Ухвала

Іменем України
18 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 194/1521/18

провадження № 51- 761 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 ,
установив:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин; за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2021 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання змінено.
Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Виключено з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
В іншій частині вирок залишено без змін.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання положень пунктів 1, 3, 4, 5 ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції. Засуджений ОСОБА_4 адресує касаційну скаргу Касаційній інстанції Верховного Суду України, в той час як судом касаційної інстанції є Касаційний кримінальний суд Верховного Суду.
За вимогами п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується. В порушення даних вимог засуджений ОСОБА_4 не вказує у своїй касаційній скарзі, які судові рішення він оскаржує.
Згідно з пунктами 4, 5 частини 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Покликаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, були допущені судом при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
За положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Проте всупереч законодавчим приписам у поданій касаційній скарзі не міститься обґрунтування заявлених вимог з урахуванням положень ч. 1 ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі засуджений не наводить конкретних порушень норм матеріального або процесуального права, які відповідно до ст. 438 КПК України можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
У прохальній частині касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 просить призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі, при цьому не ставить питання про зміну чи скасування вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції, що суперечить нормам статті 436 КПК України та позбавляє суд касаційної інстанції можливості вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, прохальна частина касаційної скарги викладена без урахування вимог ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Вказані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до положеньч. 3 ст. 427 КПК України якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо вказаної обставини.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нової касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень ст. 427 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3