Справа №591/2993/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/440/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши, у порядку письмового провадження, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами представників власника майна ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми, від 18 серпня 2020 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000032,

ВСТАНОВИЛА:

Старший слідчий СУ ГУНП в Сумській області звернувся до суду з клопотанням, узгодженим з прокурором, про арешт майна, яке мотивував тим, що слідчим СУ ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000032, від 29 січня 2020 року, за ознаками ст. 191 ч. 3 КК України, за фактом того, що службовими особами ТОВ "Інтерпромдеталь" налагоджена та реалізовується схема розтрати коштів належних АТ "Укрзалізниця," шляхом постачання підрозділам АТ "Укрзалізниця" запчастин і механізмів для гальмівних систем рухомого складу за завищеною вартістю, що фінансово виснажує державне товариство та створює реальні передумови до надзвичайних подій на залізничному транспорті.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми, від 18 серпня 2020 року, клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на майно вилучене 27 травня 2020 року під час проведеного обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , яке розташоване у АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено речі зазначені в клопотанні про їх арешт.

Слідчий суддя, застосовуючи арешт, виходив з того, що вилучені речі та документи необхідні для подальшого проведення слідчих дій, оскільки вони мають значення для кримінального провадження, так як зберегли сліди вчинення злочину і їх дослідження необхідне для з`ясування обставин події кримінального правопорушення.

У поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали якою відмовити в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що слідчим не доведено, що вилучене майно має відношення до вчиненого злочину та може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Вказує представник власника майна і про те, що відсутні підстави для накладення арешту на майно яке не було визнано слідчим як речовий доказ, оскільки в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання майна речовим доказом.

Окрім цього апелянт зазначає і про те, що слідчим суддею було винесено ухвалу про накладення арешту на майно з порушенням розумних строків, оскільки було пропущено дводенний строк для розгляду клопотання. Крім того апелянт вказує, що слідчим суддею не встановлювався строк для слідчого щодо усунення недоліків поданого клопотання про арешт майна, в той же час слідчий суддя у ході розгляду клопотання надав можливість слідчому надати до суду постанову про визнання майна речовим доказом.

Вказує представник власника майна адвокат ОСОБА_7 і про те, що арешт майна є неспіврозмірним заходом забезпечення кримінального провадження, крім того, властивості заарештованого майна внаслідок неналежного його зберігання можуть втрачатись, що створює перешкоди у подальшому використанні цього майна за призначенням.

У поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 також просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Свої вимоги адвокат ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що слідчий суддя надав невірну оцінку обставинам справи та зробив помилкові висновки щодо необхідності накладення арешту на вилучене майно, оскільки вилучене майно та документи не є речовими доказами у кримінальному провадженні, так як не несуть будь якої інформації для доведеності обґрунтованої підозри у кримінальному провадженні.

Апелянт зазначає, що матеріали провадження не містять жодних доказів відносно того, що ОСОБА_5 фінансово виснажує державу та здійснює торгівлю вказаними товарами за завищеними цінами.

Зазначає апелянт і про те, що сторона обвинувачення помилково приходить до висновку про злочинні діяння ОСОБА_5 , оскільки діяльність вказаних суб`єктів господарювання є господарськими відносинами між ними.

Адвокат ОСОБА_6 вказує, що слідчим суддею не було взято до уваги той факт, що диспозиція ст. 191 КК України передбачає вчинення суспільно небезпечних дій стосовно чужого майна, в той час, ОСОБА_5 не вчиняв жодних дій по розтраті саме чужого (державного) майна і докази такого витрачання відсутні.

Вказує апелянт і на незаконність накладення арешту у зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні жодна особа не повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та у кримінальному провадженні відсутні дані про потерпілу від злочину особу.

Недоведеним, на думку адвоката ОСОБА_6 , є і визнання вилученого під час обшуку майна речовим доказом, оскільки таке майно не було предметом договорів та предметом поставок ОСОБА_5 до ПАТ «Укрзалізниця» та їх підрозділам.

Звертає увагу апелянт і на те, що слідчим суддею було пропущено строки накладення арешту на майно, а тому, відповідно до вимог ст. 169 ч. 1 п. 3 КПК України, тимчасово вилучене майно повинно було бути повернуте особі у якої воно було вилучено.

Окрім цього апелянт зазначає, що слідчим суддею всупереч вимогам процесуального закону було відкладено розгляд вказаного клопотання про накладення арешту на майно за заявою слідчого про перенесення розгляду справи, у зв`язку з наданням йому часу для надання до суду прийнятих ним процесуальних документів у кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги те, що сторони кримінального провадження у розгляді подання участі не приймають, колегія суддів вважає необхідним ухвалити рішення за результатами письмового провадження, керуючись при цьому ст. 406 КПК України.

Дослідивши матеріали провадження, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032, від 29 січня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 3 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службовими особами ТОВ «Інтерпромдеталь» налагоджено та реалізовується схема розтрати коштів АТ "Укрзалізниця", шляхом постачання підрозділам АТ "Укрзалізниця" запчастин і механізмів для гальмівних систем рухомого складу за завищеною вартістю, що призводить до невиробничого розтрачання коштів АТ "Укрзалізниця" та створює реальні передумови до настання надзвичайних подій на залізничному транспорті у виді аварій.

27 травня 2020 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , яке розташоване у АДРЕСА_1 , під час якого було вилучені речі на які слідчий просив накласти арешт.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, піддавши аналізу мотиви клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно, дослідивши матеріали провадження, дотримуючись вимог ст. ст. 98; 132; 167; 208; 236; 170 173 КПК України, на законних підставах дійшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно вилучене 27 травня 2020 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , оскільки матеріали кримінального провадження підтверджують мотиви слідчого про те, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, як речовим доказам, так як це майно може бути використане як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушень, що встановлюються у кримінальному провадженні, а тому, доводи апеляційних скарг представників власника майна ОСОБА_5 щодо недоведеності слідчим відношення вилученого майна до вчиненого злочину є невмотивованими.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 відносно того, що матеріали кримінального провадження не містять постанови слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом, оскільки, відповідно ст. 170 ч. 3 КПК України, у випадку наявності достатніх підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, на нього може бути накладено арешт, а тому з метою забезпечення кримінального провадження слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вилучене під час обшуку майно.

Не може колегія суддів погодитись й з мотивами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 стосовно передчасності висновків суду щодо злочинності діянь ОСОБА_5 , так як така діяльність, на переконання апелянта, є господарською діяльністю, що спростовує вчинення кримінального правопорушення за ст. 191 ч. 3 КК України, оскільки слідчий суддя на стадії досудового розслідування не вправі перевіряти правильність попередньої кваліфікації дій та наявність складу кримінального правопорушення у кримінальному провадженні при розгляді клопотання про арешт майна.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 з приводу того, що у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та відсутні дані про визнання певних осіб потерпілими у кримінальному провадженні, оскільки відсутність у кримінальному провадженні даних про повідомлення певних осіб про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не може свідчити про відсутність підстав для арешту майна.

В спростування доводів апеляційних скарг представників власника майна ОСОБА_5 ? адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо порушення розумних строків розгляду клопотання слідчого, колегія суддів зазначає, що порушення слідчим суддею встановлених ст. 173 КПК України строків розгляду клопотання слідчого не свідчить про незаконність прийнятого ним рішення і не є безумовною підставою для скасування цього рішення. Окрім цього, колегією суддів враховано, що такі порушення строків розгляду клопотання були пов`язані з тривалим перебуванням слідчого судді на лікарняному, що унеможливило розгляд цим слідчим суддею клопотання в строки, що передбачені законом.

Не заслуговують на увагу й мотиви апеляційної скарги представника власника майна адвоката ОСОБА_7 про те, що арешт майна є неспіврозмірним заходом забезпечення кримінального провадження, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вчинення кримінального правопорушення можливе у спосіб, що безпосередньо передбачав здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_5 , а тому на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв відповідно до кримінального процесуального закону і доводи апеляційних скарг ніяким чином не спростовують правильність висновків слідчого судді.

З огляду на викладене колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419; 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми, від 18 серпня 2020 року, якою було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області про арешт належного ОСОБА_5 майна та накладено арешт на майно, вилучене 27 травня 2020 року під час проведеного обшуку у м. Суми, «Тепличний», громадська організація «Товариство садоводів», буд. 26, залишити без зміни, а апеляційні скарги представників власника майна ТОВ «Інтерпромдеталь» адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4