Справа № 638/1660/21
Провадження № 1-кс/638/422/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СВ ХРУП № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 від 04 січня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Червоний Донець Балаклійського району Харківської області, громадянина України, раніше судимого, який не працевлаштований, не одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
09 лютого 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ ХРУП № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З вказаного клопотання вбачається, що 24 грудня 2020 року в період часу з 08 год 00 хв до 10 год 35 хв, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи у хірургічному відділенні № 2 КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР за адресою: м. Харків, пров. Балакірєва, буд. 3-А, побачив у шафі, яка розташована у сестринській кімнаті жіночу сумку, всередині якої знаходився жіночий гаманець та грошові кошти у сумі 100,00 грн., належні ОСОБА_7 . Після чого, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, скориставшись тим, що у сестринській кімнаті нікого не було, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав жіночу сумку, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 14 від 03 лютого 2021 року 225,00 грн., всередині якої знаходився жіночий гаманець, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 14 від 03 лютого 2021 року 180,00 грн., та грошові кошти в сумі 100,00 грн. Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, обернувши вказане вище викрадене майно та грошові кошти на свою користь та розпорядившись ними на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 на загальну грошову суму 505,00 грн.
Крім того, 24 грудня 2020 року, приблизно об 11 год 00 хв, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи у нейрохірургічному відділенні № 2 КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР за адресою: м. Харків, пров. Балакірєва, буд. 3-А, побачив біля ліжка у палаті № 429 мобільний телефон «Lenovo S650», IMEI НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 . Після чого, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, скориставшись тим, що у сестринській кімнаті нікого не було, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон «Lenovo S650», IMEI НОМЕР_1 , вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 17 від 03 лютого 2021 року 417,00 грн. Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, обернувши вказане вище викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями майнову шкоду потерпілому ОСОБА_8 на грошову суму 417,00 грн.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, посилаючись на недоведеність ризиків, просили суд обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника та підозрюваного, дослідивши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до нього матеріали, дійшов висновку щодо відмови у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Під час розгляду даного клопотання судом встановлено, що в провадженні слідчого СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000032, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
08 лютого 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Клопотання про обрання запобіжного заходу відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами огляду місця події, протоколами огляду предметів, постановами про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів, протоколом допиту потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , протоколами допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , висновками експерта за результатами товарознавчої експертизи № 14 та № 17, постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання.
Свідчення потерпілих та свідків, відображені у вказаних протоколах допиту свідків та потерпілих не містять суперечностей та в своїй сукупності підтверджують обґрунтованість підозри.
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме спроб підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Вчинене ОСОБА_6 правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
В судовому засіданні досліджено надану захисником підозрюваного ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2020 року в рамках розгляду об`єднаних кримінальних проваджень, зареєстрованих в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000049 від 10 січня 2020 року, № 0000036 від 18 березня 2019 року, № 0004499 від 18 листопада 2018 року, № 0002140 від 04 червня 2019 року, № 0000798 від 01 березня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на 2 місяці, тобто до 16 січня 2021 року, покладено на нього наступні обов`язки: заборонено залишати житло без дозволу суду у період часу з 21:00 до 06:00 години наступного дня, зобов`язано прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися за межі м. Харкова без дозволу суду.
Під час дії продовженого Жовтневим районним судом м. Харкова запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 16 січня 2021 року, відносно підозрюваного ОСОБА_6 внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04 січня 2021 року кримінальне провадження № 0000032, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, вчиненого 24 грудня 2020 року.
Підозрюваний має непогашену судимість за вироком Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2019 року, яким він був засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком два роки.
Таким чином, факт внесення відносно підозрюваного ОСОБА_6 в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04 січня 2021 року кримінального провадження № 0000032, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, під час іспитового строку за вироком Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2019 року та під час дії продовженого Жовтневим районним судом м. Харкова запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, свідчить про те, що підозрюваний на шлях виправлення та перевиховання не став та схильний до вчинення злочинів вказаної категорії.
Підозрюваний не одружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .
Підозрюваний має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Малолітня дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом. Опікуном дитини є його мати ОСОБА_12 .
Діти проживають разом із матір`ю ОСОБА_12 .
В судовому засіданні захисник підозрюваного зазначив, що підозрюваному на праві спільної часткової власності з дітьми та колишньою дружиною належить квартира АДРЕСА_3 . Проти даного факту прокурор та слідчий в судовому засіданні не заперечували.
Наявність у підозрюваного трьох малолітніх дітей та належність підозрюваному на праві спільної часткової власності об`єкта нерухомості (квартири), свідчить про міцність соціальних зв`язків.
Також захисником підозрюваного зазначено, що в рамках розгляду Жовтневим районним судом м. Харкова об`єднаних кримінальних проваджень, про які зазначено вище, розглядається питання щодо проведення відносно підозрюваного судово-психіатричної експертизи, оскільки раніше ОСОБА_6 проходив курс лікування та перебував на обліку у психоневрологічному диспансері. Проти даних доводів прокурор та слідчий не заперечували, будь-які докази, що спростовують доводи захисника не надали.
Додані до клопотання матеріали містять довідку головного лікаря КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР, з якого вбачається, що ОСОБА_6 продовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД № 3» ХМР не звертався.
З клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що 29 липня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру.
Слідчий суддя, на виконання п.3 ч.1 ст. 178 КПК України, з метою оцінки всіх обставин, в тому числі стану здоров`я підозрюваного, встановивши факт застосування до підозрюваного у 2013 році примусових заходів медичного характеру, дослідив загальнодоступний сайт «Судова влада України» та Єдиний державний реєстр судових рішень, за допомогою яких встановив, що у постанові Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2013 року по справі № 1-597/11, 1/638/83/13 встановлено, що згідно висновків спеціалістів-психіатрів Інституту неврології, психіатрії та наркології Національної Академії наук України від 24 грудня 2012 року, ОСОБА_6 скоїв суспільно небезпечне діяння за ч.2 ст. 185 КК України у стані обмеженої осудності. Застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В даній постанові встановлено, що ОСОБА_6 страждає шизофренією параноїчною з елементами апато-абулічного синдрому, приступообразно-прогредієнтного протікання. Допитаний в судовому засіданні спеціаліст експерт-психіатр ОСОБА_13 пояснив, що у ОСОБА_6 виявлені ознаки хронічного психічного захворювання в формі шизофренії приступообразно-прогредієнтного протікання. Вилікуватися від даного виду захворювання неможливо. ОСОБА_6 потребує повного курсу лікування.
Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст. 1, ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17 липня 1997 року, є невід`ємною частиною національного законодавства України.

Суд вважає за необхідне і доцільне застосувати норми міжнародного права при розгляді даного клопотання.

Відповідно до підпункту «с» пункту 1 та пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Зі змісту ст. 1 Конвенції вбачається, що держава гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Згідно ст. 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого судом порушення, а також усунення підстави для надходження до суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в суді.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.
Під час вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею надано оцінку стану здоров`я підозрюваного.
Відповідно до ст.ст. 3, 27, 49 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.
Слідчим суддею встановлено, що у підозрюваного у 2013 році виявлено ознаки хронічного психічного захворювання в формі шизофренії приступообразно-прогредієнтного протікання, яке, за наданими в судовому засіданні поясненнями спеціаліста експерта-психіатра ОСОБА_13 , по зазначеній вище справі № 1-597/11, 1/638/8313, неможливо вилікувати та ОСОБА_6 потребує повного курсу лікування.
Слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якого, як зазначено вище, у 2013 році було встановлене хронічне психічне захворювання, яке потребує постійного лікування та яке не піддається повному вилікуванню (пояснення експерта-психіатра ОСОБА_13 в судовому засіданні), може спричинити погіршення стану здоров`я у вигляді загострення психічного розладу та погіршення психічно-емоційного стану, що в свою чергу може мати негативні, безповоротні наслідки та ризики для здоров`я та життя підозрюваного, чим буде порушено ст. 2, 3 Конвенції.
У разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, Державна установа «Харківській слідчий ізолятор», в якій буде утримуватися підозрюваний, матерально-технічна та кадрова база медичної частини якої не має можливості забезпечити належне, ефективне та якісне проведення заходів терапії та якісної діагностики хронічного психічного захворювання, на яке ймовірно може страждати підозрюваний, у випадку його загострення та прогресування, оскільки даний вид медичних послуг надається лише спеціалізованими медичними установами психоневрологічними диспансерами тощо. Надання загального медичного огляду підозрюваному лікарем, який не володіє спеціальними знаннями в галузі психіатрії та не є лікарем-психіатром, та призначення загального виду лікування, не може забезпечити особі з психічними розладами здоров`я належну медичну допомогу. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хумматов проти Азербайджану».
Відповідно до ст.ст. 2, 3 Конвенції право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Позбавлення життя не розглядається як таке, що вчинене на порушення цієї статті, якщо воно є наслідком виключно необхідного застосування сили: для захисту будь-якої особи від незаконного насильства; для здійснення законного арешту або для запобігання втечі особи, яку законно тримають під вартою; при вчиненні правомірних дій для придушення заворушення або повстання. Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
В своїх рішеннях по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», Європейського суду з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення. Відсутність належної медичної допомоги може, таким чином, становити поводження, що суперечить ст. 3 Конвенції.
Стаття 3 Конвенції є втіленням однієї з основоположних цінностей демократичного суспільства. Конвенція категорично забороняє катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження або покарання, незважаючи на обставини чи поведінку потерпілого.
Слідчий суддя наголошує на тому, що в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» не створені належні умови, необхідні для ефективного надання підозрюваному лікування та запобігання ймовірному ускладненню та загостренню психічної хвороби.
Зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляд клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи фактичні обставини та вагомість наявних доказів, а саме: ймовірність наявності у підозрюваного психічної хвороби, міцність соціальних зв`язків, яка полягає у наявності у підозрюваного трьох малолітніх дітей, один з яких є дитиною-інвалідом, який хворіє на психічне захворювання аутизм (вид захворювання був встановлений з наданих в судовому засіданні пояснень підозрюваного), тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, наявність постійного місця проживання, слідчий суддя вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним та таким, що грубо порушує положення ст.ст. 2, 3 та 5 Конвенції.
Тримання під вартою ОСОБА_6 , з урахуванням даних, що можуть свідчити про наявність психічної хвороби, що не підлягає виліковуванню, не може бути виправдане міркуваннями безпеки.
За наявності вищевказаних даних, що викликають обґрунтований сумнів щодо задовільного стану психічного здоров`я ОСОБА_6 та за відсутності доказів протилежного, задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідатиме зазначеним вище положенням Конвенції.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання, прокурором та слідчим, з урахуванням встановлення обставин, що вказують на можливу наявності у підозрюваного психічного захворювання, не доведено обставини недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість злочину, даних про особу підозрюваного, а саме: наявність даних про те, що ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання, міцність соціальних зв`язків, відсутність офіційного місця роботи, наявність постійного місця проживання в м. Харкові, наявність непогашеної судимості, схильність підозрюваного до вчинення злочинів вказаної вище категорії, неефективність раніше обраного Жовтневим районним судом м. Харкова запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, строком на два місяці.
Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
Термін дії ухвали визначається в межах строку, встановленого ч.6 ст. 181 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184,193, 194, 196, 205, 395, 392 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ХРУП № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032 від 04 січня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному ОСОБА_6 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , тобто в період часу з 00 год. 00 хв. до 24 год. 00 хв. включно кожного дня на строк два місяці, тобто до 08 квітня 2021 року, з використанням електронних засобів контролю.
Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 виконувати наступні обов`язки строком два місяці, тобто до 08 квітня 2021 року, а саме:
-прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора;
-повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
-утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні, крім спілкування з ними в ході проведення відповідних слідчих дій в присутності слідчого або прокурора;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-носити електронний засіб контролю.
Ухвалу направити для виконання органу Національної поліції за місце проживання підозрюваного та зобов`язати орган Національної поліції негайно поставити на облік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повідомити про це слідчому .
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло підозрюваного, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Визначити, що дана ухвала закінчує свою дію 08 квітня 2021 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складений «12» лютого 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1