КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

20 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Цією ж ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 01 лютого 2021 року, включно, з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду, альтернативні запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не забезпечать уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого перебуваючи на волі переховуватись від суду, незаконно вливати на свідків, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого злочину, яке йому інкримінується.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 скасувати. Змінити запобіжний захід ОСОБА_5 обраний до нього раніше у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , із забороною покидати місце проживання у нічний час в період часу з 22:00 до 06:00 год. наступної доби.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та такою, що не відповідає практиці рішень Європейського суду з прав людини.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції, обґрунтовуючи прийняте рішення тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише вказав на наявність ризиків, однак без будь-якого їх обґрунтування.
Крім того, адвокат вважає, що суд не перевірив належним чином заявлених ризиків та доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, фактично судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_5 є громадянином України, має місце реєстрації та місце проживання, раніше не судимий, та не притягувався до кримінальної відповідальності, на утриманні має малолітню дитину, неофіційно працював, інших кримінальних правопорушень не вчиняв.

Таким чином, на думку сторони захисту, у сукупності з наведеним, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт, та необґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства та практики Європейського суду з прав людини, без достатніх на те підстав, без врахування особи обвинуваченого, та без врахування обставин, які обґрунтовують ризики.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наведених в апеляційній скарзі підстав, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.

При цьому, незважаючи на доводи апеляційної скарги про те, що прокурором до поданого ним клопотання не надавались докази, які б будь-яким чином обґрунтували наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а місцевим судом об`єктивно не були з`ясовані всі обставини, які б давали підстави для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що останній має міцні соціальні зв`язки, є громадянином України, має місце реєстрації та місце проживання, раніше не судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, неофіційно працював, інших кримінальних правопорушень не вчиняв, колегія суддів не може погодитися з тим, що обвинувачений утримується під вартою без достатніх на те підстав або без вмотивованого рішення суду, з огляду на таке.
У рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому тих, на які посилаються апелянти, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у звязку з чим визнав за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Наведені в апеляційній скарзі дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 ,без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1, КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартою під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 01 лютого 2021 року, включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 758/6946/18

Номер провадження: 11кп/824/361/2021
Категорія: ч. 3 ст. 289 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1