У Х В А Л А

29 грудня 2020 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференцзвязку спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бор, Кіришського району, Ленінградської області РФ, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, до засудження не працевлаштованого,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника ЛВК № 30 ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

вироком від 14.07.2015 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 187 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 01.03.2016 відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано термін попереднього ув`язнення з 27.03.2015 до 14.08.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок терміну покарання: 27.03.2015, кінець терміну покарання: 09.02.2022.

14.12.2020 адміністрація державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначають, що ОСОБА_3 відбув покарання у виді позбавлення волі 2/3 строку покарання, що станом на 26.11.2020 становить 6 років 17 днів, не відбув 1 рік 2 місяці 13 днів, а на день розгляду клопотання становить 1 рік 1 місяць 10 днів.

За час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_3 характеризується наступним чином: перебуваючи під вартою в СІЗО м.Луцька та УВП (№19) м.Львова з 03.04.2015 порушення вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався.

Перебуваючи у державній установі «Львівська виправна колонія №48» з 08.02.2016 один раз порушив режим відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи один раз заохочувався.

У державну установу «Личакiвська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_3 прибув 19.10.2017. За час відбування покарання в установі адміністрацією установи три рази заохочувався, вважають, що такий став на шлях виправлення, а тому на підставі ст.81 КК України має право на умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні представник державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_3 клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, вважаючи таке передчасним, оскільки на його думку немає достатніх підстав вважати, що засуджений ОСОБА_3 став на шлях виправлення. Додатково зазначив, що ОСОБА_3 засуджений за тяжкий злочин проти власності поєднаний з нападом, який вчинив менш як за місяць після звільнення, до закінчення відбуття покарання залишився значний термін, що вказує на те, що засуджений на шлях виправлення не став.

Перевіривши подані матеріали, дослідивши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 , пояснення засудженого ОСОБА_3 щодо підтримання клопотання, висновок прокурора ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання, суд вважає, що у задоволенні клопотання лід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно- дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком від 14.07.2015 Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за ч.2 ст. 187 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна. Злочин відносить до тяжких правопорушень.

З характеристики від 16.11.2020 року щодо засудженого ОСОБА_3 вбачається, що він характеризується посередньо: за час відбування покарання у місцях позбавлення волі порушував режим відбуття покарання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани, чотири рази заохочувався адміністрацією установи, не працевлаштований.

З клопотання та долученого копії вироку від 14.07.15 вбачається, що ОСОБА_3 раніше судимий вироком від 14.04.2009 Приморським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі. Звільнений 26.02.2015 по відбуттю строку покарання.

З наведеного вбачається, що засуджений знову вчинив умисний злочин проти власності через 18 днів після звільнення з місць позбавлення волі.

Згідно вироку від від 14.07.2015 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області засуджений ОСОБА_3 визнав вину частково, однак з довідки начальника Державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_6 від 26.11.2020 р. вбачається, що ОСОБА_3 не відшкодував витрат пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 1104,84грн.

Суд враховує при розгляді спільного клопотання, що ОСОБА_3 засуджений за тяжкий злочин, до закінчення відбування покарання залишилося 01 рік 01 місяць 10 днів, що є значним терміном, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 01.03.2016 на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення з 27.03.2015 по 14.08.2015, не відшкодував витрат на користь держави.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що засуджений та адміністрація установи не надали переконливих доказів того, що засуджений під час відбуття покарання довів своє виправлення.

Керуючись ст.81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні спільного клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб з дня її оголошення прокурор та засуджений можуть подати апеляцію до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова

Повний текст ухвали складений та оголошений 31.12.2020 року.

Суддя ОСОБА_1