Справа № 301/1466/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" листопада 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Іршава кримінальне провадження, що внесене 05 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000401 відносно
ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білки, Іршавського району, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , з середньо-спеціальною освітою, фізичної особи-підприємця, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, громадянина України, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.355 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

05 травня 2020 року о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись на території магазину «Теплотехніка», що розташований за адресою м. Іршава, вул. Хмельницького, 24/1, Іршавського району, власником якого є ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли між ним та ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, зігнутою в лікті лівою рукою наніс ОСОБА_7 один удар в область голови. Після цього, схопивши лівою рукою ОСОБА_8 за голову, притиснув її до столу. В результаті дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 спричинено легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як шість днів.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що з потерпілим ОСОБА_9 він перебуває у неприязнених відносинах, які виникли через неналежну поведінку потерпілого. Певний час між ними були тільки ділові відносини, які згодом переросли у дружні. Восени 2019 року він придбав у потерпілого димохід та комплектуючі запчастини до нього, які були установлені в приміщенні, де обвинувачений здійснює підприємницьку діяльність. Весною 2020 року він виявив недоліки в роботі димоходу, про які повідомив ОСОБА_10 і просив оглянути димохід та вияснити причини неполадок. ОСОБА_11 обіцяв прийти і оглянути димохід, але протягом тривалого часу обіцянки не виконував, а коли він прийшов до обвинуваченого, оглянув димохід, сфотографував його і обіцяв вияснити у виробника причини некоректного функціонування димаря, про що повідомити обвинуваченого. Однак, обвинуваченому він так і не надав відповіді на питання, пов`язані із експлуатацією димаря. У зв`язку з вказаними обставинами, відносини між сторонами погіршилися та стали натягнутими, обвинувачений відчував до потерпілого образу. 05.05.2020 року обвинуваченому подзвонив ОСОБА_11 , який просив приїхати до нього в магазин. Під час телефонної розмови, потерпілий виражався на адресу обвинуваченого та його дружини образливо та нецензурно, говорив з ним зверхньо, що сильно розлютило обвинуваченого. Враховуючи неприязнені відносини, які протягом певного часу існували між сторонами, він вирішив приїхати до потерпілого в магазин і вияснити причини такої поведінки потерпілого. Зайшовши в приміщення магазину, він привітався з потерпілим та його робочими. Оскільки потерпілий підійшов до нього занадто близько, будучи розлюченим на потерпілого за його поведінку та сказане ним, він відштовхнув потерпілого від себе лівою рукою, зігнутою в лікті. Між ними почалася потасовка, оскільки потерпілий також намагався його вдарити. Вони хапали і тягали один одного за одяг, поки між ними не став ОСОБА_12 , який розборонив сторін. Не заперечував, що при цьому міг заподіяти потерпілому тілесні ушкодження. Ствердив, що потасовка між ним та потерпілим виникла через існуючі між ними неприязнені відносини, а також образливі висловлювання потерпілого в його адресу та адресу його дружини. 05.05.2020 року він їхав в магазин до потерпілого тільки з метою отримати відповіді щодо образливих висловлювань потерпілого. Наміру виясняти відносини щодо ремонту несправного димоходу чи можливого повернення коштів за товар неналежної якості, у нього не було. Не заперечував, що в ході сварки та виниклої словесної перепалки, будучи розлюченим на потерпілого, міг пригадати йому і старі образи, у тому числі, придбання у нього димоходу неналежної якості. Однак, він не примушував потерпілого до виконання яких-небудь цивільних відносин, оскільки таких між ними і не існувало.
Заявлений потерпілим цивільний позов визнав частково на суму 3000 грн., оскільки не заперечував, що внаслідок його дій ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження.
Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні 11.08.2020 року показав, що познайомився з обвинуваченим влітку 2019 року, він неодноразово консультував ОСОБА_3 з питань, пов`язаних з опаленням, почали з ним співпрацювати. У них були рівні ділові відносини. У вересні 2019 року він проконсультував обвинуваченого відносно облаштування димоходу за місцем здійснення ОСОБА_13 підприємницької діяльності та зробив заказ у виробника системи димоходу. Коли димохід привезли з заводу, він доставив його ОСОБА_14 . Ні монтажем, ні сервісним обслуговуванням димоходу його фірма не займається, не виконував він ці роботи і для обвинуваченого. Не давав він ОСОБА_15 і гарантійних зобов`язань на димохід. Приблизно у квітні 2020 року йому передзвонив ОСОБА_16 і повідомив, що куплений у потерпілого димохід пожовтів. Приїхавши до обвинуваченого, він сфотографував димохід, який змінив окраску, та обіцяв вияснити у заводу-виробника про причини таких змін. Через деякий час на заводі повідомили, що, напевно, в димоході через неправильну експлуатацію сталося внутрішнє загоряння, через яке димохід за коксувався і змінив колір. Така відповідь ОСОБА_17 не влаштовувала, він вважав, що має бути інше пояснення та якесь вирішення проблеми. Однак, розмови про повернення коштів за димохід між ними до 05.05.2020 року не було. Того дня вранці йому передзвонив ОСОБА_16 і спитав, коли він буде в магазині, оскільки він хоче під`їхати. Мети зустрічі обвинувачений не називав. Потерпілий обіцяв передзвонити коли приїде, що він і зробив. Ніякої сварки по телефону чи образ з боку потерпілого не було, не було розмови і про димохід. Коли обвинувачений зайшов в приміщення магазину, потерпілий сидів за своїм робочим столом і встав, щоб привітатися із ОСОБА_13 , протягнув йому руку. Однак, ОСОБА_16 , не привітавшись, без попереджень наніс потерпілому один удар в обличчя. В той же час до нього підійшов і ОСОБА_18 , який зайшов за ОСОБА_13 в приміщення, і вони разом намагалися витягнути потерпілого з-за столу. Тільки після нанесеного удару, ОСОБА_16 почав вимагати від потерпілого повернення коштів за димохід, погрожуючи розправою. Все це відбувалося в присутності працівників ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які працюють у потерпілого, вони і викликали поліцію.
Заявлений цивільний позов потерпілий ОСОБА_11 підтримав і просив стягнути з обвинуваченого 50000 грн. моральної шкоди. Пояснив, що внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_17 фізичні і моральні страждання зазнав і він, і його сім`я. Через нанесені йому побої та погрози він пережив великий стрес, через наявні синці певний час не міг виходити на вулицю. Ситуація, що виникла, обумовила негативну зміну способу життя потерпілого. Погрози обвинуваченого він сприйняв як реальні, тому став побоюватися за своє життя та життя своїх близьких, щоб бути поруч з близькими вимушений був змінити свій звичний робочий розклад. Щоб мати можливість контролювати доступ до житла сторонніх осіб, застосував такий додатковий захід захисту як відео нагляд за місцем проживання, що також вимагало значних матеріальних затрат. Претензії з боку ОСОБА_17 також негативно вплинули на ділову репутацію потерпілого. Просив цивільний позов задовольнити.
Свідок ОСОБА_19 суду показала, що працює в магазині потерпілого найманим працівником протягом останніх восьми років. 05.05.2020 року перед обідом у магазин зайшов ОСОБА_16 , який не привітавшись, підійшов до ОСОБА_21 і почав його бити, при цьому запитуючи, коли потерпілий віддасть йому гроші за димохід. Одразу за ОСОБА_13 до приміщення магазину зайшов ОСОБА_22 , який підтримував обвинуваченого, допомагав витягувати потерпілого з-за столу. Ці події відбувалися в присутності свідка та іншого працівника ОСОБА_23 . Злякавшись обвинуваченого, вони викликали працівників поліції. Про відносини потерпілого та обвинуваченого, а також про обставини придбання ОСОБА_13 димоходу їй нічого не відомо. Їхня фірма займається тільки продажем опалювальних приладів та запчастин до них. Ні монтажем, ні сервісним обслуговуванням апаратури вони не займаються. Їй не відомо про те, чи повідомляв обвинувачений потерпілому раніше про несправність димоходу, чи мали вони з приводу цього які-небудь домовленості. У квітні 2020 року потерпілий надіслав їй на телефон знімок димоходу, просив зв`язатися з заводом і вияснити, що сталося з димоходом. Вона надіслала знімки відповідальним особам на завод, які повідомили, що димохід спалили. Отриману інформацію вона передала ОСОБА_24 , але відповідь його не задовольнила. Після бійки в магазині вони вийшла з ОСОБА_13 на подвір`я і ще раз передзвонила на завод з приводу димоходу, де їй повторили про причини виникнення неполадок та запропонували за гроші обвинуваченого провести ремонтні роботи. Цю інформацію вона одразу ж передала ОСОБА_15 , однак, він не хотів нічого слухати, посилаючись на те, що заплатив за димохід дуже великі гроші 100000 грн. і не має його ремонтувати за свої гроші.
Свідок ОСОБА_20 суду показав, що працює в магазині потерпілого продавцем-консультантом протягом останніх 5 років. Йому відомо, що ОСОБА_16 восени 2019 року придбав в їх магазині димохід. Заказом димоходу він не займався, тільки відвозив димохід обвинуваченому. Хто встановлював обвинуваченому димохід він не знає, сервісним обслуговуванням їх магазин не займається. Гарантійне обслуговування на апаратуру бере на себе виробник, вони в магазині тільки заповнюють гарантійний талон, який видають покупцю. Однак, гарантія оформлюється при придбанні апаратури, а ОСОБА_16 купив у них труби для димоходу, на які гарантія не оформляється. Про відносини потерпілого та обвинуваченого до 05.05.2020 року йому нічого не відомо. У той день перед обідом у приміщення магазину зайшов ОСОБА_16 , підійшов до столу потерпілого, який намагався привітатися з ним і простягнув руку, але ОСОБА_16 ударив його кулаком в ліву сторону обличчя, почав його тягати за одяг, і тільки після цього почав вимагати 100000 грн. за димохід. Свої дії ОСОБА_16 припинив, коли продавець ОСОБА_25 почала кричати і вийшов з нею на двір. В цей час ОСОБА_11 передзвонив в поліцію.
Свідок ОСОБА_18 суду показав, що дати конфлікту, який відбувся між обвинуваченим і потерпілим в магазині, він не пам`ятає. У той день перед обідом він намагався автостопом доїхати в майстерню за своїм автомобілем. Йому зупинився ОСОБА_16 , який їхав на власній машині в сторону м. Іршава, і обіцяв його підвезти. Дорогою ОСОБА_16 сказав, що має заїхати в один з магазинів на кілька хвилин. Причини відвідування магазину обвинувачений не пояснював. Коли обвинувачений зайшов у приміщення магазину, він вирішив зайти слідом, щоб оглянутись в магазині. У приміщення магазину він зайшов приблизно через 30-40 секунд після ОСОБА_17 і побачив, що обвинувачений і потерпілий тягають один одного за одяг та руки. Він намагався розняти сторін, але не досягав до них, тому обійшовши стіл, став між ними. Коли ОСОБА_11 намагався вдарити ОСОБА_17 , він стримав потерпілого та завадив бійці. Не бачив, щоб сторони наносили один одному побої. Під час виниклої потасовки, ОСОБА_16 запитував у ОСОБА_21 про причини образливих висловлювань на його адресу. Розмови про несправний димар чи повернення яких-небудь коштів між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 він в магазині не чув. Не було мови про це і в машині, дорогою до магазину. Вже після цих подій ОСОБА_16 йому розповідав, що ОСОБА_11 висловлювався на його адресу нецензурно та образливо.
Заслухавши покази обвинуваченого, потерпілого та свідків, дослідивши письмові докази, на які посилалися сторони кримінального провадження, дослідивши повно та всебічно всі обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин події злочину, винуватості обвинуваченого у його вчиненні, форми вини, мотиву і мети його вчинення, виду і розміру завданої шкоди покладається на слідчого та прокурора.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні обставини справи, отримані у передбаченому законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів і обставин, що мають значення для справи та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
ОСОБА_3 обвинувачується у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я особи та його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 355 КК України.
Суб`єктивна сторона примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань характеризується прямим умислом.
З об`єктивної сторони вказаний злочин вчиняється у формі примушування потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань. Зміст такого примушування складають дві взаємопов`язані дії: 1) вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання; 2) погроза застосувати насильство, пошкодити чи знищити майно.
Цивільно-правовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього його обов`язку.
Кримінально караним діянням вимогу виконати чи не виконати цивільно-правове зобов`язання робить протиправний спосіб впливу на потерпілого. Маючи право на пред`явлення вимоги про виконання певного зобов`язання, винний при вчиненні злочину, передбаченого ст. 355 КК України, не вправі добиватися задоволення цієї вимоги насильницьким способом.
Тобто, за ст. 355 КК України відповідальність може наставати лише тоді, коли особа примушується до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло з підстав, передбачених чинним законодавством.
Вимога виконати (не виконати) цивільно-правове зобов`язання означає викладену в рішучій (категоричній) формі пропозицію винного до потерпілого негайно або у визначений час вчинити (не вчинити) певні дії, які становлять предмет зазначеного зобов`язання.
В ході судового слідства встановлено, що 05.05.2020 року біля 12 години ОСОБА_3 прийшов у магазин потерпілого «Теплотехніка», будучи розлюченим, без яких-небудь попередніх пояснень чи вимог наніс потерпілому ОСОБА_7 в область голови один удар зігнутою в лікті лівою рукою, тягав його за одяг, намагаючись як витягнути з-за столу, так і уникнути удару з боку потерпілого. Вже після нанесення удару, в ході потасовки та словесної перепалки з потерпілим щодо нанесених образ, обвинувачений, у тому числі, висловлював в бік потерпілого претензії щодо придбаного у нього неякісного товару.
Вказану обставину підтвердили в судовому засіданні як сам потерпілий ОСОБА_7 , так і свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що він здійснює підприємницьку діяльність щодо продажу товарів для будівництва. У вересні 2020 року продав ОСОБА_3 димохід, який доставив на місце призначення. Ні монтажем, ні сервісним обслуговуванням димоходу його фірма не займається, не виконував він ці роботи та не обіцяв їх виконувати і для обвинуваченого. Не давав він ОСОБА_15 і гарантійних зобов`язань на димохід. Розмови про повернення коштів за димохід між ними до 05.05.2020 року не було. Домовляючись по телефону про зустріч 05.05.2020 року, ОСОБА_16 мети зустрічі не називав, ніяких розмов про димохід чи про повернення коштів за димохід між сторонами не було.
Обвинувачений не заперечував, що в ході виниклої між сторонами сварки та потасовки, відчуваючи образу та неприязнь до потерпілого, будучи розлюченим на нього через образливі висловлювання потерпілого на його адресу та адресу його дружини, він міг потерпілому згадати давні образи, у тому числі, придбаний у нього неякісний димохід, який коштував дуже дорого. Однак, дії обвинуваченого не були спрямовані на примушування потерпілого виконати які-небудь дії.
Наявність між ОСОБА_11 , як продавцем товару (димоходу), та ОСОБА_13 , як покупцем, яких-небудь існуючих зобов`язань, що виникли на підставах, передбачених чинним законодавством, заперечили і свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які є продавцями-консультантами в магазині, що належить потерпілому ОСОБА_7 .
Про наявність цивільно-правових зобов`язань між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 не свідчать і приєднані до матеріалів справи докази.
Згідно обвинувального акту, 18.09.2019 року ОСОБА_3 придбав у магазині «Теплотехніка» за видатковою накладною №ПП-02675 димохід та комплектуючі до нього. А на початку квітня 2020 року обвинувачений повідомив потерпілому ОСОБА_7 , що димохід зазнав механічних пошкоджень та сказав про необхідність повернення йому грошових коштів за димохід.
На підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті, до матеріалів справи приєднано:
-Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 від 16.12.2010 року (а.с.44);
-видаткову накладну №ПП-002675 від 18.09.2019 року, згідно якої магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » продав товарно матеріальні цінності з одинадцяти найменувань (верхівка, регулятор тяги, кронштейн, труба, збірник конденсату, коліно, тройник, хомут, розгрузочна платформа, кронштейн на розгрузочну платформу) на загальну суму 101 169,24 грн. одержувачу «Рішко Паші майстру» (а.с.45);
-Сертифікат відповідності на елементи димоходів (труба, короб, трійник, коліно, дашок, перехід), який діє з 27.06.2018 року до 21.06.2020 року (а.с.46).
Однак, за вказаною в обвинувальному акті та приєднаною до справи видатковою накладною №ПП-02675 від 18.09.2019 року покупцем є не ОСОБА_3 а «Рішко Паша майстер», а придбаним товаром є товарно-матеріальні цінності з одинадцяти найменувань (верхівка, регулятор тяги, кронштейн, труба, збірник конденсату, коліно, тройник, хомут, розгрузочна платформа, кронштейн на розгрузочну платформу).
Про наявність між обвинуваченим та потерпілим цивільно-правових зобов`язань не свідчать і приєднані до справи Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та Сертифікат відповідності на елементи димоходів.
Щодо висунення обвинуваченим на початку квітня 2020 року вимоги про повернення грошових коштів за димохід, то такі обставини спростовані у судовому засіданні самим потерпілим, який показав, що розмов про повернення коштів за несправний димохід між сторонами до виниклого конфлікту, а саме: нанесення побоїв 05.05.2020 року, не було. Вже після побиття потерпілого, в ході словесної суперечки обвинувачений говорив про куплений у потерпілого димохід, який дуже дорого коштував.
Отже, в ході судового слідства не встановлено доказів існування цивільно-правового зобов`язання,в якому ОСОБА_11 був би зобов`язаний вчинити на користь ОСОБА_3 певну дію або утриматися від дії, а ОСОБА_3 мав би право вимагати від ОСОБА_7 виконання цього обов`язку,що виникли з підстав, передбачених чинним законодавством. Не надано доказів і висунення обвинуваченим вимоги виконати цивільно-правове зобов`язання, що було б викладено в чіткій та категоричній формі, з вказівкою до потерпілого негайно або у визначений час вчинити певні дії, які становлять предмет зазначеного зобов`язання.
Враховуючи наведене суд вважає, що в ході судового розгляду кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 355 КК України не знайшла свого підтвердження.
Під час судового розгляду прокурор в порядку ст. 338 КПК України не змінив обвинуваченнята не висунув додаткового обвинувачення.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, однак, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Обвинувачений суду показав, що останнім часом, до 05.05.2020 року, між сторонами погіршилися відносини, виникали непорозуміння, які привели до виникнення неприязнених відносин, у всякому разі, з боку обвинуваченого. Тому, коли під час телефонної розмови з потерпілим, яка відбулася 05.05.2020 року, ОСОБА_7 допустив по відношенню до обвинуваченого тон та висловлювання, які ОСОБА_3 сприйняв як образливі, він розлютився і вирішив з ним розібратися. З показів обвинуваченого також вбачається, що 05.05.2020 року він не планував вести з потерпілим розмови про димохід, не мав умислу пред`являти вимогу про повернення коштів за димохід. Умисел його був направлений виключно на те, щоб «розібратися» з потерпілим за його «не шанобливу розмову і неналежне поводження» з обвинуваченим. Тобто, з боку обвинуваченого існувала неприязнь до потерпілого, наслідком якої стало умисне нанесення потерпілому 05.05.2020 року побоїв. Тобто, застосування ОСОБА_3 насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань.
Факт нанесення обвинуваченим потерпілому 05.05.2020 року в приміщенні магазину «Теплотехніка» побоїв підтверджена в ході судового слідства показами самого обвинуваченого, показами потерпілого та свідків, а також відеозаписом вказаних подій, оглянутим у судовому засіданні (а.с.54).
Зокрема, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_16 зайшов в приміщення магазину, підійшов до столу потерпілого, про щось з потерпілим говорив, після чого ліктем зігнутої лівої руки наніс один удар ОСОБА_10 в область голови. В ході виниклої між сторонами потасовки, обвинувачений та потерпілий хапають один одного за одяг, ОСОБА_11 намагається вдарити ОСОБА_17 , а обвинувачений намагався притиснути голову потерпілого до столу. Вказана потасовка була припинена діями свідка ОСОБА_18 , який став між сторонами і розняв їх.
Вказаний відеозапис не містить звуку, тому змісту розмови між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 достовірно встановити не можливо. Покази свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_25 щодо того, що метою протиправних дій ОСОБА_17 було примушування ОСОБА_21 до виконання цивільно-правових зобов`язань, оскільки вся розмова між ними зводилася до вимоги повернути гроші за димар, суд оцінює критично, оскільки вказані свідки є найманими працівниками в магазині, що належить потерпілому.
Внаслідок дій ОСОБА_3 потерпілому заподіяно легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 днів.
Дана обставина підтверджується висновком експерта №90 від 15.05.2020 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені синець шкірних покровів привушно-виличної ділянки справа, садно шкірних покровів привушної ділянки справа, забій м`яких тканин у ділянці тіла грудини, забій м`яких тканин скулової дуги лиця, шиї справа, синдром артеріальної гіпертензії, саднини в ділянці правого вуха. Вказані тілесні ушкодження могли бути спричинені в терміни, зазначені в обставинах справи від дії тупих, твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею за ударним механізмом спричинення чи ударі об такі, і такими травмуючими предметами могли бути стиснуті в кулак руки сторонньої особи. За ступенем тяжкості виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як 6 днів. Потерпілому ОСОБА_7 було спричинено не менше двох ударів в описані ділянки тіла. На час спричинення тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися як у вертикальному чи близькому до нього, так і в горизонтальному чи близькому до нього положенні тіла. Зважаючи на локалізацію, поширеність та ступінь прояву виявлених на тілі потерпілого тілесних ушкоджень, останні не характерні для падіння на площині чи з висоти (п.с.47-50).
Оскільки дії ОСОБА_3 зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 днів.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена в умисному легкому тілесному ушкодженні та його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України.
Санкція ст. 125 ч.1 КК України є менш суворою ніж санкція ст. 355 ч.2 КК України, тому зміна судом правової кваліфікації кримінального правопорушення покращує становище обвинуваченого.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 КПК, ухвалюється в нарадчій кімнаті.
Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.
Таким чином, нормативно повноваження суду щодо зміни обвинувачення обмежуються лише характером цієї зміни, а не позицією учасників судового провадження.
Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, в тому числі в разі відповідної зміни правової оцінки діяння за результатами судового розгляду.
Проте у випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність перекваліфікації дій особи зі злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення, позиція потерпілого матиме вирішальне значення для подальшої долі кримінального провадження, зумовленої такою перекваліфікацією.
Оскільки потерпілий подавав до правоохоронних органів заяву про злочин та в ході судового розгляду справи не відмовився від притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, суд наділений повноваженнями ухвалити обвинувальний вирок із перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від думки потерпілого щодо такої його юридичної оцінки.
Дана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 288/1158/16-к.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, а саме: ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи є приватним підприємцем, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (а.с.43, 57-59).
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , по справі не встановлено.
Враховуючи конкретні обставини справи, а також, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, що передбачений санкцією ст. 125 ч.1 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Враховуючи особу обвинуваченого, підстав для призначення більш суворого покарання, з числа передбачених за вчинений злочин, не має.

Заявлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов суд вважає задовольнити частково, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 23 ч.2 п.2 і п.4, ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи; моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
З позовної заяви та пояснень потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_17 фізичні і моральні страждання зазнав і він, і його сім`я. Через нанесені йому побої та погрози він пережив великий стрес, через наявні синці певний час не міг виходити на вулицю. Ситуація, що виникла, обумовила негативну зміну способу життя потерпілого. Погрози обвинуваченого він сприйняв як реальні, тому став побоюватися за своє життя та життя своїх близьких, щоб бути поруч з близькими вимушений був змінити свій звичний робочий розклад. Щоб мати можливість контролювати доступ до житла сторонніх осіб, застосував такий додатковий захід захисту як відео нагляд за місцем проживання, що також вимагало значних матеріальних затрат. Претензії з боку ОСОБА_17 також негативно вплинули на ділову репутацію потерпілого як приватного підприємця.
Потерпілий вважав, що протиправними діями ОСОБА_3 йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінив у 50000 грн.
Обвинувачений не заперечував, що його діями потерпілому заподіяно тілесні ушкодження, визнав цивільний позов у сумі 3000 грн.
Підставою для пред`явлення позову є передусім факт заподіяння потерпілому моральної шкоди злочином, внаслідок якого ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження, а також фізичні та душевні страждання, негативні переживання. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Оцінка рівня моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.
Враховуючи конкретні обставини справи, характер і наслідки вчиненого обвинуваченим правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, глибину душевних страждань потерпілого та негативні зміни, які внаслідок злочину відбулися в його житті, суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підставними та обґрунтованими.Однак, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_3 під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити попередній.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 368-370 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити попередній.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
В решті позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.
Копія вироку суду після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілому ОСОБА_7 .
Захисник та представник потерпілого мають право отримати копію вироку в суді.

Головуюча : ОСОБА_1