233 Справа № 225/5572/16-к
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дзержинськ Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, адреса місця проживання за обвинувальним актом: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13 серпня 2009 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч.1 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі. 05 вересня 2014 року на підставі ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 28 серпня 2014 року звільнився умовно достроково на 1 рік 8 місяців 3 дні,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.12,13 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дзержинськ Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України ,-
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, прийшов наступних висновків.
Кримінальне провадження підсудне Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області, обвинувальний акт відповідає вимогам встановленим Кримінальним процесуальним кодексом України, підстави для закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України; повернення обвинувального акту, або для направлення обвинувального акту для визначення підсудності - відсутні.
Порушень, що перешкоджають розгляду справи в суді та призначенню справи до слухання, не виявлено.
Відповідно до ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3ст.314 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду.
Клопотань про виклик для допиту свідків, інших осіб та витребування речей чи документів від сторін кримінального провадження, а також від обвинувачених про розгляд кримінального провадження стосовного них судом присяжних, на стадії підготовчого провадження не надійшло.
Відповідно до ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду, суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду, який має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.
Провівши підготовку до судового розгляду, вислухавши думку учасників судового провадження про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту.
Кримінальне провадження підлягає розгляду у відкритому судовому засіданні колегією суддів.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні звернулася до суду з письмовими клопотаннями про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на 60 днів та обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді цілодобового домашнього арешту, з підстав, викладених у письмових клопотаннях та доданих документах, зважаючи на те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України станом на теперішній час не перестали існувати, оскільки обвинувачені можуть спробувати ухилитися від суду і незаконно впливати на свідків.
Захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти клопотання прокурора. В той же час просив обмежити вихід ОСОБА_8 з дому лише у нічний час, з огляду на вади здоров`я обвинуваченого, якому необхідно відвідувати лікарні та магазини.
Обвинувачений ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника, пояснив, що він мешкає з пристарілими батьками та донькою.
Захисник ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки тримання під вартою є виключним запобіжним заходом. ОСОБА_9 тривалий час перебуває під вартою в умовах камерного типу, що впливає на стан його здоров`я. Ризики, зазначені прокурором, нічим не підтверджені і є лише її думкою. Просить врахувати, що ОСОБА_10 має на утриманні похилу мати та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_9 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника.
Суд, вислухавши учасників судового провадження та вивчивши клопотання прокурора з доданими матеріалами, приходить таких висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 20 листопада 2020 року обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 січня 2021 року включно, обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 18 січня 2021 року включно.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний. обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_9 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі, вважає за доцільне застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п.1,3 ст.177 КПК України, а саме:
- ризику того, що обвинувачений ОСОБА_9 перебуваючи на волі, може спробувати переховуватися від суду і не виконувати законні вимоги суду, оскільки суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, у разі визнання судом його винним, може бути визнана ним більш небезпечною ніж втеча. Оцінюючи вказаний ризик, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року щодо того, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також, у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства;
- ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може спробувати незаконно впливати на недопитаних судом свідків, тобто схилити їх до зміни своїх показань шляхом вмовляння, залякування, викликанням жалю до себе або будь-яким іншим способом. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Так, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
При цьому, наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 мами похилого віку і доньки, в світлі наведених вище фактичних даних, не є настільки переконливими обставинами, що могли б нівелювати встановлені судом ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України до тієї міри, яка б свідчила про можливість застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.
Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_9 , судом на теперішній час не встановлено.
За таких підстав, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню, в свою чергу клопотання захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
З урахуванням положень ч.4 ст.183 КПК України, зокрема інкримінування в провину ОСОБА_9 вчинення кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі, вважає за доцільне застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п.1,3 ст.177 КПК України, а саме:
- ризику того, що обвинувачений ОСОБА_8 може спробувати переховуватися від суду і не виконувати законні вимоги суду, оскільки суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, у разі визнання судом його винним, може бути визнана ним більш небезпечною ніж втеча. Оцінюючи вказаний ризик, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року щодо того, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також, у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства;
- ризику того, що обвинувачений може спробувати незаконно впливати на недопитаних судом свідків, тобто схилити їх до зміни своїх показань шляхом вмовляння, залякування, викликанням жалю до себе або будь-яким іншим способом. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Так, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
При цьому, наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 певних вад здоров`я, похилих батьків і доньки, в світлі наведених вище фактичних даних не є настільки переконливими обставинами, що могли б нівелювати встановлені судом ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України до тієї міри, яка б свідчила про можливість пом`якшення умов перебування обвинуваченого під домашнім арештом.
Вищевказані обставини дозволяють дійти суду висновку, що гарантувати запобіганню наявним ризикам може попередньо застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, з покладенням на обвинуваченого, відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, обов`язків.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з урахуванням наявності вищевказаних ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_8 , судом на теперішній час не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання прокурора та відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. При цьому, приймаючи таке рішення, суд, дотримується положення ч. 6 ст. 194 КПК України, згідно із якою обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.314-316 КПК України, суд ,-
П О С Т А Н О В И В:
В судове засідання викликати прокурора, потерпілу ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 - доставити конвоєм.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою та обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді цілодобового домашнього арешту - задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дзержинську Донецької області, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутській установі виконання покарань (№6)» Донецькій області на строк 60 (шістдесят) днів, тобто по 14 березня 2021 року включно.
Копії ухвали вручити обвинуваченому і направити начальнику Державної установи «Бахмутській установі виконання покарань (№6)» в Донецькій області.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дзержинську Донецької області, громадянина України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати житло за місцем мешкання в АДРЕСА_2 цілодобового, окрім відвідування останнім медичних закладів, установ, а також аптек міста, з наданням відповідних підтверджуючих документів.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такі обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із м. Торецька без дозволу суду;
3) заборонити без поважних причин цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;
4) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 два місяці - по 14 березня 2021 року включно.
Виконання ухвали в частині застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 доручити Торецькому ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.
Копію ухвали направити до Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області - для виконання та прокурору для здійснення контролю.
Клопотання захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_6 залишити без задоволення.
На ухвалу суду, в частині застосування запобіжного заходу до обвинувачених, учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: Судді: