Провадження №1-кп/748/185/20
Єдиний унікальний № 738/416/20
УХВАЛА
02 листопада 2020 рокум. Чернігів

Колегія суддів Чернігівського районного суду Чернігівської області

в складі:

головуючого- судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

перекладача: ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_13

представника потерпілих - захисника ОСОБА_14 ,

проводячи у відкритому судовому засіданні судовий розгляд по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 18 вересня 2019 року за № 0000463 по обвинуваченню ОСОБА_15 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_16 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_7 та ОСОБА_18 запобіжний захід у виді тримання їх під вартою продовжений до 10 листопада 2020 року.

У зв"язку з закінченням строку тримання ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, мотивуючи тим, що ризики, які були підставою до застосування щодо них такого запобіжного заходу, а саме, переховування від суду, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень та незаконного впливу на потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, на даний час не змінилися і продовжують існувати.

Захисник - адвокат ОСОБА_10 просив скасувати запобіжний захід відносно ОСОБА_19 , посилаючись на міцність соціальних зв"язків обвинуваченого та відмовити в задоволенні клопотання прокурора, вказуючи на недоведеність прокурором ризиків та на поганий стан здоров"я обвинуваченого. Крім того вважає, що пройшов граничний строк тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_20 підтримав думку захисника ОСОБА_10 .

Захисник - адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_21 заперечили проти клопотання прокурора, посилаючись на необгрунтованість клопотання та на стан здоров"я обвинуваченого, якому проведено операцію по видаленню апендициту.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_11 при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу поклалися на розсуд суду.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_14 клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримав, вказуючи, що потерпілі до цього часу живуть в страху. Потерпіла ОСОБА_13 підтримала думку свого представника.

Вислухавши думки учасників судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, колегія суддів враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування, та зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованості підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості, у зв`язку з чим судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, та такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. (п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України», п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, яке набуло статусу остаточного 10 травня 2011 року).

При вирішенні питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу щодо обвинувачених судом повністю враховуються обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення, вік обвинувачених, стан їх здоров`я, який на цей час не перешкоджає перебувати під вартою, міцність соціальних зв`язків обвинувачених, їх репутацію.

Також суд враховує характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченим та оцінює ризики, на які посилався прокурор. При цьому під ризиком у контексті кримінального провадження мається на увазі певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Серед таких ризиків є ризик переховуватись від суду. При цьому в контексті практики ЄСПЛ, ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Колегія суддів вважає, що матеріали провадженні містять дані, які доводять існування ризиків, на які посилався прокурор, зокрема ризик переховування від суду.
Також колегія суддів вважає за необхідне при вирішенні питання щодо доцільності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою врахувати ступінь тяжкості злочину, який інкримінується обвинуваченим. При цьому, суд керується рішенням по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Вислухавши позиціїї учасників судового провадження, колегія суддів оцінила в сукупності всі обставини, зокрема те, що обвинуваченим інкриміновано вчинення злочину, який відноситься до особливо тяжкого злочину згідно з положеннями ст. 12 КК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими.
Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про наявність ризиків, які зумовлюють можливість переховуванню від суду, вмовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, що у свою чергу буде перешкоджати у розгляді даного кримінального провадження по суті. Стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про істотне зменшення на цей час зазначених ризиків з урахуванням суспільного інтересу, який в даному випадку є переважним.
При інтерпретації поняття "суспільний інтерес", що має бути врахований судом при вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу, суд враховує, що в контексті вищезазначених положень, суспільним інтересом є визначені у КПК конкретні підстави і мета кримінального провадження, які висвітлені в ст. 2 КПК України, серед яких є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. При цьому, суд враховує, що такими особами є у тому числі потерпілі у цьому кримінальному провадженні та "суспільний інтерес" полягає також у захисті прав потерпілих осіб, що в даному випадку, на думку колегії суддів, переважає необхідність захисту прав виключно обвинувачених в цій частині. Таким чином, при вирішенні питання щодо доцільності продовження відносно обвинувачених строку дії запобіжного заходу, судом повністю враховується позиція представника потерпілих та потерпілої.
Таким чином, враховуючи вагомість вищезазначених ризиків, колегія суддів вважає, що зазначені захисниками та обвинуваченими обставини не є достатніми та вагомими підставами для зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що відносно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Серед вищевикладених мотивів, судом також була повністю врахована позиція Київського апеляційного суду, який в останньому рішенні від 29.09.2020 р. за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_22 та захисника ОСОБА_10 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.05.2020 про продовження обвинуваченим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 строку дії запобіжного заходу, прийшов до висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях вказував на необхідність обговорення можливості обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, враховуючи тяжкість та характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, характеристику осіб обвинувачених, колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому відносно обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_7 та ОСОБА_18 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_10 про граничний строк тримання під вартою, передбачений ст.197 КПК України, то зазначена норма відноситься до досудового розслідування та не застосовується під час судового розгляду.
Виходячи з вищевикладеного, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_23 про скасування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.

Враховуючи вимоги п.1 ч.4 ст.183 КПК України, а також обставини справи та вагомість вищенаведених ризиків, суд вважає неможливим визначити розмір застави при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_21 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 обвинувачуються у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись ст. ст. 327, 331, 371, 372 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про скасування запобіжного заходу ОСОБА_18 у виді тримання під вартою відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_17 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 01 січня 2021 року включно, але не більше дня завершення судового провадження.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 01 січня 2021 року включно, але не більше дня завершення судового провадження.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_18 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 01 січня 2021 року включно, але не більше дня завершення судового провадження.

Зобов`язати начальника Чернігівського СІЗО Державного департаменту України з питань виконання покарань України в Чернігівській області, прокурора, який здійснює нагляд у даному кримінальному провадженні, забезпечити в умовах перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 надання належного медичного обстеження та належної медичної допомоги.

Копію ухвали в частині забезпечення ОСОБА_24 належним медичним обстеженням та медичною допомогою направити начальнику Чернігівського слідчого ізолятора, для виконання.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, в іншій частині - оскарженню не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2