УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0007144 від 09.11.2020 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone», імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» НОМЕР_3 ; мобільний телефон «Apple», моделі «iPhone», в корпусі сріблястого кольору, з пошкодженнями на екрані, у ввімкненому стані, заблокований; грошові кошти, а саме шістнадцять купюр номіналом в п`ятсот гривень, п`ять купюр номіналом в двісті гривень, одна купюра номіналом в сто доларів США, одна купюра номіналом в сто гривень.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0007144 від 09.11.2020 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та іншими особами на території міста Києва організували незаконне виготовлення, зберігання та збут наркотичних засобів та психотропних речовин на території міста Києва.

03.12.2020, на підставі ухвали слідчого судді працівниками поліції проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: три поліетиленові пакети із залишками речовини рослинного походження та подрібнювач із залишками речовини; два пластмасових стакани з речовиною рослинного походження всередині; паперовий згорток з речовиною рослинного походження всередині; мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone», імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» НОМЕР_3 ; мобільний телефон «Apple», моделі «iPhone», в корпусі сріблястого кольору, з пошкодженнями на екрані, у ввімкненому стані, заблокований; грошові кошти, а саме шістнадцять купюр номіналом в п`ятсот гривень, п`ять купюр номіналом в двісті гривень, одна купюра номіналом в сто доларів США, одна купюра номіналом в сто гривень.

03.12.2020 вказані вище речі визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні, оскільки, як зазначає прокурор у клопотанні, вилучені речі та предмети містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, є всі підстави вважати, що вилучені мобільні телефони є знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, а вилучені грошові кошти набуті злочинним шляхом, оскільки ОСОБА_4 не працює, суспільно-корисною працею не займається та пояснити походження вказаних грошових коштів не зміг, у зв`язку з чим прокурор просить накласти на них арешт.

В судове засідання не з`явився належним чином повідомлений прокурор, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.

Власник тимчасово вилученого майна в судове засідання не з`явився.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає його таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження, яке було вилучено в рамках кримінального провадження, яке внесене до № 0007144 від 09.11.2020 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим, прокурором не підтверджено, що вилучене майно є речовими доказами, враховуючи відсутність в матеріалах клопотання відповідної постанови, тобто не підтверджено, що вилучене під час огляду майно є засобами та предметами вчинення кримінального правопорушення, а також копії документів, які містяться в матеріалах клопотання, не засвідчені у встановленому порядку.

Клопотання не містить належного обґрунтування підстави та мети ініційованого заходу забезпечення та слідчий не скористався наданою йому можливістю обґрунтувати клопотання про арешт майна в судовому засіданні, оскільки в засідання прокурор не з`явився.

В даному клопотанні та в матеріалах, долучених до нього доводи щодо причетності зазначеного приміщення до кримінального правопорушення відсутні, а також відсутня постанова про визнання майна речовими доказами, не надана йому оцінка в розумінні статті 94 КПК України, відповідно до якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, прокурор за викликом в судове засідання не з`явився та можливістю усунути зазначені порушення не скористався.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0007144 від 09.11.2020 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1