Справа №635/5165/20
Провадження по справі № 1-в/635/742/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плоске Решетилівського району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 29 листопада 2016 року. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року ОСОБА_5 в строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 9 липня 2016 року по 29 листопада 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 вересня 2018 року засудженому ОСОБА_5 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців 12 днів замінено більш м`яким у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців 12 днів. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2019 року в строк відбування покарання згідно зі ст. 58 КВК України за правилами ч. 1 ст. 72 КК України зарахований час слідування під вартою до виправного центру з 27 вересня 2018 року до 23 жовтня 2018 року.

Початок строку відбування покарання 19 липня 2016 року.

Кінець строку відбування покарання - 11 лютого 2021 року.

Начальник Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_4 за погодженням із головою спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що засуджений за час відбування покарання у виправному центрі характеризується позитивно, з перших днів перебування в установі виявив бажання працювати, працевлаштований різноробом з обслуговування міського парку культури та відпочинку згідно ст. 60 КВК України, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться добре, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 6 заохочень, мав одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку, активно приймає участь в культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах.

Представник установи виконання покарань та засуджений у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд подання за їх відсутності.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , він з 23 жовтня 2018 року відбуває покарання в Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». Зі змісту характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби молодшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 за погодженням з начальником сектору СВПР майором внутрішньої служби ОСОБА_8 від 01 серпня 2020 року, засуджений характеризується з позитивного боку; з перших днів перебування у виправному центрі за власною ініціативою виявив бажання працювати та працевлаштований в тов «Руяна» згідно ст. 60 КВК України, до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, поставлені завдання виконує своєчасно та у повному обсязі; у відношення до представників адміністрації виправного центру ввічливий, тактовний, дотримується правомірних взаємовідносин, виконує їх законні вимоги; відповідно до ст. 65 КВК України приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених згідно ст. 66 КВК України; приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення», «Фізкультура і спорт»; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Як вбачається зі змісту довідки про доходи №14/132 від 30 липня 2020 року, ОСОБА_5 у період часу з жовтня 2018 року по червень 2020 року отримував заробітну плату. Згідно довідки №14/133 від 30 липня 2020 року, виданої начальником сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку головного бухгалтера ОСОБА_9 , за час відбування покарання в установі із заробітної плати засудженого ОСОБА_5 на сплату аліментів утримано та перераховано 15401,44 гривень. За весь час відбування покарання засуджений має 9 заохочень та три стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

Однак, не зважаючи на позитивну характеристику засудженого ОСОБА_5 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року у задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року - залишено без змін. Ухвала Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року набрала законної сили 21 листопада 2019 року.

Так, зі змісту ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року вбачається, що підставою для відмови у задоволенні подання подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року стало те, що матеріали, які характеризують ОСОБА_5 не свідчать про те, що він став на шлях виправлення та перевиховання і його поведінка та ставлення до праці не є такими, що можуть слугувати прикладом для інших засуджених та не можуть бути підставою для задоволення подання.

Зокрема, однією з підстав для відмови в задоволенні зазначеного подання стало те, що ОСОБА_5 залучався до праці 8 разів, з яких три рази не працював, а з тих днів, що працював, заробітна плата була мізерна, оскільки у кожному місяці кількість відпрацьованих днів була від 2 до 14, в за 8 місяців відбування покарання в ДУ «Хролівський виправний центр (№140), засуджений фактично відпрацював 65 днів».

Чи змінилися вказані обставини після постановлення ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року про відмову у задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року, суд встановити не має можливості, адже представником установи виконання покарань не надано жодних доказів щодо кількості фактично відпрацьованого часу ОСОБА_5 у зазначений період.

Разом з тим, як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_5 від 01 липня 2019 року, яка була досліджена судами під час постановлення ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2019, сума нарахованої заробітної плати засудженому ОСОБА_5 за той період та після постановлення вищевказаної ухвали про відмову в задоволенні подання від 24 липня 2019 року, фактично не змінився, що підтверджується довідкою про доходи засудженого ОСОБА_5 №14/132 від 30 липня 2020 року. Зазначені обставини свідчать про те, що кількість відпрацьованих днів після постановлення судом ухвали про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, суттєво не змінилась.

Крім того, після постановлення ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2019 року, засуджений притягувався до дисциплінарної відповідальності два рази 02 серпня 2019 року за вживання спиртних напоїв, за що на нього було накладено стягнення у вигляді 4 діб ДІЗО, та 27 листопада 2019 року - за створення конфліктної ситуації, у зв`язку з чим на нього було накладено стягнення у вигляді догани. І хоча зазначені стягнення на день розгляду подання про умовно-дострокове звільнення погашені у встановленому законом порядку, їх накладення після постановлення вищевказаної ухвали суду свідчить про те, що засуджений продовжив допускати порушення режиму тримання та не може свідчити про те, що засуджений бажає стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Також суд звертає увагу на наявність рапортів, складених відносно ОСОБА_5 представниками установи виконання покарань у зазначений період з приводу його протиправної поведінки, зокрема: рапорти від 03 квітня 2020 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_5 виражався нецензурною лайкою по відношенню до представників адміністрації установи, що негативно впливало на інших засуджених. Не зважаючи на те, що за вказані порушення засуджений не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, така поведінка засудженого не може свідчити про те, що засуджений бажає стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Виходячи з наведеного, суд вважає викладені в характеристиці на засудженого від 01 серпня 2020 року обставини з приводу ввічливого ставлення засудженого до представників адміністрації не об`єктивними, а формальними, які не відповідають дійсним обставинам.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого за вищевказаний період, зміст зазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року.
Матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений після постановлення Харківським районним судом Харківської області ухвали від 24 липня 2019 року своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Позитивна характеристика, надана начальником відділення СПС ОСОБА_7 01 серпня 2020 року, наявність лише трьох заохочень, одне з яких одне було застосовано у виді дострокового стягнення раніше накладеного стягнення (14 листопада 2019 року), а також відбуття засудженим 2/3 строку покарання, без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, окрім вищевказаних обставин, суд враховує дані про особу засудженого. Так, останній має ряд непогашених судимостей за злочини проти власності та злочини проти громадського порядку та моральності, а саме був засуджений:

1) 09.09.1993 Чутівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 140, ст.46-1 КК України (в редакції закону 1960 року) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;
2) 13.01.1994 Чутівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42,43 КК України (в редакції закону 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
3) 24.05.1994 Чутівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ч. 4 ст. 42, ст. 43 КК України (в редакції закону 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 30.04.1996 за відбуттям строку покарання;
4) 15.07.1997 Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 2 , ч. 3 ст. 215, ч. 2 ст. 140, ст. 208, ч. 1 ст. 145, ч. 2 ст. 206, ст. 42, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 22.11.2001 за відбуттям строку покарання;
5) 11.04.2003 Чутівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 18.10.2004 умовно-достроково, на невідбутий строк покарання 6 місяців;
6) 23.05.2006 Чутівським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
7) 19.07.2016 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 до 5 років позбавлення волі.
Суд враховує ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, зокрема за вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2003 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та вчиняв нові злочини.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року за вчинення злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення злочинів) відносились до тяжких злочинів, обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочинів.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, а також дані про особу засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року та вважає клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 05 листопада 2020 року.

Суддя ОСОБА_1