Справа № 488/5409/18
Провадження № 1-кп/488/122/20
У Х В А Л А

29.12.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7
в ході підготовки кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 122 КК України до судового розгляду, вирішуючи питання, визначені ст. 315 КПК України, розглянувши клопотання потерпілої та його представника про прийняття цивільного позову та його забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2018 року ОСОБА_6 до суду подано заяву про забезпечення позову, а 14.12.2018 року подано цивільний позов, відповідно до якого позивач просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду в сумі 63 986 грн., та у відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.
Відповідно до ст. 128 КПК України, суд вважає необхідним прийняти даний позов до провадження.
Стосовно забезпечення позову, то відповідно до норм КПК України, питання щодо цього регулюється положеннями Глави 17 КПК України, якою визначено підстави та порядок накладення арешту на майно.
Серед іншого, положення ч.2 ст. 170 КПК України передбачають, що арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позивач).
В обгрунтування свого клопотання щодо забезпечення позову, потерпіла посилається на спірвозмірність та адеквантість позовних вимог, та необхідністю присічення намагання відповідача позбавитись належного їй майна.
В ході судового засідання представник потерпілої вказував на те, що діями ОСОБА_4 потерпілій завдано матеріальну шкоду у зв`язку з її лікуванням, а також викраденням золотих прикрас, у зв`язку з чим їй також завдано моральної шкоди.
На підтвердження наявності у обвинуваченої майна, надав докази щодо перебування у власності ОСОБА_4 житлового будинку та земельної ділянки, на які, а також на все інше нерухоме та рухоме її майно, просить накласти арешт.
Прокурор просив вирішити дане клопотання на розсуд суду, при цьому висловився про право потерпілої на подання позову та клопотати про його забезпечення.
Обвинувачена та її представник проти заяви про забезпечення позову заперечували. Зокрема захисник послалася на те, що до числа заявлених до відшкодування сум включено, в тому числі вартість золотих прикрас, які нібито викрадено у потерпілої, що виходить за межі обвинувачення. Згідно ж позову на лікування витрачено всього 19 769, 81 грн. Сума моральної шкоди не містить підстав її визначення. За такого вважає, що накладення арешту на нерухомість обвинуваченої у виді житлового будинку та земельної ділянки не є співмірним.
Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з такого.
За положеннями ст.333 КПК України, на стадії судового розгляду кримінального провадження можуть бути застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, при розгляді клопотання про арешт майна, суд повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення.
Згідно зі статею 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, застосування арешту майна з метою його подальшої конфіскації або відшкодування шкоди, завданої внаслідок правопорушення буде відповідати вимогам ст.1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо він формально грунтується на вимогах закону, але й за умов, що такий арешт у даній конкретній справі не порушує справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб.
Як встановлено судом, у своєму клопотанні потерпіла просить про забезпечення позову, у якому висунуто вимоги, в тому числі про стягнення вартості, належних потерпілій золотих прикрас.
В той же час, заявлений нею позов розглядається у кримінальному провадженні з приводу завдання потерпілій тілесних ушкоджень, тобто виходить за межі обвинувачення, та фактично тих юридичних фактів, встановлення яких має здійснюватися у даному кримінальному провадженні.
Стосовно витрат на лікування, то зі змісту цивільного позову слідує про їх розмір 19769,81 грн. Щодо розміру моральної шкоди, то такий визначений у сумі 100 000 грн.
В той же час, суд вважає, що заявлену до відшкодування шкоду не можна вважати співмірною вартості нерухомого майна, належних обвинуваченій, зокрема житлового будинку та земельної ділянки. Відомості щодо перебування у власності обвинуваченої іншого майна на даний час не встановлено.
Окрім того, представник потерпілої вказує на те, що є підстави вважати, про можливість ОСОБА_4 перереєструвати належне їй майно, що утруднить чи зробить неможливим виконання можливого на користь потерпілої рішення суду.
В той же час, як встановлено судом, цивільний позов та заява про його забезпечення подані у справі в грудні 2018 року, тобто два роки потому. З ними обвинувачена була обізнана, однак до цього часу не вжила будь-яких дій з відчуження цього майна, що спростовує ті ризики, на які посилається потерпіла та її представник.
Щодо інших ризиків, то потерплим та її представником про такі не заявлено, та достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, на даний час не вбачається.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви потерпілої ОСОБА_6 та її представника про забезпечення позову (арешт майна) обвинуваченої ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1