Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/2138/20
Справа № 711/6298/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання старшого слідчого в ОВС СУ Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 , винесене в кримінальному провадженні №0000041 від 19.08.2020, погоджене прокурором ОСОБА_3 про арешт майна,-

встановив:

Старший слідчий в ОВС СУ Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотання у кримінальному провадженні №0000041 від 19.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України про накладення арешту.

Клопотання обґрунтовує тим, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000041 від 19.08.2020, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, по факту самовільного заняття земельних ділянок на території Катеринопільського та Лисянського районів Черкаської області.

Так, відповідно до заяви ГО «Сила. Захист. Честь.» були самовільно зайняті під вирощування сільськогосподарської культури ряд земельних ділянок в адміністративних межах с. Журжинці та с. Хижинці Лисянського району.

За даним фактом СУ ГУНП в Черкаській області розпочато розслідування кримінального провадження № 0000233 від 21.08.2020 за ч. 2 ст. 197-1 КК України.

До Звенигородської місцевої прокуратури надійшли матеріали перевірки УСБУ в Черкаській області щодо використання особами земельних ділянок державної форми власності (землі запасу історико-культурного призначення), які розташовані на території Лисянського району, Черкаської області, без правовстановлюючих документів всупереч встановленому порядку, чим завдано державі значної шкоди.

За даним фактом Лисянським відділом Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області розпочато розслідування кримінального провадження №0000041 від 19.08.2020 за ч. 2 ст. 197-1 КК України. В подальшому підслідність у даному кримінальному провадженні визначено за СУ ГУНП в Черкаській області.

На теперішній час кримінальні провадження № 0000041 та № 0000233 об`єднано під єдиним реєстраційним номером 0000041.

Відповідно до Довідки Лисянського відділу ГУ Держгеокадастру від 01.09.2020 земельна ділянка в адміністративних межах с. Журжинці Лисянського Черкаської області :04:001:0601 площею 28,4002 га знаходяться у державній власності, не передані у постійне користування та належить до земель історико-культурного призначення. Згідно листа Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 27.08.2020 № 02/01-03-25/719, зазначена земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення згідно зі ст. 34 ЗУ «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до положень ст. 162 Земельного Кодексу України здійснюється забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. На землях історико-культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Положеннями статей 91, 96 Земельного Кодексу України зазначено, що всі землі історико-культурного призначення мають єдине цільове призначення, це розміщення об`єктів культурної спадщини вони підлягають підвищеній охороні земель.

Відповідно до ст. 43 «Про охорону культурної спадщини» за незаконне проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних чи підводних робіт на об`єкті археологічної спадщини, а також за умисне незаконне знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин винні особи притягаються до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Зазначена земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

02.09.2020 розпочато проведення огляду земельної ділянки :04:001:0601, в ході якого за допомогою техніки ФОП ОСОБА_5 , здійснено збір врожаю соняшнику, який було зупинено у зв`язку з технічною несправністю залученої техніки - комбайну. 05.09.2020 продовжено проведення огляду, в ході якого зібране 02.09.2020 насіння соняшнику на частині зазначеної земельної ділянки вагою 3020 кг., вилучено та 06.09.2020 передано на відповідальне зберігання СТОВ «МТС Морал».

На теперішній час зазначений врожай соняшника визнано у кримінальному провадженні речовим доказом в порядку ст. 98 КПК України, так як є достатні підстави вважати, що воно набуте кримінально протиправним шляхом, а саме внаслідок самовільного заняття земельної ділянки історико-культурного призначення.

На підставі вищевикладеного слідчий просив задовольнити клопотання та накласти арешт на насіння соняшнику вагою 3020 кг., зібране 02.09.2020, з частини земельної ділянки в адміністративних межах с. Журжинці, Лисянського району Черкаської області, кадастровий номер :04:001:0601 площею 28,4002 га.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Тобто, слідчий суддя має право розглянути клопотання за відсутності власника майна, однак при цьому в матеріалах провадження мають міститися дані про належне повідомлення цієї особи про дату та час розгляду клопотання.

10.09.2020 року під час судового засідання прокурор повідомив про те, що власник майна - насіння соняшнику вагою 3020 кг., органом досудового розслідування не встановлений.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що в заяві про вчинене кримінальне правопорушення від 21.08.2020 року голова ГО «Сила.Захист. Честь.» Ляакало Є повідомляє ГУ НП в Черкаській області та прокуратуру Черкаської області про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 , здійснив самозахват земель історико-культурного призначення, а саме: площею 28,4 га., кадастровий номер -:04:001:0601, площею 18,2 га., кадастровий номер - :04:001:0601.

З метою недопущення порушення прав ОСОБА_6 , який міг бути можливим власником майна, яке просив арештувати прокурор, в судовому засіданні було оголошено перерву для виклику останнього в судове засідання на 14.09. 2020 року.

14.09. 2020 року ОСОБА_6 через канцелярію Придніпровського районного суду м. Черкаси подав заяву, в якій просив справу №711/6298/20 розглянути без його участі. Також зазначив, що він не має до врожаю сояшника відношення, просив його не викликати та розглядати клопотання слідчого ОСОБА_4 без його участі.

21.09.2020 року в судовому засіданні представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 (діяв на підставі ордеру серії КВ №831557 від 21.09.2020 року) повідомив слідчого суддю про те, що ОСОБА_6 не є власником майна - насіння соняшнику вагою 3020 кг. та не має до нього ніякого відношення.

Відповідно до ч.3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_6 не є цивільним позивачем, підозрюваним, обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000041 від 19.08.2020, чи іншим власником майна, слідчим суддею було відмовлено в допуску адвоката ОСОБА_7 до участі у розгляді клопотання про арешт майна. При цьому адвокату було забезпечене його право бути присутнім у залі судового засідання, оскільки кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито (ст. 27 КПК України).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Частитною1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Виходячи зі змісту вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним з таких заходів забезпечення, згідно п. 7 ч. 2 вказаної статті, є арешт майна.

Доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною першою статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що СУГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000041 від 19.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Як вбачається з копії витягу з кримінального провадження, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 19.08.2020 року, внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, згідно з якими, до Звенигородськой місцевої прокуратури надійшли матеріали перевірки УСБУ в Черкаській області щодо використання особами земельних ділянок державної форми власності (землі запасу історико-культурного призначення), які розташовані на території Лисянського району, Черкаської області, без правовстановлюючих документів всупереч встановленому порядку, чим завдано державі значної шкоди.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими СУГУ НП в Черкаській області ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 Процесуально керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Так, з акту про пошкодження об`єкту (пам`ятки) культурної спадщини від 26.06.2020 року, складеного завідувачем сектору археології та охорони культурної спадщини Державного історико-культурного заповідника «Трипільська культура» ОСОБА_13 вбачається, що земельна ділянка площею відповідно до Публічної кадастрової карти України 28,4002 га., та кадастровим номером :04:001:0601 знаходиться в адміністративних межах Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області, в межах пам`ятки археології національного значення, городища ІХ-ІV ст. до н.е., реєстровий №230025-Н. На момент обстеження ділянка засіяна соняшником. Внаслідок сільськогосподарського обробітку руйнується культурний шар пам`ятки по всій площі ділянки.

Як вбачається з довідки Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 27.08.2020 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0601 належить до земель історико-культурного призначення згідно із ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Згідно довідки в.о. начальника відділу у Лисянському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаської області ОСОБА_14 від 01.09.2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0601 проінвентаризована та сформована, не передана у власність або постійне користування. Відповідно до проекту роздержавлення агрофірми «Колос» с. Журжинці Лисянського району земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення.

Відповідно довідки головного агронома СТОВ «МТС-Морал» щодо готовності врожаю 2020 до збору, відібравши зразки врожаю соняха, сої та кукурудзи, що знаходяться на вказаних слідчим земельних ділянках, дослідивши їх на предмет дозрівання, вологості та таке інше, можна встановити наступний графік збору врожаю: насіння соняху в с.с. Хижинці та Журжинці, Лисянського району 4.09.2020 - 5.09.2020 року; насіння соняху в с. Потоки Катеринопільського району та .с. Хижинці та Журжинці, Лисянського району з 20.09.2020 по 30.09.2020 року, в залежності від погодних умов.

З протоколів огляду від 01.09. 2020 року, 02.09.2020 року та 05.09.2020 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0601 площею 28,4002 га. засіяна сояшником, який на момент огляду частково зібраний. Крім того встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розміщується пам`ятка археології «Городище 6-5 ст. до н.е.», реєстровий №230025-Н. Вказана земельна ділянка відноситься до земель історико-культурного призначення. 02.09.2020 року розпочато огляд земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0601, в ході якого, за допомогою техніки ФОП ОСОБА_5 здійснено збір врожаю соняшнику, який було зупинено у зав`язку з технічною несправністю залученої техніки, а саме комбайну. 05.09.2020 року продовжено проведення огляду, в ході якого зібране 02.09.2020 року насіння соняшнику на частині зазначеної земельної ділянки в кількості 3020 кг. було вилучене.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 від 07.09.2020 року соняшник в кількості 3020 кг., зібраний в ході проведення огляду 02.09.2020 року та 05.09.2020 року з частини земельної ділянки в адміністративних межах с. Журжинці Лисянського району з кадастровим номером :04:001:0601 площею 28,4002 га., визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000041 від 19.08.2020 року

Так, майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за ч.2 ст. 197-1 КК України - самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.

Самовільне зайняття земельної ділянки, згідно зі ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 р. № 963-IV - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з приписами п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до положень ст. 162 Земельного Кодексу України здійснюється забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. На землях історико-культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Положеннями статей 91, 96 Земельного Кодексу України зазначено, що всі землі історико-культурного призначення мають єдине цільове призначення, це розміщення об`єктів культурної спадщини вони підлягають підвищеній охороні земель.

Відповідно до ст. 43 «Про охорону культурної спадщини» за незаконне проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних чи підводних робіт на об`єкті археологічної спадщини, а також за умисне незаконне знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин винні особи притягаються до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Так, діяльність, яка перевіряється під час досудового розслідування пов`язана з самовільним зайняттям земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0601 площею 28,4002 га., державної власності в адміністративних межах с. Журжинці Лисянського району, шляхом сільськогосподарського обробітку та посіву соняшнику, а тому є підстави стверджувати, що насіння соняшнику вагою 3020 кг., зібране 02.09.2020 може бути набуте кримінально протиправним шляхом, і воно може бути приховане, передане, пошкоджене або знищене.

Також, слід зазначити, що матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому слідчий суддя визнає, що вилучене насіння соняшнику є об`єктом кримінально - протиправних дій, а отже і речовим доказом, оскільки самовільне зайняття земельної ділянки було здійснено саме з метою вирощування останнього.

Водночас ці обставини мають бути перевірені шляхом проведення їх дослідження в сукупності з отриманими іншими відомостями під час проведення слідчих дій.

Зазначені обставини мають суттєве значення для кримінального провадження. Без їх встановлення неможливо всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, встановити всіх осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних процесуальних рішень.

Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси можливого власника або володільця майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження, з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав можливого власника/володільця має незначний строковий характер, відтак основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У зв`язку з цим, слідчий суддя приходить до висновку що необхідність накладення арешту на речові докази є виправданою, більш суспільно значимою та превалює над принципом вільного володіння майном.

Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання будь-якої особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього рухомого майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження , наслідки арешту майна для його можливого володільця.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним із завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.

Таким чином, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку накласти арешт на насіння соняшнику вагою 3020 кг., зібране 02.09.2020, з частини земельної ділянки в адміністративних межах с.Журжинці Лисянського району Черкаської області, кадастровий номер :04:001:0601 площею 28,4002 га. із забороною розпоряджатися будь яким чином цим майном.

А тому слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання..

Керуючись ст. ст. 40, 113, 117, 131, 132, 170, 171, 309 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на насіння соняшнику вагою 3020 кг., зібране 02.09.2020, з частини земельної ділянки в адміністративних межах с.Журжинці Лисянського району Черкаської області, кадастровий номер :04:001:0601 площею 28,4002 га. із забороною розпоряджатися будь яким чином цим майном.

Копію ухвали направити слідчому, в провадженні якого знаходиться справа, прокурору.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду в порядку, визначеному КПК України.

Повний текст ухвали проголошено 24.09.2020 року о 08.00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1