Справа № 126/1135/19
Провадження №1-кп/132/264/20
Вирок
Іменем України
16.11.2020р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141 від 27.03.2019р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бирлівка Бершадського району Вінницької області, українця, громадянина України, з неповною базовою середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.3 ст.187 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 26.03.2019р. близько 21год.00хв. знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи мету направлену на заволодіння чужим майном, шляхом відчинення вхідних дверей, незаконно, без передбаченого на те дозволу власника, проник до домоволодіння, а саме житлового будинку ОСОБА_8 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Зайшовши до будинку, в одній із кімнат виявив власницю домоволодіння ОСОБА_8 , яка лежала на ліжку і відпочивала, та реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення нападу, ОСОБА_7 погрожуючи ножем, який приніс із собою, почав вимагати у ОСОБА_8 гроші кошти. З цією метою, підійшовши до останньої, застосовуючи погрозу застосування до неї насильства, небезпечного для життя та здоров`я, приставив до її шиї ножа та почав вимагати гроші кошти, застосовуючи при цьому насильство, та діючи умисно вчинив напад на потерпілу, що виразився у нанесенні останній неодноразових ударів кулаками обох рук в область голови та різних частинах тіла, нанесенні удару стільцем по голові, здавлюванні кистями обох рук шиї, спричинивши при цьому ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичного експерту № 64/27 від 18.04.2019р. тілесні ушкодження у вигляді синців та саднин на голові, тулубі та кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та різаної рани на лівій кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Злякавшись за своє життя, сприйнявши погрози як реальні, ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 12000грн. та 500 доларів США, якими останній заволодів. Таким чином, своїми протиправними діями, ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 25440грн.

Він же, 26.03.2019р. близько 21год.30хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись в тому ж житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я останньої, маючи на меті задовольнити свою статеву пристрасть, використовуючи свою фізичну силу та безпорадний стан ОСОБА_8 , однією рукою взяв останню за коси та підняв її голову на рівні зі своїми геніталіями та наказав їй відкрити ротову порожнину, при цьому наносячи удари кулаком по голові. Внаслідок цього, ОСОБА_8 відкрила рот, після чого, ОСОБА_7 умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло ОСОБА_8 , з використанням своїх геніталій, без добровільної згоди останньої.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, та пояснив, що дійсно здійснив напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння її майном, поєднаний із проникненням у житло, а також вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникнення в тіло ОСОБА_8 з використанням геніталій, без добровільної згоди останньої, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, просить справу розглянути за її відсутності, до обвинуваченого застосувати покарання згідно вимог діючого законодавства.

Не дивлячись на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вина в скоєнні даних злочинів повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

протоколом прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_8 від 27.03.2019р., згідно якої заявниця звернулася до поліції та повідомила, що 26.03.2019р. близько 21год.30хв. ОСОБА_7 вчинив відносної неї дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникнення в її тіло, з використанням геніталій, та без її добровільної згоди;

протоколом огляду місця події від 26.03.2019р. з фототаблицями, які є невід`ємними додатками до цього процесуального документа, згідно якого, було оглянуте місце скоєння злочину, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та належить потерпілій ОСОБА_8 , в ході проведення якого були виявлені та вилучені сліди та знаряддя злочину, зокрема лезо ножа, за допомогою якого обвинувачений погрожував потерпілій, та сліди рук;

протоколом огляду від 27.03.2019р., згідно якого, ОСОБА_7 в службовому кабінеті органу поліції, а саме приміщенні Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, добровільно видав працівникам поліції грошові кошти, якими він заволодів під час розбійного нападу на ОСОБА_8 , які були вилучені у останнього;

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.03.2019р, згідно якого, ОСОБА_7 був затриманий 27.03.2019р. в порядку ст.208 КПК України, безпосередньо після вчинення злочину за наявності ознак, які вказували на його причетність до вчинення злочину;

протоколом огляду від 28.03.2019р., згідно якого, ОСОБА_7 в службовому кабінеті органу поліції, а саме приміщенні Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, добровільно видав працівникам поліції свою нижню білизню (труси), в якій він перебував під час вчинення злочину, яку було вилучено та згідно постанови від 24.05.2019р., винесеної старшим слідчим СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_9 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженню, на яку відповідно до ухвали слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 08.04.2019р. накладено арешт;

висновком судово-медичного експерта № 64/27 від 18.04.2019р., згідно якого, у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та саднин на голові, тулубі та кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та різаної рани на лівій кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, можливість утворення яких 26.03.2019р. не виключається;

висновком експерта № 115 від 22.04.2019р., згідно якого, сліди пальця руки, які були вилучені 26.03.2019р. під час огляду місця вчинення злочину, належать обвинуваченому ОСОБА_7 ;

протоколом слідчого експерименту від 14.05.2019р., згідно якого, потерпіла ОСОБА_8 на місці вчинення злочину, візуально показала та детально розказала, за який обставин та яким способом обвинувачений ОСОБА_7 здійснив на неї розбійний напад з метою заволодіння її майном, поєднаний із проникненням у житло, а також вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникнення в її тіло з використанням геніталій, без добровільної її згоди;

протоколом огляду предмету від 14.05.2019р., згідно якого, були оглянуті грошові кошти, які були вилучені у обвинуваченого ОСОБА_7 згідно протоколу огляду від 27.03.2019р., які на підставі постанови від 24.05.2019р., винесеної старшим слідчим СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_9 , визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженню, на які відповідно до ухвали слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 29.03.2019р. накладено арешт;

висновком судово-психіатричного експерта № 137 від 22.04.2019р., згідно якого, ОСОБА_7 в період вчинення інкримінованих йому правопорушень на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період вчинення інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_7 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_7 на психічні розлади не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів не потребує.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.1 ст.152 КК України, а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), та за ч.3 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із проникненням у житло (розбій), правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Згідно пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди, мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до статті 323 КПК України, вирок суду, повинен бути законним та обґрунтованим.

Згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України та статтею 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Законом України від 23.02.2006р. № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у статті 17 якого наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У пункті 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006р., суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь - якого кримінального обвинувачення».

Згідно статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень статті 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 6 статті 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд зазначив, що згідно зі статтею 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Верховний Суд вказав, що суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Суд роз`яснив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесені до нетяжкого злочину (ч.1 ст.152 КК України) та особливо тяжкого злочину (ч.3 ст.187 КК України); не судимий в силу ст.89 КК України; згідно характеристики за місцем проживання характеризується з негативної сторони; неодружений; непрацевлаштований; стан здоров`я задовольний, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, однак госпіталізації не потребує. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає є щире каяття. Обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведене, та виходячи з вимог ст.ст.3, 27 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та ніхто не може на них посягати, а також приймаючи до уваги ст.2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, за якою право кожного громадянина на життя охороняється законом, на думку суду, приймаючи до уваги умисний насильницький характер вчинених злочинів, враховуючи думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила до обвинуваченого застосувати покарання згідно вимог діючого законодавства, обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання виключно у вигляді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, що відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та узгоджується із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказані злочини, із застосуванням ст. 70 КК України, оскільки дане покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Згідно ч.9 ст.100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме три фрагменти сигарети «Demi Silver», недопалок сигарети «Київ», обгорілий сірник, лезо ножа, які згідно постанови старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 14.05.2019р. передані до Камери зберігання речових доказів Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме кофту темно-сірого кольору, светр сірого кольору, труси сірого кольору, які згідно постанови старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 14.05.2019р. передані до Камери зберігання речових доказів Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути законному власнику (володільцю), а саме ОСОБА_7 .

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме грошові кошти в сумі 7873грн. та 400 доларів США, які згідно постанови старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 14.05.2019р. передані на зберігання у сховище цінностей відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк», після набуття вироком законної сили, необхідно повернути законному власнику (володільцю), а саме ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 29.03.2019р. у справі № 126/711/19, ухвали слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 04.04.2019р. у справі № 126/726/19, на майно, яке було вилучене в ході розслідування даного кримінального провадження № 0000141 від 27.03.2019р., та згідно постанови старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 14.05.2019р., визнано речовими доказами, а саме на грошові кошти, які належать потерпілій ОСОБА_8 , та труси сірого кольору, які належать обвинуваченому ОСОБА_7 та не представляють цінності, був накладений арешт.

Виходячи з вимог закону, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 29.03.2019р. у справі № 126/711/19, та ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 04.04.2019р. у справі № 126/726/19.

Відповідно до частини 4 статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно частини 2 статті 124 КПК України та роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку експерта від 22.04.2019р. № 115 у розмірі 1256,08грн., підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженню не заявлявся.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27.03.2019р. був затриманий 27.03.2019р. в порядку ст.208 КПК України, безпосередньо після вчинення злочину за наявності ознак, які вказували на його причетність до вчинення злочину, та відносно нього обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 28.03.2019р., строк дії якого згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 16.10.2020р. продовжено на 60 днів, а саме до 14.12.2020р. включно.

Виходячи з цього, початок строку відбування покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з моменту його затримання згідно Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27.03.2019р., а саме з 27.03.2019р.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_7 необхідно залишити тримання під вартою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004р. «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 16.11.2020р., то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.152, ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання у вигляді:

-за ч.1 ст.152 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;

-за ч.3 ст.187 КК України 7 (сім) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання згідно Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27.03.2019р., а саме з 27.03.2019р.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_7 залишити тримання під вартою.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме три фрагменти сигарети «Demi Silver», недопалок сигарети «Київ», обгорілий сірник, лезо ножа, які згідно постанови старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 14.05.2019р. передані до Камери зберігання речових доказів Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме кофту темно-сірого кольору, светр сірого кольору, труси сірого кольору, які згідно постанови старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 14.05.2019р. передані до Камери зберігання речових доказів Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути законному власнику (володільцю), а саме ОСОБА_7 .

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме грошові кошти в сумі 7873грн. та 400 доларів США, які згідно постанови старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 14.05.2019р. передані на зберігання у сховище цінностей відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк», після набуття вироком законної сили, повернути законному власнику (володільцю), а саме ОСОБА_8 .

Скасувати арешт на майно, яке було вилучене в ході розслідування даного кримінального провадження № 0000141 від 27.03.2019р., та згідно постанови старшого слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 14.05.2019р. визнано речовими доказами, накладене ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 29.03.2019р. у справі № 126/711/19, та ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_10 від 04.04.2019р. у справі № 126/726/19.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку експерта від 22.04.2019р. № 115 у розмірі 1256,08грн.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя