Провадження №1-кп/761/772/2020
В И Р О К
іменем України

01 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000236від 04 липня 2017 року, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого водієм КО «Київмедспецтранс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю:

секретарів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
захисника - ОСОБА_11 ,
обвинуваченого - ОСОБА_2
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 28 червня 2017 року приблизно о 20 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним санітарним автомобілем швидкої медичної допомоги «PEUGEOT BOXER» д.н.з. НОМЕР_1 , бортовий номер НОМЕР_2 , рухався по вул. Ольжича зі сторони вул. О.Теліги у напрямку вул. Сирецької та наближався до ділянки дороги навпроти будинку № 6 по вул. Ольжича в м. Києві з метою подальшого заїзду в житлову зону. В цей час перед заїздом в житлову зону зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «PEUGEOT BOXER» д.н.з. НОМЕР_1 рухався пішохід ОСОБА_10 .
Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_2 , проявив неуважність, невірно оцінив дорожню обстановку, не переконався у безпечності перед зміною напрямку свого руху, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху та з`їжджаючи з дороги у бік житлової зони, розташованої з правої сторони по ходу напрямку його руху не надав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , який рухався по лінії тротуару, напрямок руху якого він перетинав, внаслідок чого відбувся наїзд правою передньою частиною автомобіля на даного пішохода. В подальшому водій ОСОБА_2 керуючи санітарним автомобілем швидкої медичної допомоги «PEUGEOT BOXER» д.н.з. НОМЕР_1 , бортовий номер НОМЕР_2 , не зупинився та з місця пригоди зник.
Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_2 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, пішохід ОСОБА_10 в результаті наїзду автомобілем отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми лівого стегна: уламкового перелому верхньої третини стегнової кістки зі значним зміщенням уламків (по довжині до 5 см, по ширині на ширину кістки), відрив малого вертлюга стегнової кістки з формуванням хибного (несправжнього) суглобу, розвитком функціональної недостатності 3 ступеня та нейродистрофічними розладами лівої нижньої кінцівки (вкорочення кінцівки на 5 см, ротація стопи назовні, розгинально-розгинальні контрактури в кульшовому та колінному суглобах, гіпотонія та гіпортрофія м`язів кінцівки, порушення чутливості нейропатія стегнового та малогомілкового нервів з в`ялим парезом лівої ноги), що призвело до постійної втрати загальної працездатності не менш ніж на 60% відповідно ст. 141, 142 таблиці процентів втрати загальної працездатності в результаті різноманітних травм ... «Інструкції № 2», що згідно висновку експерта №042-357-2020 відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «PEUGEOT BOXER» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 порушив п. п. 2.3 «б», 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.
Таким чином, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України не визнав та надав наступні показання.
Так, обвинувачений ОСОБА_2 суду пояснив, що 28 червня 2017 року приблизно о 20 год. 50 хв. він керуючи автомобілем «PEUGEOT BOXER» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить КО «Київмедспецтранс» їхав на виклик до хворого та рухався по вул. Ольжича в м. Києві з бригадою лікарів. Повертаючи у дворову територію він пропустив пішохода похилого віку, який ніс в руках пластикові бутилі з водою, та переконавшись, що останній відійшов від автомобіля у правий бік на відстань 2,0 - 2,5 м, розпочав рух та прослідував до місця виклику. При цьому проїжджаючи повз пішохода він подивився у праве дзеркало заднього виду та переконався, що пішохід знаходиться на безпечній відстані. Стверджує, що керований ним автомобіль не контактував з пішоходом.
Після обслуговування виклику він повернувся на підстанцію № 6 в м. Києві, де від диспетчера дізнався, що нібито є заява про наїзд на пішохода. Далі на підстанцію прибули працівники поліції, які оглянули даний автомобіль, зробили повне фотографування та зазначили, що ніяких слідів ДТП не виявлено і що автомобіль не був учасником ДТП. Під час огляду автомобіля марки «PEUGEOT BOXER» д.н.з. НОМЕР_1 працівники поліції не виявили потертостей дорожнього пилу ні на передній частині, ні на бокових частинах.
При цьому обвинувачений просив суд в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити від призначеного покарання, оскільки він має матір, яка станом на день набрання чинності вказаним Законом, а саме на 07.09.2017, досягла 70-річного віку, знаходиться на його утриманні та не має інших працездатних дітей.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд, провівши судовий розгляд, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, приходить до переконання про наявність в діях обвинуваченого вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яка підтверджується наступними доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , суду пояснив, що 28 червня 2017 року приблизно о 21 годині вечора, перетнувши проїжджу частину і рухаючись по лінії тротуару, він почув, що їде автомобіль швидкої медичної допомоги та вже через деякий час автомобіль здійснив наїзд на нього правою стороною. При цьому, водій не зупинився та з місця пригоди зник. Внаслідок чого, він впав на дорожнє покриття лівим боком та знаходився в такому стані хвилин 15-20, до тих пір поки перехожі громадяни не викликали швидку допомогу. Допомоги від обвинуваченого не отримував, останній не вибачився перед ним. Внаслідок ДТП він отримав важкі травми, визнаний особою з інвалідністю І групи, не може самостійно пересуватись та обслуговувати себе. Вважає, що обвинувачений діяв навмисно. Марку та держаний номер автомобіля, який здійснив наїзд не пам`ятає. Однак, пригадує, що поряд з водієм в кабіні автомобіля знаходилися ще дві особи.
Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_2 підтверджується показаннями свідків.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , суду пояснила, що біля 21 години 28 червня 2017 року їй зателефонували і повідомили про дорожню транспортну пригоду в пішохідній зоні на вулиці Ольжича будинок 6, за участі автомобіля швидкої допомоги, який зник з місця події, в результаті чого постраждав її чоловік. На час прибуття до місця пригоди потерпілий лежав біля припаркованого автомобіля. Стан чоловіка був жахливий, ліва частина тіла була забита, самостійно пересуватися не міг. Протягом 2 місяців чоловік проходив важке лікування і на даний час його стан здоров`я значно погіршився і вже не відновиться до попереднього стану.
Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаною в судовому засіданні, повідомила, що приблизно о 20 години, йдучи з подружкою по вул. Ольжича в м. Києві, вона побачила автомобіль швидкої допомоги без звукових сигналів та маячків, який повертав у двір. Після чого почула глухий удар, самого удару вона не бачила. В подальшому, вона побачила потерпілого, який лежав на правому боці біля лівого заднього колеса припаркованого автомобіля. Автомобіль швидкої допомоги не зупинився та поїхав далі. Вона викликала патрульну поліцію та швидку допомогу. Зазначила, що у потерпілого була дуже сильно пошкоджена ліва частина тіла. На державні номерні знаки автомобіля швидкої медичної допомоги не звернула уваги, марку автомобіля не запам`ятала.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що разом із дружиною йшов по вул Ольжича в м. Києві приблизно о 18 год. 30 хвилин, дату не пам`ятає. Бачив, як по вказаній вулиці рухався автомобіль швидкої медичної допомоги без сирени, який різко завернув у двори та вдарив пішохода похилого віку. Удар був з правої сторони автомобіля, після чого автомобіль поїхав далі не зупиняючись, а потерпілий залишився лежати на пішохідній зоні. Державний номерний знак автомобіля не запам`ятав, бортовий номер також не бачив.
Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вечором влітку 2017 року, точну дату не пам`ятає, йшла разом з чоловіком ОСОБА_14 по вул. Ольжича в м. Києві та була очевидцем ДТП за участю автомобіля швидкої медичної допомоги та пішохода. Про обставини ДТП надала показання аналогічні до показань свідка ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що працює інспектором УПП у м. Києві. Отримавши виклик стосовно дорожньо-транспортної пригоди з потерпілим, вони приїхали на підстанцію швидкої медичної допомоги, де побачили автомобіль швидкої медичної допомоги, оглянули його, сильних пошкоджень не було, були зняті лише марка та державні номери. Про виконані дії був складений рапорт. Вказала, що деталі тої події вона не пам`ятає, у зв`язку з великою кількістю дорожньо-транспортних пригод, участь в оформленні матеріалів по яким вона приймає. Свідок зазначила, що за процедурою вона повинна була викликати слідчу групу, однак це не було зроблено, оскільки пошкоджень на автомобілі не було зафіксовано.
Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що 28 червня 2017 року близько 21 годині він їхав на виклик з обвинуваченим та ОСОБА_18 по вул. Ольжича з ввімкненими маячками та сиреною, пропустили чоловіка, який перебіг дорогу. Жодного удару він не почув, тому і не зупинились.
Свідок ОСОБА_18 надав аналогічні показання.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 повідомив, що працює старшим слідчим Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві та здійснював досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. Зазначив, що твердження про здійснення наїзду правою передньою частиною автомобіля на потерпілого було сформовано в ході досудового розслідування. Речі потерпілого йому надала через два місяці добровільно дружина останнього. Також вона надала медичну документацію потерпілого. Вказав, що огляд речей він не здійснював, а одразу передав до експертної установи для проведення експертизи. Вказав, що особисто автомобіль швидкої медичної допомоги він не оглядав, оскільки з місця ДТП він зник. В подальшому, огляд автомобіля він також не здійснював, оскільки минув час, автомобіль могли відремонтувати. Разом з тим, вказав, що конкретний автомобіль, який брав участь у ДТП, було встановлено шляхом отримання відповіді з Центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф м. Києва.

Також вина ОСОБА_2 підтверджується наступними доказами, ретельно дослідженими в судовому засіданні.
Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.06.2017 року з фототаблицею та схемою пригоди по вул. О. Ольжича, буд 6-8, відповідно до яких на чистій, сухій, прямій, горизонтальній ділянці асфальтованої проїжджої частини дороги стався наїзд на пішохода. На проїзній частині відсутні нанесені лінії горизонтальної розмітки. Дана ділянка не регулюється світлофором, відсутні дорожні знаки. На даній ділянці шляху темні умови освітленості. Транспортний засіб залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Сліди шин та сліди гальмування не виявлені, також відсутні частини, деталі інші об`єкти від транспортного засобу. Відповідно до протоколу не було виявлено слідів контактної взаємодії транспортного засобу з навколишніми предметами.
Даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05.10.2017 року, відповідно до якого було вилучено оригінал медичної карти стаціонарного хворого №13680 на ім`я ОСОБА_10 на 59 аркушах.
Даними висновку судово-медичної експертизи № 1468/Е від 08 листопада 2017 року, відповідно до якого виявлене тілесне ушкодження у ОСОБА_10 відноситься до середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Виявлене ушкодження не має ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать проте, що воно утворилось від травматичної дії тупим предметом, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні автомобіля, який рухався, з пішоходом), за давністю може відповідати вказаному звернення потерпілого за медичною допомогою. Враховуючи локалізацію та характер виявленого ушкодження у ОСОБА_10 , можливість його утворення при самовільному падінні потерпілого з вертикального чи близького до вертикального положення тіла на поверхню, виключається.
Також під час судового розгляду було допитано експерта ОСОБА_20 , яка вказала, що під час складання висновку судово-медичної експертизи виходила з відомостей, наявних у постанові слідчого, а також з медичних документів, де було зазначено, що тілесні ушкодження отримані потерпілим при ДТП, потерпілого збив автомобіль. Зазначила також, що вона приймала до уваги, що потерпілий є людиною похилого віку. При цьому, було виключено можливість утворення виявленого ушкодження при самовільному падінні потерпілого з вертикального чи близького до вертикального положення тіла на поверхню.
Крім того, експерт повідомила, що ступінь тяжкості тілесних ушкоджень з часом може змінитись. Так, у разі, якщо через 6-9 місяців після отримання травми відсоток втрати потерпілим працездатності буде більшим за 33 %, тоді такі тілесні ушкодження будуть оцінені як тяжкі. Однак для надання відповіді на таке питання потрібно проведення ще однієї судово-медичної експертизи.

Даними висновку судово-медичної експертизи № 042-357-2020 від 31 липня 2020 року, отриманого в ході судового розгляду, відповідно до якого на момент звернення ОСОБА_10 за медичною допомогою 28.06.2017 о 21.00, у нього мало місце тілесне ушкодження у виді закритої травми лівого стегна: уламкового перелому верхньої третини стегнової кістки зі значним зміщенням уламків (по довжині до 5 см, по ширині на ширину кістки), відрив малого вертлюга стегнової кістки з формуванням хибного (несправжнього) суглобу, розвитком функціональної недостатності 3 ступеня та нейродистрофічними розладами лівої нижньої кінцівки (вкорочення кінцівки на 5 см, ротація стопи назовні, розгинально-розгинальні контрактури в кульшовому та колінному суглобах, гіпотонія та гіпортрофія м`язів кінцівки, порушення чутливості нейропатія стегнового та малогомілкового нервів з в`ялим парезом лівої ноги), що призвело до постійної втрати загальної працездатності не менш ніж на 60% відповідно ст. 141, 142 таблиці процентів втрати загальної працездатності в результаті різноманітних травм ... «Інструкції № 2». Відповідно до п.п. 2.1.1/г та 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ №6 від 17.01.1995, виявлене тілесне ушкодження, за ступенем тяжкості, відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження. Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось від травматичної дії тупим предметом, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні автомобіля, який рухався, з пішоходом), за давністю може відповідати вказаному терміну.
Даними висновку судово-медичної експертизи № 299-мк від 09 листопада 2017 року,з якої вбачається, що при експертизі одягу ОСОБА_10 на сорочці та брюках будь-яких пошкоджень не виявлено.
Характер, морфологія та механізм утворення виявлених слідів ковзання на підошвах правого та лівого туфлів, слід вважати, що в момент первинного контакту з транспортним засобом потерпілий знаходився у вертикальному положенні та міг бути звернений правою задньо-боковою поверхнею тіла до транспортного засобу. Будь-яких пошкоджень на сорочці та брюках потерпілого, які б могли утворитися за механізмом тертя-ковзання по волочінню потерпілого по дорожньому покриттю, не виявлено.
Експерт ОСОБА_21 пояснив суду, що на слідах, які містяться на підошві потерпілого, а саме на підошві лівого та правого туфля, було виявлено сліди, утворені за механізмом «тертя-ковзання». При цьому дорожнє покриття зміщувалось відносно підошви у напрямку із середини назовні та дещо ззаду наперед. Також встановлено, що такі сліди могли бути утворені за умов, що потерпілий знаходився у вертикальному положенні та міг бути звернений правою задньо-боковою поверхнею тіла до транспортного засобу.
При цьому суд не погоджується з доводами захисника щодо незгоди з таким висновком експерта з причин отримання речей потерпілого, які досліджувались, не шляхом тимчасового доступу до речей, оскільки як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із показань потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_12 речі потерпілого слідчий ОСОБА_19 отримав безпосередньо від дружини потерпілого ОСОБА_12 з дозволу самого потерпілого. Відповідно до положень ч.1 ст. 56 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право зокрема, подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду. Таким чином потерпілий ОСОБА_10 у вказаний спосіб шляхом надання своїх речей слідчому для забезпечення проведення експертизи реалізував своє право, надане йому кримінальним процесуальним законом.
Даними протоколу слідчого експерименту від 10.04.2018, проведеного з метою встановлення об`єктивної видимості пішохода ОСОБА_10 з робочого місця водія в умовах виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце 28.06.2017, згідно якого слідчим було здійснено виїзд за адресою вул. Ольжича, 6 у м. Києві, та встановлено, що видимість з робочого місця водія нічим не обмежується.
Даними висновку судової автотехнічної експертизи № 12-1/537 від 19.04.2018, згідно якої, в ситуації, яка склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, водій автомобіля «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був керуватися вимогами пунктів: 10.1; 10.2 ПДР України. В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 10.2 ПДР України. В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія ОСОБА_2 , вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 10.2 ПДР. України. З технічної точки зору, причиною даної ДТП є невідповідність дій водія автомобіля «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_22 вимогам пунктів 10.1; 10.2 ПДР України.
Експерт ОСОБА_23 пояснив суду, що йому на виконання надійшла постанова та матеріали справи, які він вивчав. Зазначив, що експертною установою було встановлено, що в результаті даної ДТП мав місце незначний контакт автомобіля з потерпілим, а тому деформація чи пошкодження лакофарбового покриття на автомобілі могли не залишитися.
Суд погоджується із таким висновком експерта та не сприймає твердження сторони захисту про те, що висновок автотехнічної експертизи № 12-1/537 від 19.04.2018 ґрунтується на недопустимих доказах, а саме даних протоколу слідчого експерименту від 10.04.2018, оскільки такий слідчий експеримент проведений у порядку, встановленому цим кодексом з дотриманням вимог ст. 240 КПК України про що слідчим складено відповідний протокол, який відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Крім того, в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту був допитаний як свідок старший слідчий Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_19 , який здійснював досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні та проводив вказаний слідчий експеримент. ОСОБА_19 надав свої пояснення з приводу проведення слідчого експерименту, порядок здійснення якого відповідає вимогам КПК України, а його висновки зафіксовані у протоколі слідчого експерименту від 10.04.2018, який підписаний учасниками такої слідчої дії. Щодо відсутності підпису статиста у протоколі слідчого експерименту, ОСОБА_19 пояснив, що статист покинув місце проведення слідчого експерименту до його закінчення, а тому не підписав протокол. З даного приводу суд зазначає, що такий недолік протоколу не свідчить про недопустимість даних протоколу проведення слідчого експерименту від 10.04.2018 в цілому.
Що стосується невідповідності у показаннях свідків в частині точного часу та адреси, за якою стався наїзд автомобілем швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_10 , то такі невідповідності пояснюються особливостями пам`яті кожного зі свідків та тривалим часом, який минув після даної події, про що наголошували у своїх поясненнях суду допитані свідки.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про те, що автомобіль швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 не здійснював зіткнення з пішоходом ОСОБА_10 , оскільки факт наїзду автомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_10 знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду обвинувального акта та підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . При цьому судом не було встановлено наявності підстав у вказаних свідків, які були випадковими перехожими, оговорювати обвинуваченого, а що стосується потерпілого ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_12 , то і вони неодноразово стверджували, що не мають підстав оговорювати обвинуваченого, дають чесні та правдиві показання.

Також не спростовує факту участі цього автомобіля під керуванням ОСОБА_2 у ДТП і відсутність пошкоджень такого автомобіля. Так, в судовому засіданні було встановлено, що в результаті даної ДТП мав місце незначний контакт автомобіля з потерпілим, а тому деформація чи пошкодження лакофарбового покриття на автомобілі могли не залишитися.

Таким чином судом в ході судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, порушивп. п. 2.3 «б», 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Суд, оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_2 суд розцінює як бажання уникнути покарання за скоєне кримінальне правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини справи, ставлення ОСОБА_2 до вчиненого, який вину у вчиненому не визнав, дані, які характеризують його особу, те, що він раніше не судимий, не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та на обліку у лікаря психіатра, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, працює, неодружений.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_2 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 286 КК України та не знаходить підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання.

Також суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки злочин, який він вчинив, відноситься до тяжких злочинів.

Судом встановлено, що обвинувачений має на утриманні матір, ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка станом на день набрання чинності вказаним Законом, а саме на 07.09.2017, досягла 70-річного віку, знаходиться на його утриманні та не має інших працездатних дітей та просив суд застосувати до нього положення п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до положень ч. 2 ст. 86 КК України особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання законом про амністію.

Згідно із положеннями п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Положеннями ст. 15 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного так і додаткового покарання, призначеного судом.

Відповідно до положень ст. 10 Закону виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Згідно із ст. 13 Закону дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності, та вчинений 28.06.2017 у тверезому стані.

Як вбачається з наданих суду документів обвинувачений має на утриманні матір, ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка станом на день набрання чинності вказаним Законом, а саме на 07.09.2017, досягла 70-річного віку, знаходиться на його утриманні та не має інших працездатних дітей.

Таким чином, вище наведене свідчить про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_2 положень пункту «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Стягненню з ОСОБА_2 підлягають судові витрати за проведення судових експертиз:

-судово-медичної експертизи №1468/Е, що становить 1796 грн. 90 коп.;

-судово-медичної експертизи №042-357-2020, що становить 1619 грн. 10 коп.;

-судово-медичної експертизи №-299-мк, що становить 2517 грн. 70 коп.;

-судової автотехнічної експертизи №12-1/537, що становить 858 грн.

Цивільний позов до початку судового розгляду не заявлений.

Відомості про речові докази, заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз:

-судово-медичної експертизи №1468/Е, що становить 1796 грн. 90 коп.;

-судово-медичної експертизи №042-357-2020, що становить 1619 грн. 10 коп.;

-судово-медичної експертизи №-299-мк, що становить 2517 грн. 70 коп.;

-судової автотехнічної експертизи №12-1/537, що становить 858 грн.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1