КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 жовтня 2020 року, включно з визначенням розміру застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у вигляді 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 (сорок дві тисячі сорок) гривень.

На вказану ухвалу суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції не досліджував жодних доказів, які б свідчили про продовження існування ризиків для кримінального провадження та автоматично продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 . При цьому зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не надав належної оцінки доводам сторони захисту, що тривале утримання під вартою вимагає додаткового обґрунтування, а також не взяв до уваги, що усі письмові докази сторони обвинувачення вже досліджено, залишилося лише допитати в якості свідків двох понятих, які були присутні при складанні протоколу огляду місця події, які не є очевидцями подій, на показання яких не може вплинути обвинувачений.
Крім того, сторона захисту вказує, що судом першої інстанції не враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема: наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, наявність сім`ї, його вік, схильність до праці, який з 17 років був працевлаштований та ніс вахту в машинному відділенні на буксирі «Патріот» в м. Одеса, позитивні характеристики з місця проживання та виробничі характеристики з місця роботи, які є в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурорів, які посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах провадження будь-якої медичної документація щодо стану здоров`я обвинуваченого, яка могла б свідчити про неможливість перебування останнього в місцях попереднього ув`язнення, прийшов до висновку, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

Також, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, мотиви, за яких останній обвинувачується у вчинені дій, що ставляться йому у провину. Крім того, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, з огляду на свої моральні якості, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_8 , будучи 18 січня 2020 року притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 307 КК України, 19 березня 2020 року був затриманий при спробі вчинити крадіжку чужого майна ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 1 КК України, що свідчить про можливість обвинуваченого ОСОБА_8 перебуваючи на волі продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, як про те ставить питання сторона захисту, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.
Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно останнього.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування дообвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.
З урахуванням викладеного, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 жовтня 2020 року, включно, з визначенням розміру застави у виді 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 (сорок дві тисячі сорок) гривень без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3