У Х В А Л А
Справа № 185/6657/16-к

Провадження № 1-кс/185/1606/20

13 листопада 2020 року м. Павлоград

Слідчий судя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В :
В межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0002043, внесеного до ЄРДР 05 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.290 КК України, адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , порушує питання про скасування арешту майна - автомобіля Renault 19, державний номер НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 , який було вилучено у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року накладено арешт, шляхом шляхом заборони використання та відчуження майна: автомобіль Renault 19, державний номер НОМЕР_1 .

Поданому на розгляд слідчому судді клопотанні поставлено питання про скасування арешту майна, оскільки відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна.
Дослідивши матеріали клопотання, яким заявник обґрунтовує свої вимоги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, для збереження речових доказів.
Продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо під час розгляду.
Окрім цього, висновком експерта від 29 серпня 2016 року №4/4.3, 4.4.-571, встановлено, що номер двигуна та зображення номера кузова вказаного автомобіля Renault 19, державний номер НОМЕР_1 нанесено заводом виробником.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна в частині заборони користування транспортним засобом.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 шляхом заборони використання та відчуження майна: автомобіль Renault 19, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 , який було вилучено у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зберігається на площадці тимчасового тримання транспортних засобів Павлоградського ВП за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул.Дніпровська, 10 - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1