Справа №581/828/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/622/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 581/828/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 11.05.2010 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.2 ст.121, ч.2 ст.15, ч.4 ст.152, ч.2 ст.156, ч.1 ст.129, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до десяти років позбавлення волі, 10.03.2016 ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області у строк відбування покарання зараховано період часу з 25.07.2009 по 27.07.2010 включно згідно ч.5 ст.72 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2020 року, в якій вона просить вирок суду змінити в частині призначеного її підзахисному покарання та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання за санкцією ч.1 ст.115 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня затримання з 10.06.2019.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз на загальну суму 25059,44 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини її підзахисного та правильності кваліфікації його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В підтвердження своїх доводів вказує на наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме визнання обвинуваченим вини у повному обсязі, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, його щирий жаль з приводу вчиненого, характеристику за місцем проживання, що не було з достатньою повнотою враховано судом при призначенні ОСОБА_7 покарання. Крім цього, звертає увагу, що її підзахисний хоча і не перебуває на обліку у лікаря психіатра, однак згідно висновку судово-психіатричної експертизи виявляє ознаки легкої розумової відсталості, не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Всі ці обставини у їх сукупності, на переконання захисника, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, давали суду підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання за вчинений ним злочин. Окрім цього захисник зазначає, що, оскільки її підзахисний визнав свою вину у повному обсязі, існують обставини, передбачені п.п.1 ,2 ч.1 ст.66 КК України, а також відсутні обтяжуючі покарання обставини, то суд безпідставно не застосував до нього положення ст.69-1 КК України. Серед іншого, вказує, що прокурор в судових дебатах орієнтував суд на призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 12 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 04.06.2019 близько 03 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у жилій кімнаті свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_9 , яка 03.06.2019 близько 21 години прийшла до нього у гості з метою спільного вживання алкогольних напоїв, в результаті словесного конфлікту між ним та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 шляхом механічної асфіксії при стискуванні органів шиї, взяв до рук шнурок з черевика, який знаходився на вішалці у кімнаті та сів на диван з правого боку від ОСОБА_9 дещо ззаду. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків склав шнурок вдвоє, таким чином виготовивши петлю та накинув її на шию ОСОБА_9 .

У подальшому, розводячи кінці шнурка в протилежні боки, ОСОБА_7 почав стискати шнурком шию ОСОБА_9 в результаті чого, заподіяв смерть ОСОБА_9 від механічної асфіксії, спричинивши їй тілесні ушкодження у виді повного непрямого (віддаленого, згинального) перелому дистального відділу великого правого рогу та непрямого (віддаленого, згинального) перелому-вивиху між тілом та правим великим рогом під`язикової кістки та повного непрямого (віддаленого, згинального) перелому верхнього ріжка лівої пластинки щитоподібного хряща та різаного ушкодження лівої пластини щитоподібного хряща.

Після цього, ОСОБА_10 , з метою приховати труп ОСОБА_9 , виніс його до розташованої поряд із своїм господарством лісосмуги, де розчленив тіло ОСОБА_9 на дві частини, повністю відокремивши верхню частину тулубу від нижньої в ділянці попереку, над гребнями клубових кісток, нижньої половини живота вище лобкового з`єднання, пошкодивши при цьому кісткову тканину верхньої поверхні 4 та нижньої поверхні 5 хребця поперекових хребців, кишечник, м`які тканини.

Після відокремлення верхньої частини тулубу від нижньої, ОСОБА_10 помістив їх до різних полімерних мішків білого кольору та з метою приховати сліди вчинення кримінального правопорушення, скинув їх у річку Хорол в районі с. Панасівка Липоводолинського району Сумської області.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого (ч.2 ст.404 КПК України).

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з п.8 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, серед іншого, такі питання, як: чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності.

Крім цього, відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотивів неврахування окремих доказів.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 02.09.2019 на час її проведення обвинувачений ОСОБА_7 виявляє ознаки Легкої розумової відсталості (помірно виражена дебільність), не може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. При скоєнні кримінального правопорушення ОСОБА_7 виявляв ознаки Легкої розумової відсталості (помірно виражена дебільність), не виявляв ознак якого небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. В момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не перебував в стані фізіологічного афекту, в будь-якому вираженому емоційному стані, який суттєво впливав на свідомість та діяльність, в стані вираженого емоційного збудження або вираженого емоційного напруження, який суттєво впливав на його свідомість та діяльність (а.к.п.213-217, т.1).

При цьому, як вбачається з оскаржуваного вироку, суд визнав доведеним матеріалами провадження, що 04.06.2019 близько 03 год. ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 , яка 03.06.2019 близько 21 години прийшла до нього у гості з метою спільного вживання алкогольних напоїв, знаходились за місцем мешкання обвинуваченого. В результаті словесного конфлікту між ним та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 шляхом механічної асфіксії при стискуванні органів шиї, ОСОБА_7 взяв до рук шнурок з черевика, який знаходився на вішалці у кімнаті та сів на диван з правого боку від ОСОБА_9 дещо ззаду. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків склав шнурок вдвоє, виготовивши таким чином петлю та накинув її на шию ОСОБА_9 . Після цього, розводячи кінці шнурка в протилежні боки, ОСОБА_7 почав стискати шнурком шию ОСОБА_9 в результаті чого, заподіяв смерть ОСОБА_9 від механічної асфіксії.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_10 , з метою приховати труп ОСОБА_9 , виніс його до розташованої поряд із своїм господарством лісосмуги, де розчленив тіло ОСОБА_9 на дві частини, повністю відокремивши верхню частину тулубу від нижньої в ділянці попереку та, помістивши їх до різних полімерних мішків білого кольору, з метою приховати сліди вчинення кримінального правопорушення, скинув їх у річку Хорол в районі с. Панасівка Липоводолинського району Сумської області (а.к.п.24-27, т.2).

Тобто, суд першої інстанції, за наслідками проведеного судового розгляду, дійшов висновку, що ОСОБА_7 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, що на думку колегії суддів, не узгоджується з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 02.09.2019, з якої вбачається, що ОСОБА_7 як на час вчинення інкримінованого діяння, так і на час проведення експертизи не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, що відповідає змісту та поняттю обмеженої осудності, визначеної в ст.20 КК України.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не з`ясовував питання про обмежену осудність ОСОБА_7 .

Згідно ч. 1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження матиме місце, коли в основу судового рішення покладені недостовірні відомості про обставини, що мають значення для кримінального провадження, не усі докази оцінені судом згідно встановлених правил, у судовому рішенні не наведені мотиви, що пояснюють висновки, яких дійшов суд, або наявна у ньому мотивація є непереконливою. Тобто кримінальні процесуальні порушення, передбачені ст.411 КПК України, вчиняються як у формі дії, так і у формі бездіяльності. При цьому йдеться про порушення, пов`язані із змістом судового рішення.

Положеннями ч.1 ст.412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів доходить висновку, що наслідком порушень, вказаних у ст.ст.411 та 412 КПК України є неправосудність ухваленого судового рішення.

Згідно п.п.2, 3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст.370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст.7 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ст.411, ч.1 ст.412, п.6 ч.1 ст.407, п.п.2, ч.1 ст.409 КПК України

Беручи до уваги вказані норми права, конкретні обставини справи, враховуючи недоліки, що допущені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , наведені в даній ухвалі, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду від 27 березня 2020 року підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційна скарга захисника, відповідно частковому задоволенню.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути допущені істотні порушення кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження, а саме вирішити питання щодо осудності ОСОБА_7 та призначення щодо обвинуваченого стаціонарної психіатричної експертизи на предмет встановлення його психічного стану та його здатності повною мірою реалізовувати свої права у кримінальному провадженні щодо нього.

Колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 жовтня 2020 року. Колегія суддів враховує при цьому, що зберігаються ризики, заявлені та доведені прокурором під час продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції, а саме, ризик вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_7 є раніше судимою особою за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та статевої свободи і недоторканості особи, перебуваючи на волі менше року, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків, які знайомі з обвинуваченим, які не зменшились, та відсутні підстави, що інший більш м`який запобіжний захід може забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 березня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) строк дії запобіжного заходу до 10 жовтня 2020 року включно.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4