Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010578 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Дарницького районного суду м. Києва

від 03.08.2018 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України

на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України

звільненого від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2019 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.2018 року і за сукупністю вироків ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Свої вимоги захисник обґрунтовує неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд не взяв до уваги показання ОСОБА_8 про те, що інкримінованого злочину він не вчиняв, з потерпілим ОСОБА_9 зіштовхнувся випадково і у того з сумки випали кошти, умислу на заволодіння якими обвинувачений не мав. Ці показання узгоджуються з протоколом огляду місця події від 05.12.2018, згідно з яким обвинувачений заперечив причетність до злочину, показаннями свідка ОСОБА_10 . Однак суд у вироку не зазначив, чому не взяв до уваги ці показання, і поклав в основу прийнятого рішення показання потерпілого та свідка ОСОБА_11 . Під час судового розгляду не досліджено докази, які доводять невинуватість ОСОБА_8 , а саме, записи камер відеоспостереження, оскільки від дослідження диску з написом Національна лотерея, на якому зафіксовано фрагмент вчинення кримінального правопорушення, та протоколу перегляду цього диску від 11.12.2018 прокурор відмовився, хоча обвинувачений наполягав на його дослідженні. Відмовив суд і в задоволенні клопотання захисника про дослідження речових доказів, які нібито були об`єктом злочину, сумки чорного кольору та грошових коштів. Крім того, вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволені клопотання обвинуваченого про ознайомлення в повному обсязі з матеріалами кримінального провадження та передчасно перейшов до судових дебатів, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про порушення його прав під час досудового розслідування, що виразилося в примушуванні його оперативними працівниками із застосуванням фізичного та психологічного тиску давати показання, які нібито були необхідні слідчому і не відповідали дійсним обставинам справи. При цьому прокурор проігнорував його спроби пояснити, що він, проходячи біля потерпілого ОСОБА_9 , послизнувся та зіткнувся з тим, а потерпілому здалося, що він намагається його пограбувати. Коли він пояснив ОСОБА_9 та перехожим, які зупинились, проявляючи інтерес до конфлікту, що не мав умислу на грабіж, то потерпілий переконався, що у нього нічого не зникло, і всі розійшлися. Викликати поліцейських він сам запропонував начальнику охорони магазину Сільпо, якого зустрів разом з ОСОБА_9 і який звинуватив його у крадіжці товару. Після того, як поліцейські з`ясували, що він має судимість, то одразу затримали, у зв`язку з чим вважає, що матеріали кримінального провадження є сфальсифікованими і ґрунтуються виключно на особистій неприязні до нього органу досудового розслідування та учасників судового провадження як до раніше судимої особи та показаннях потерпілого, який не може висловити свою позицію, а спирається виключно на позицію сторони обвинувачення.

Також, як вважає ОСОБА_8 , суд першої інстанції до призначеного за цим вироком покарання не повинен був приєднувати йому покарання за попереднім вироком, який не набрав законної сили, оскільки триває апеляційний розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинив незакінчений замах на повторне відкрите викрадення майна ОСОБА_9 за наступних обставин.

5 грудня 2018 року близько 13 години ОСОБА_8 , знаходячись на вул. Харківське шосе, 144-б в м. Києві, підійшов до ОСОБА_9 та відкрито, шляхом ривка, вихопив з рук останнього сумку, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 10 000 гривень. Від вказаних дій ОСОБА_8 потерпілий, втративши рівновагу, впав на землю, а в подальшому схопив обвинуваченого за ногу та тримав, не даючи змоги втекти. В цей час ОСОБА_8 дістав з сумки грошові кошти, однак вони впали на землю, і з метою залишення місця вчинення злочину вдарив потерпілого в обличчя та вирвався, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 , викладених у вироку та зафіксованих на технічному носії інформації, вбачається, що того дня він зайшов в аптеку, в руках тримав сумку, в якій були гаманець і пачка грошей 10 000 гривень, які він зняв з рахунку. Коли вийшов з аптеки та направився в бік магазину Сільпо, то обвинувачений ззаду з лівої сторони вихопив у нього з рук сумку з грошима і намагався втекти. Він впав, схопив ОСОБА_8 за ногу і кликав на допомогу, але той декілька разів вдарив його по обличчю, намагаючись вирватись. Сумку з грошима ОСОБА_8 тримав у своїй руці, але коли побачив, що до них йдуть люди, то сумку викинув, гроші розсипались, а обвинувачений, вирвавшись, втік. Ці події бачили працівники магазину Сільпо, які запропонували йому змити кров, оскільки у нього була закривавлена губа, і згодом вони затримали обвинуваченого в магазині.
Свідок ОСОБА_12 показав, що 5 грудня 2018 року близько 13 години, проходячи по вул. Харківське шосе, почув крики про допомогу і побачив потерпілого, який лежав на землі та кричав, що у нього забирають гроші, тримаючи якогось чоловіка за ногу. Він і ще якийсь чоловік з магазину напроти підбігли і схопили нападника за руки. У потерпілого була розбита губа, на землі лежали сумка та розкидані гроші. Після цього підійшла жінка, сказала чоловікові, якого тримав потерпілий, заспокоїтися і забрала його. Сумку і гроші він побачив вже тоді, коли жінка забирала чоловіка. Як потерпілому було завдано удари, не бачив.

Свідок ОСОБА_11 , який працював начальником охорони в магазині Сільпо, показав, що приблизно в обід знаходився в кімнаті адміністратора, вікна якої виходять на вул. Харківське шосе, і бачив, як обвинувачений підійшовши ззаду до потерпілого, схопив сумку потерпілого і намагався вирвати її з рук. Від його дій потерпілий втратив рівновагу і впав, схопивши обвинуваченого за ногу. ОСОБА_8 хотів забрати з сумки гроші, але вони розлетілися. Обвинувачений намагався вирватися від потерпілого, однак це в нього не вийшло, тоді він вдарив потерпілого один раз кулаком в обличчя, той його відпустив і ОСОБА_8 втік. Пізніше він бачив, як обвинувачений з якоюсь жінкою зайшов у магазин, і викликав поліцію.

Показання потерпілого та свідків суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, є логічними, послідовними та узгоджуються між собою. Що ж стосується посилань ОСОБА_13 на те, що вказані показання ґрунтуються на особистій неприязні до нього як до раніше судимої особи, то вони є його суб`єктивною думкою, зважаючи на те, що з потерпілим та свідками він раніше знайомий не був, і, як слідує зі змісту апеляційної скарги, про своє кримінальне минуле він повідомив вже після прибуття працівників поліції, яких викликала охорона магазину у зв`язку із вчиненням протиправних дій щодо потерпілого.

Не суперечать ці показання і показанням свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що разом з обвинуваченим були в аптеці в черзі. Потім обвинувачений вийшов за цигарками, і коли вона вийшла з аптеки, то побачила, як ОСОБА_8 і потерпілий хапали один одного. Потерпілий хапав ОСОБА_8 за ноги. Вона не бачила, щоб обвинувачений бив потерпілого. Потерпілий кричав, що у нього забрали гроші, і на землі були розкидані гроші. Потім вона та ОСОБА_8 пішли в Сільпо,де до нього підійшли працівники охорони і попросили пройти з ними.
Викладені раніше показання також узгоджуються з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки, зокрема, з даними, які містяться в:

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.12.2018, в якій ОСОБА_9 повідомив, що невідома особа намагалася заволодіти його сумкою, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 10 000 гривень (т.1 а.с.94);
- протоколі огляду місця події від 05.12.2018, в ході якого слідчий за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 оглянув ділянку місцевості за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-б ліворуч від входу до приміщення магазину Сільпо та Супер Лото. Також потерпілий надав згоду на вилучення у нього сумки чорного кольору, в якій знаходились грошові кошти в сумі 10 000 гривень купюрами по 100 гривень. При цьому зафіксовано наявні у ОСОБА_8 пошкодження (садна) зовнішньої сторони долоні правої руки та пошкодження на обличчі ОСОБА_9 (т.1 а.с.95-97);

- постанові слідчого про визнання сумки та грошових коштів у сумі 10 000 гривень речовими доказами (т.1 а.с.98);
- записі камер відеоспостереження в супермаркеті Сільпо за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144-а та протоколі перегляду відеозапису від 12.12.2018, якими зафіксовано, як ОСОБА_8 і ОСОБА_10 після розрахунку за товар зупиняють працівники охорони (т.1 а.с.109, 110-113);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.12.2018, згідно з яким ОСОБА_9 впізнав на фото ОСОБА_8 як особу, яка за викладених раніше обставин вчинила щодо нього кримінальне правопорушення (т.1 а.п.114-115).
Відповідно до показань обвинуваченого, коли він йшов з аптеки в магазин Сільпо позаду ОСОБА_9 з лівої сторони, то зіткнувся з потерпілим, у якого випала сумка, а гроші розлетілися. Він гроші не брав і сумку в руках не тримав. Потерпілий схопив його за ногу, тримав і кричав. Оскільки йому було боляче і на його прохання ОСОБА_9 його не відпускав, він вдарив потерпілого в обличчя. Також він нікуди не тікав, і коли підійшла ОСОБА_10 , яку він до цього залишив у черзі в аптеці, то забрала його і вони разом пішли в магазин, де його затримали до приїзду працівників поліції.
Показання ОСОБА_14 в частині того, що він випадково зіштовхнувся з потерпілим і не намагався викрасти його майно, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки така версія повністю спростовується показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_11 , які чітко вказали, що обвинувачений саме вихопив сумку з грошима з рук потерпілого.

При цьому показання свідка ОСОБА_10 всупереч доводам захисника та обвинуваченого не доводять правдивість показань останнього, оскільки вона спостерігала події вже тоді, коли ОСОБА_9 тримав ОСОБА_8 за ногу, в той час як замах на відкрите викрадення майна потерпілого відбувся дещо раніше. Не бачила свідок і того, як обвинувачений завдав удар потерпілому, чого не заперечує і сам ОСОБА_8 .

Твердження в апеляційних скаргах про неповноту судового розгляду, яка виразилася в тому, що суд не дослідив докази невинуватості обвинуваченого, якими, на переконання сторони захисту, є запис камер відеоспостереження ТОВ Укр-Лото-Центр, а також речові докази належні потерпілому сумка і грошові кошти, є безпідставними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі, якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування таких обставин.

Вирішуючи питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд з урахуванням думки всіх учасників судового провадження ухвалив рішення про допит потерпілого, свідків, дослідження документів та допит обвинуваченого.

Наявність у потерпілого сумки та грошових коштів у відповідній сумі підтверджується наведеними раніше доказами, в тому числі протоколом огляду місця події, який складався за участю ОСОБА_8 і підписаний ним без зауважень. На стадії з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторона захисту не заявляла клопотання про дослідження речових доказів і доповнень до судового розгляду з цього приводу не надходило. Враховуючи те, що клопотання про відновлення з`ясування обставин було подано захисником після виступу учасників судового провадження в судових дебатах, ніяких перешкод для подання такого клопотання під час судового розгляду не було, суд правильно відмовив в його задоволенні (т.1 а.с.199).

Що стосується запису камер відеоспостереження ТОВ Укр-Лото-Центр, то DVD-R диск, долучений до справи, неможливо відтворити у зв`язку з тим, що він пошкоджений, що було встановлено після надходження кримінального провадження до Київського апеляційного суду (т.1 а.с.243). Разом з тим, у справі міститься протокол перегляду вказаного відеозапису від 11.12.2018 (т.1 а.с.104-106), однак клопотання про дослідження цього доказу стороною захисту не порушувалося, а сторона обвинувачення відмовилася від його дослідження, оскільки він, взагалі, не містить даних про обставини, які є предметом доказування у кримінальному провадженні.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Суд поклав в основу вироку докази, які безпосередньо дослідив у судовому засіданні, в тому числі дані у показаннях потерпілого і свідків, документах. А тому формальні твердження ОСОБА_8 про недопустимість доказів, які нібито отримані внаслідок фальсифікації під час досудового розслідування та у зв`язку із застосування до нього фізичного та морального тиску з метою примусити дати показання, необхідні для сторони обвинувачення, є безпідставними.

На користь цього свідчить те, що ОСОБА_8 не зазначає про недопустимість конкретних доказів, зі скаргами на незаконні дії працівників поліції ніколи не звертався. У кримінальному провадженні відсутні дані про те, що позиція обвинуваченого була іншою ніж та, якої він притримувався в суді першої інстанції, і зміст апеляційної скарги переконливо доводить, що він не погоджується виключно з тим, що прокурор та суд першої інстанції не взяли до уваги його показання, надавши перевагу показанням потерпілого.

За клопотанням обвинуваченого суд надав йому можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження з метою підготовки до судових дебатів. Враховуючи те, що після завершення досудового розслідування ОСОБА_8 надавався доступ до матеріалів кримінального провадження, у суді протягом двох годин він ознайомився лише з 55 аркушами, а саме, з обвинувальним актом, який йому вручався, та з іншими документами, більшість з яких є супровідними листами, і від подальшого ознайомлення відмовився, це свідчить лише про його небажання в повному обсязі реалізувати свої право, а не про порушення його прав судом першої інстанції, як про це стверджує захисник.

Таким чином істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, зокрема, його сімейний стан, відсутність у нього роботи, судимість, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і вчинення злочину щодо особи похилого віку як обставину, що його обтяжує, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

Вірно застосовано судом і положення ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_8 , який був звільнений від відбування покарання з випробуванням, вчинив злочин під час іспитового строку.

Посилання обвинуваченого на те, що суд до покарання, призначеного за новим вироком, безпідставно приєднав невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.2018 року, який не набрав законної сили, не відповідають дійсності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.05.2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін, тобто вказаний вирок набрав законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (т.1 а.с.143-147).

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому підстави для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3