Справа № 305/723/20
Провадження по справі 1-кп/305/348/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 07.12.2020 Рахівський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має 3 неповнолітніх дітей, не працюючого, військовозобов`язаного, -
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, суд -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 01 травня 2020 року близько 21:40 години в смт. Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області по вулиці Репегівська, діючи умисно, з метою видобування корисних копалин загальнодержавного значення, не маючи спеціального дозволу на користування надрами, шляхом завантаження екскаватором «ЮМЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на вантажний автомобіль марки «ЗіЛ-131», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив незаконний видобуток сировини піщано-гравійної суміші (гравію), яка відповідно до постанови Кабінету міністрів України №827 від 12.12.1994 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, об`ємом 4 м3, заподіявши, згідно Методики визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №303 від 29.08.2011, матеріальну шкоду державним інтересам на суму 3 174 грн., яку добровільно відшкодував у ході досудового розслідування.
Вищенаведене судом встановлено в ході судового слідства та знайшло своє підтвердження.
Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_5 вину свою в пред`явленому йому обвинуваченні повністю визнав, та пояснив суду.
Маючи потребу у гравійній суміші 01 травня 2020 року без наявності відповідних документів, з допомогою власного транспортного засобу, який успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6 , а саме вантажного автомобіля марки «ЗіЛ-131», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , завантажив його з допомогою екскаватора марки «ЮМЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , гравійну суміш, яку мав намір використати при будівництві. Під час транспортування, був затриманий працівниками правоохоронних органів.
Розкаявся у скоєному. Завдані збитки добровільно відшкодував. Просив суворо його не карати.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини встановлені органом досудового розслідування, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України, поскільки суду запропоновано саме в такому порядку досліджувати докази у кримінальному провадженні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, в порядку передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Діяння ОСОБА_5 , суд кваліфікує, за ч. 2 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Цивільний позов не заявлено.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Піщано-гравійну суміш у кількості близько 4 м3, яка знаходиться в кузові вантажного автомобіля «ЗіЛ-131», д.н.з НОМЕР_2 , слід конфіскувати в дохід держави.
Виступ прокурора в судових дебатах, щодо конфіскації речових доказів вантажного автомобіля та екскаватора, з посиланням на п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, на переконання суду є надуманими та такими, що не ґрунтуються на вимогах п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, та не можуть підпадати під спеціальну конфіскацію.
Суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали, що стосуються речових доказів, характеризуючих особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, добровільно відшкодував завдану шкоду, у вчиненому щиросердечно розкаявся, що, суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
ОСОБА_5 , за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Щире каяття ОСОБА_5 та його активне сприяння слідству в розкритті злочину, суд враховує, як такі обставини, що є достатніми підставами для призначення ОСОБА_5 покарання наближеному до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 240 КК України, у вигляді штрафу.
Противопоказань до сплати штрафу, або його розстрочки суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 6 800 (шість тисяч вісімсот) гривень.
Арешт накладений на речові докази: вантажний автомобіль марки «ЗІЛ 131», самоскид, зеленого кольору із д.н.з НОМЕР_2 , екскаватор ЕО2621 В із д.н.з. НОМЕР_1 , якими користувався та володів на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 та піщано-гравійну суміш у кількості близько 4 м3, яка знаходиться на кузові вантажного автомобіля ЗІЛ, накладені згідно ухвали слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.05.2020 року скасувати.
Піщано-гравійну суміш у кількості близько 4 м3, яка знаходиться в кузові вантажного автомобіля «ЗіЛ-131», д.н.з НОМЕР_2 , слід конфіскувати в дохід держави.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1