при цьому суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років може викликати загрозу його втечі, про що також викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії».
Слід відмітити, що потерпіла по справі ОСОБА_6 , яка, за твердженням прокурора, є і основним свідком вчинення злочину, є дружиною обвинуваченого, з якою ОСОБА_5 спільно проживав до моменту затримання.
Також, свідками по справі є односельчани ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , місце проживання яких відоме обвинуваченому.
Не заперечуючи тієї обставини, що судом були допитані потерпіла та свідки, суд зауважує, що наразі дослідження письмових та речових доказів не закінчене, відео- та аудіо записи ще не були досліджені у судовому засіданні. За результатами вивчення вказаних доказів можливе виникнення потреби у повторному допиті як будь-кого із свідків, допитаних раніше, так і потерпілої, що передбачено положеннями ч.ч.14, 15 ст.352, ч.2 ст.353 КПК України.
Разом з тим, враховуючи характер відносин між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_6 , яка є його дружиною та до затримання обвинуваченого мешкала з ним за однією адресою, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_6 з метою надання нею свідчень на його користь, як шляхом погроз, так і шляхом умовлянь. Зміна показань потерпілою позбавить суд можливості встановити об`єктивну істину по справі.
В зв`язку з викладеним, суд вважає доведеним існування на даний час ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних, які б свідчили про зменшення чи усунення цих ризиків протягом строку дії ухвали Богодухівського районного суду Харківської області від 04.11.2020, в судовому засіданні не встановлено.
Разом з тим, посилання прокурора на відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи, постійного джерела доходу та відсутність зв`язку з певною місцевістю є недоречним, оскільки ОСОБА_5 є пенсіонером, має джерело доходу - отримує пенсію по інвалідності та у зв`язку з цим не зобов`язаний мати постійне місце роботи.
Керуючись приписами ч.1 ст.194 КПК України, судом надано оцінку можливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Разом з тим, з підстав, наведених вище (ризик втечі та переховування від суду в силу тяжкості пред`явленого обвинувачення та тяжкості можливого покарання, специфічний характер стосунків між обвинуваченим та потерпілою, та як наслідок - можливість незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу), суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту, не здатне забезпечити запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. З огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення та можливого покарання, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, у т.ч. особистого зобов`язання чи домашнього арешту, не забезпечить належне виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлене прокурором клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, тому суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
При цьому розмір застави не визначається відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 196, 197, 371, 372 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 25 лютого 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом семи днів з моменту отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1