Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

04 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Луцький слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 11 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000011 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 17 липня 2020 року) відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Згідно оскаржуваної ухвали, клопотання прокурора задоволено та продовжено дію обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 09 листопада 2020 року включно.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги захисник обвинуваченого вважає ухвалу суду прийнятою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому, на його думку, у даному провадженні існують об`єктивні підстави для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції. Вважає можливим застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки продовження тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України. Також, на його думку, слідчим та прокурором не доведений жодний ризик? передбачений ст.177 КПК України.

Із оскаржуваної ухвали вбачається, що наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились, а більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для запобігання ризиків, а тому вказаний запобіжний захід слід продовжити.

Прокурор до суду апеляційної інстанції на розгляд справи не прибув та до початку апеляційного розгляду від нього надійшло клопотання про розгляд справи без участі прокурора, в якому він заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого. А тому колегія суддів вважає за необхідне провести розгляд справи без участі прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника адвоката на підтримання апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно враховано те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, що протягом одного місяця він вчинив 8 (вісім) крадіжок індивідуального майна громадян, що відносно нього в судах знаходяться обвинувальні акти за фактами крадіжок майна. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за скоєне діяння. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 має непогашену судимість за вчинення корисливих злочинів та знову обвинувачується у вчиненні корисливих умисних злочинів, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може продовжити злочинну діяльність. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого за місцем його проживання, своєчасне його з`явлення до суду в даному кримінальному провадженні.

Також колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

А ч.3 зазначеної норми Закону встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заявляючи клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою, захисником не надано доказів про наявність в обвинуваченого чи його близьких родичів постійного місця проживання або реєстрації за адресою якого до обвинуваченого ОСОБА_4 можна було б застосувати домашній арешт. Також таких даних не містять і матеріали судового провадження.

Крім того, обвинуваченим та його захисником не доведено той факт, що ризики, які існували в кримінальному провадженні відпали.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 11 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000011 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 17 липня 2020 року) відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3