Справа № 185/6791/20
Провадження № 1-кс/185/1439/20
02 жовтня 2020 року м. Павлоград
Слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , в якому просить накласти арешт на автомобіль марки ЗАЗ 110307 д/н НОМЕР_1 , ключі від автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію, розташований на площадці тимчасового тримання транспорту Павлоградського ВП по вул. Шевченко, 51, м. Павлограда, який був вилучений у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, наполягали на його задоволенні, оскільки на їх думку ОСОБА_5 не мав права керувати автомобілем, тому вилучений автомобіль є предметом вчинення кримінального правопорушення.
ОСОБА_5 про час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.
Заслухавши думки сторін та дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Так, частиною 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
01.10.2020 зазначений автомобіль ключі від автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію були вилучені до Павлоградського ВП, відповідно до протоколу огляду місця події від 01.10.2020.
Відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 року (із змінами, внесеними постанов Кабінету Міністрів України № 437 від 13.07.2016)Постановою КМУ№ 437 від 13.07.2016), зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.173 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен врахувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України).
Предметом злочину за ч. 1 ст. 382 КК України є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений судом будь-якої юрисдикції, будь-якої інстанції, із будь-якої категорії судових справ, і набрав законної сили.
Отже, зазначений автомобіль, ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на які ініціюється накладення арешту стороною обвинувачення, не є предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Крім того, суд вважає, що стороною обвинувачення не зазначено та не доведеною існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. 98, 170-173, 309, 372 КПК України, -
Автомобіль марки ЗАЗ 110307 д/н НОМЕР_1 , ключі від автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію повернути володільцю ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1