ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року продовжено застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 28 серпня 2020 року, включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 . Так, суд, врахувавши характер інкримінованого обвинуваченому злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства, особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 6 років, оголошувався під час досудового розслідування у розшук, раніше притягувався до кримінальної відповідальності й звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково, обвинувачується у повторному вчинені тяжкого корисливого злочину та те, що на цей час потерпіла та свідки судом не допитані, дійшов висновку про те, що заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілу та свідків, переховування від суду або іншим чином перешкоджання кримінальному провадженню, є такими, що об`єктивно існують. З огляду на викладене, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, суд дійшов висновку, що застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на домашній арешт.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю та необгрунтованістю судового рішення. Так, захисник вказує, що прокурором не було доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме прокурор не навів жодних доказів щодо наміру чи спроб обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків. До того ж, захисник зазначає, що посилання прокурора на наявність ризику переховування обвинуваченого, через оголошення його у розшук під час досудового розслідування є незаконними, оскільки запобіжний захід обвинуваченому раніше не обирався та повістками слідчого він не викликався. Захисник вказує, що суд повно та всебічно не дослідив й не оцінив всіх обставин, з якими закон пов`язує необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не встановив наявні стримуючі фактори, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти встановленим судом ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До того ж, суд дійшов передчасного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не обґрунтував неможливість застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки він не мав умислу на насильство, тілесних ушкоджень потерпілій не заподіяв та не погрожував, лише тримався за неї і просив про допомогу. На думку захисника, суд не звернув увагу на ті обставини, що ОСОБА_6 звертався до потерпілої по допомогу, перебуваючи в безпорадному стані та стікаючи кров`ю після його побиття, за фактом чого, ведеться досудове розслідування, та що потерпіла під час одночасного допиту заявила, що помилково сприйняла, як протиправні, наміри і дії ОСОБА_6 . Разом з цим, на його думку, суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце мешкання та сім`ю, є релігійним діячем та працює президентом Благодійного фонду, тому з огляду на викладене, обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого можливо змінити на більш м`який.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 01 липня 2020 року, судом першої інстанції було розглянуто, зокрема клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину, що інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , який, відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а також обставини його вчинення, та особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та звільнившись з місць позбавлення волі обвинувачується у повторному вчиненні корисливого тяжкого злочину, під час досудового розслідування оголошувався у розшук й відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме, що обвинувачений може: переховуватися від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 й доводи обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження обвинуваченого в скарзі, що слідчим суддею не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Наявність тих обставин, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання та сім`ю, є релігійним діячем, працює президентом Благодійного фонду Зірка Давида, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, й у цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи захисника щодо безпідставного не застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пунктом 1 частиною 4 статті 183 КПК України встановлено, що суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, метою застосування яких є досягнення дієвості цього провадження.

На переконання колегії судів, ухвалюючи рішення суд, дотримався цих вимог закону, та з огляду на те, що, в силу вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, у провадженнях, щодо злочинів вчинених із застосуванням насильства, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є правом суду, а не його обов`язком, суд з достатньою повнотою врахував всі обставини провадження, характер злочинних дій обвинуваченого належним чином обгрунтував та мотивував своє рішення.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були предметом дослідження суду при продовженні ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволенн.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4