Справа № 522/3671/17
Провадження № 1-в/522/28/21
УХВАЛА
04 лютого 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по відбуттю покарання,

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по відбуттю покарання.

12.01.2021 року Приморським районним судом м. Одеси засуджено ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі з зарахуванням, згідно ч. 5 ст. 72 КК України. Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання від вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

На підставі заяви засудженого від 15.01.2021 року ДУ «Одеській слідчий ізолятор» просив винести ухвалу про звільнення ОСОБА_3 , з-під варти, якщо термін призначеного покарання закінчується до набрання вироком законної сили.

Прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 надав суду заяву про проведення судового засідання без його участі, у зв`язку з перебуванням у відрядженні, проти задоволення клопотання не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає, що заяву засудженого слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Згідно з ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 206 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Судом встановлено, що 12.01.2021 року вироком Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком від 23.05.2018 р. Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України, та остаточно до відбуття ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з 04 квітня 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 , термін його попереднього ув`язнення, з 04 квітня 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання по день набрання вироком законної сили, слід здійснювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

У рішенні Європейського суду з прав людини, Справа «Луценко проти України» (Заява № 6492/11) від 19.11.2012 року, зазначено що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (див. рішення від 9 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72,77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин.

З урахуванням вище наведеного, та того факту, що строк відбування покарання ОСОБА_3 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України закінчується 04.02.2021 року, а строк тримання під вартою спливає 16.02.2021 року, заяву про зміну запобіжного заходу варто задовольнити.

Керуючись ст.ст. 201, 203, 206, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти по відбуттю покарання.

Апеляційна скарга, на ухвалу судді, може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1