У Х В А Л А
Іменем України
08 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю скаржника ОСОБА_3

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 , від 22.09.2020 року, про закриття кримінального провадження № 0000421 від 20.06.2017 року,-

ВСТАНОВИВ:
У провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказана скарга.

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 зазначає, що Державним бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000421 від 20.06.2017 щодо перевищення влади та службових повноважень заступником Генерального прокурора ОСОБА_6 та Генеральним прокурором ОСОБА_7 , що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян та держави, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.365 КК України.

22.09.2020 Слідчим третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень вчинених працівниками правоохоронних оргайів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Скаржник вважає постанову слідчого необґрунтованою та незаконною, а тому просить слідчого суддю її скасувати.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав, просив слідчого суддю її задовольнити.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення скаржника, повно та всебічно дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках потерпілого.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 3 Узагальнення ВССУ про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17 слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Таким чином, правова природа даного виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки слідчим суддею не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Водночас, з постанови слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 , від 22.09.2020 року, про закриття кримінального провадження № 0000421 від 20.06.2017 року вбачається, що рішення про закриття кримінального провадження є таким, що прийнято передчасно, на підставі неповно проведеного досудового розслідування без всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження.

Зокрема у оскаржуваній постанові слідчого не враховано рішення слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2020 року по справі № 761/17451/20, щодо проведення слідчих дій та надання належної оцінки доказам, що послугувало підставою для скасування попередньої постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Також слідчий ОСОБА_8 не надав оцінку рішенням заступника Генерального прокурора України ОСОБА_6 та Генерального прокурора України ОСОБА_7 щодо призначення прокурорів у кримінальних провадженнях, які розслідуються за заявами щодо скоєння останніми кримінальних правопорушень.

Крім того, більша частина доказів, на які посилається слідчий в оскаржуваній постанові, була зібрана під процесуальним керівництвом прокурорів, які були визначені у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що ставить під сумнів їх з точки зору допустимості, оскільки відповідно до п. 64 рішення Європейського суду з прав людини від 04.04.2006 року у справі «Сергій Шевченко проти України» особи, відповідальні за проведення слідства, мають бути незалежні від осіб, які причетні до подій, які розслідуються.

Окремо слід звернути увагу, що вказані докази були здобуті слідчим Генеральної інспекції ОСОБА_9 , який також міг бути призначений як ОСОБА_7 так і ОСОБА_6 , тобто особами, дії яких перевіряються у кримінальному провадженні.

Крім того, Київським апеляційним судом було вказано на необхідність з`ясування у кримінальному провадженні обставин про вчинення ОСОБА_10 .ВЛуценком та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.343, н.2 ст.364, ч.4 ст.368 КК України.

Однак, слідчий під час проведення досудового розслідування належним чином не перевірив доводи заявника ОСОБА_4 щодо вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 343, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 368 КК України, а також не перевірено суму завданих заявнику збитків, не призначено жодної експертизи.

Так, слідчий, оцінюючи висновок експерта №1963 від 31.10.2016 (економічна експертиза, яка проводилась в рамках кримінального провадження 00000310), та покази експерта ОСОБА_11 , яким проведено дане дослідження, не встановив заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах ОСОБА_4 , мотивуючи це тим, що з метою встановлення ринкової вартості землі, яка є предметом дослідження вказаного кримінального провадження, необхідно проводити оціночно-земельну експертизу.

Проте, слідчий, дійшовши висновку про необхідність проведення оціночно-земельної експертизи, всупереч вимогам п.3 ч.1 ст.91 КПК України, не призначив проведення вказаної експертизи.

Крім того, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження під час досудового розслідування допитано чотирьох осіб ( ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 ), що не відповідає дійсності.

Так, 05.02.2018 року в якості свідка допитано адвоката ОСОБА_3 , який надав покази про обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 під час закриття кримінального провадження № 00000310.

Адвокат ОСОБА_3 надав свідчення в межах та відповідно до письмового дозволу, наданого ОСОБА_4 , на розголошення відомостей, що становлять адвокатську таємницю.

Таким чином, слідчий в мотивувальній частині своєї постанови не надав належну оцінку наданим показам свідка ОСОБА_3 , не вказавши їх в постанові про закриття кримінального провадження, що суперечить ст.84, ст.91, ч.5 ст.110 КПК України.

Крім того, заявником до матеріалів кримінального провадження №00000421 було долучено оптичний диск з аудіо записом виступу заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 під час розгляду дисциплінарної скарги відносно останнього Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, який зазначив, що Генеральний прокурор ОСОБА_7 надав йому вказівку закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_13 .

Таким чином, слідчий ОСОБА_8 не надав належної оцінки показам ОСОБА_7 , не перевірив їх у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб.

Також, слідчим не вказані процесуальні рішення, які приймалися під час досудового розслідування, а саме: постанова детектива НАБУ від 22.06.2017 про відмову у визнанні потерпілої ОСОБА_4 ; ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 11.07.2017 (справа №760/1171/17, провадження №1-кс/760/9841/17) про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим від 22.06.2017; ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.11.2017 у справі №757/66419/17-к; постанова слідчого від 28.12.2017 про відмову у визнанні потерпілої ОСОБА_4 постанови про зміну підслідності тощо.

Отже, слідчий суддя вважає наявні у кримінальному провадженні дані недостатні для висновку про закриття кримінального провадження, оскільки той обсяг інформації, яка наявна у слідчого явно не дає змоги стверджувати ні про наявність, ані про відсутність складу кримінальних правопорушень у діях вказаних осіб.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто потребує під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні «Бєлоусов проти України» заява № 4494/07 від 07 листопада 2013 року у п. 55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельнішим, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява № 31939/06, п. 55).

Наведене у сукупності вказує на необґрунтованість постанови слідчого слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 , від 22.09.2020 року, про закриття кримінального провадження № 0000421 від 20.06.2017 року, та невжиття достатнього обсягу заходів у вигляді проведення необхідних слідчих та/чи процесуальних дій з метою виконання завдань кримінального провадження та встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд стороною кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 , від 22.09.2020 року, про закриття кримінального провадження № 0000421 від 20.06.2017 року є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню в частині скасування рішення слідчого.

В задоволенні іншої частини скарги необхідно відмовити, оскільки вирішення поставлених скаржником питань не відноситься до компетенції слідчого судді.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 22, 26, 91, 92, 110, 303, 306, 307, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 , від 22.09.2020 року, про закриття кримінального провадження № 0000421 від 20.06.2017 року задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_5 , від 22.09.2020 року, про закриття кримінального провадження № 0000421 від 20.06.2017 року.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1