Номер провадження: 11-кп/813/460/21
Номер справи місцевого суду: 521/4309/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» ОСОБА_12 на вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 02.08.2018 у кримінальному провадженні №0000650 стосовно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Любопіль Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у вигляді штрафу розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доході громадян, що становить 4250 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Запобіжний захід до засудженого не застосовано.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 143936,63 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Страхова Компанія «Саламандра-Україна» на користь ОСОБА_13 49490 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 та ПАТ «Страхова Компанія «Саламандра-Україна» - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3205,60 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2018 року за заявою прокурора про виправлення описки у вступній частині вироку замість невірного ч. 2 ст. 286 КК України зазначено ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він, 06.09.2015, близько 10 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Renoult Kangoo», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. М`ясоїдівській в м. Одесі, на перехресті з вул. Б. Хмельницького, діючи необережно, порушивши вимоги п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху, при зміні напрямку руху не переконався у тому, що це буде безпечним та, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, виїхав на зустрічну смугу руху і не надав дорогу мотоциклу «Kavasaki ZX 10R», р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, а ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середньою тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів осіб, яки її подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначив, що не погоджується з вироком суду, оскільки він ухвалений з істотними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства через неповноту судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи з наступних підстав:

1) обвинувачений не визнає свою вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується, а висновок суду ґрунтується на висновку №5265 від 18.01.2016 судової авто-технічної експертизи, проведеної експертом ОНДІСЕ ОСОБА_14 , який має ознаки завідомо неправдивого висновку, адже експерт одночасно встановив, що причиною ДТП стали дії ОСОБА_9 , які не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху, а водій мотоциклу «Kavasaki ZX 10R» (р/н НОМЕР_2 ), під час події рухався зі швидкістю близько 85 км/год, тобто з порушенням вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, але він, на думку експерта, не мав технічної можливості запобігти ДТП;

2) під час судового розгляду, за клопотанням сторони захисту, до матеріалів провадження долучений висновок №10705170 від 18.07.2017 авто-технічного експертного дослідження експерта ОСОБА_15 , який дійшов висновку, що водій мотоциклу «Kavasaki ZX 10R» (р/н НОМЕР_2 ) здійснював рух зі швидкістю близько 89,6 км/год, а виконуючі вимоги п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість запобігти ДТП;

3) отже, за наявності двох протилежних за своєю суттю висновків експертів, суд першої інстанції не призначив комплексну автотехнічну експертизу, про що сторона захисту заявила відповідне клопотання, яке залишено без задоволення, що свідчить про неповноту судового розгляду, та не взяв до уваги висновок №10705170 від 18.07.2017 автотехнічного експертного дослідження експерта ОСОБА_15 лише на тій підставі, що при зазначеному дослідженні, момент виникнення небезпеки для водія мотоциклу встановлено захисником, який не є експертом з цього питання;

4) суд 1-ої інстанції, не врахувавши сімейний стан, вік та стан здоров`я підзахисного, призначив йому несправедливе, надто суворе покарання;

5) задовольняючи цивільний позов, суд не врахував, що ОСОБА_11 користувався мотоциклом на підставі довіреності від ОСОБА_13 , але останній, будучі цивільним позивачем, жодного разу не з`явився в судове засідання, а його заяву про розгляд справи за його відсутності, суд не перевірив. До того ж, позовні заяви та додані до них документи, у судовому засіданні не досліджувалися.

Посилаючись на наведені доводи, захисник просить скасувати вирок суду 1-ої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, виправдати, а цивільні позови залишити без розгляду.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» ОСОБА_12 , посилаючись на незгоду з оскаржуваним рішенням в частині вирішення цивільного позову, просить вирок суду в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» на користь ОСОБА_13 матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що рішення суду про стягнення з ПАТ «Страхова Компанія «Саламандра-Україна» на користь ОСОБА_13 49490 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди суперечить ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки, цивільний позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування із пропуском встановленого законом строку, а тому його позовні вимоги до компанії не підлягають задоволенню.

Представником потерпілого ОСОБА_16 подані письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , а вирок суду 1-ої інстанції - без змін посилаючись на те, що він є законним та обґрунтованим. Всі обставини судом 1-ої інстанції встановлено вірно, на підставі зібраних та досліджених у суді доказів, а наведені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними, необґрунтованими та не відповідають дійсності. Доводи захисника обвинуваченого про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок перевищення швидкості водієм мотоциклу потерпілим ОСОБА_11 , вважає такими що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. А причиною дорожньо-транспортної пригоди, було порушення обвинуваченим ОСОБА_10 п. п. 10.1, 16.6 ПДР України, що в повній мірі підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами. Крім того, представник потерпілого вважає, що судом першої інстанції цілком вірно надано оцінку висновкам експертів, що містяться в матеріалах кримінального провадження. Цивільні позови було вирішено виключно на підставі наданих доказів та з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали свою апеляційну скаргу, думки прокурора ОСОБА_8 , та потерпілого ОСОБА_11 , які заперечували проти доводів апеляційних скарг і просили відмовити в їх задоволенні, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом 1-ої інстанції було дотримано в повній мірі.

В оскаржуваному вироку суд навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, із яких приймає одні докази та відкидає інші.

Мотивуючи доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд 1-ої інстанції послався на наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_11 , який суду пояснив, що він рухався по вул. М`ясоїдівській в напрямку вул. Болгарської у другій смузі та, упевнившись, що на перехресті немає транспортних засобів, почав прискорюватися. Доїхавши до середині перехрестя, він побачив жовту машину, водій якої не подавав знаків повороту, а здійснив поворот на розмітці «пішохідний перехід» та зрозумів, що зіткнення не уникнути. Після зіткнення він перелетів через машину;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.09.2015 з додатками (т. 1, а.с. 86-96);

- постанову про залучення речових доказів та відеозапис події ДТП, з яких випливає, що зіткнення сталося на зустрічній для автомобілю «Renoult Kangoo» смузі руху, на перехресті вулиць М`ясоїдівської та Б.Хмельницького в м. Одесі, передньою правою частиною автомобіля «Renoult Kangoo» та передньою частиною мотоциклу «Kavasaki ZX 10R» під кутом 145-155 градусів (т.1, а.с. 99-100);

- висновок судово-медичної експертизи № 2172 від 30.09.2015, відповідно до якого, в результаті ДТП ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості (т. 1, а.с. 105-106);

- висновок судової транспортно-трасологічної експертизи з дослідження механізму зіткнення автомобіля «Renault Kangoo» та мотоцикла «Kawasaki ZX10R», згідно якої ДТП сталося на зустрічній, для автомобіля «Renoult Kangoo», полосі руху на перехресті вул. М`ясоїдівській на Б. Хмельницького в м. Одесі передньою правою частиною автомобіля «Renoult Kangoo» та передньою частиною мотоциклу «Kavasaki ZX 10R» під кутом 145-155 градусів (т. 1, а.с. 109-115);

- висновки автотехнічних експертиз з дослідження технічного стану систем керування і ходової частини мотоцикла «Kawasaki ZX10R» № 5180 від 02.11.2015 та автомобіля «Renault Kangoo» № 5181 від 02.11.2015, згідно з якими гальмова та ходова система мотоциклу «Kavasaki ZX 10R», гальмова, ходова та рульова система автомобілю «Renoult Kangoo», на момент ДТП, перебували в працездатному стані (т. 1, а.с. 119-121, 124-125);

- висновок автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення мотоцикла «Kawasaki ZX10R» та автомобіля «Renault Kangoo» № 5265 від 18.01.2016, відповідно до якого швидкість мотоциклу перед початком гальмування становила близько 85 км/г. З урахуванням відстані між транспортними засобами в момент виникнення для водія мотоциклу небезпеки для руху - менш 33 метрів, водій вказаного транспортного засобу не мав технічної можливості, при виконанні вимог п. 12.4 ПДР України, уникнути ДТП. Настання ДТП перебуває в причинному зв`язку з порушення водієм автомобілю «Renoult Kangoo» вимог п.п. 10.1, 16.6 ПДР (т. 1, а.с. 130-136);

- висновок експерта № 10705170 від 18.07.2017, підготовлений за заявою захисника ОСОБА_10 , з якого випливає, що мотоцикл «Kavasaki ZX 10R» рухався з середньою швидкістю 89,5 км/г. Водій автомобілю «Renoult Kangoo» порушив вимоги п. 10.1. та п. 16.6 ПДР України, факторів технічного характеру, які б заважали вказаному водієві виконати вимоги ПДР України належним чином не існувало. Водій мотоциклу «Kavasaki ZX 10R» при належному виконанні вимог п.п. 12.3. та 12.4 ПДР України, мав можливість запобігти ДТП та саме його дії, з технічної точки зору, є причиною ДТП (т. 2, а.с. 7-15);

- показання експерта ОСОБА_14 (висновок № 5265), який суду пояснив, що з технічної точки зору, єдиною відмінністю між експертизою № 5265 та експертизою № 10705170, є визначення моменту виникнення небезпеки для водія мотоциклу «Kavasaki ZX 10R». При цьому, при експертному досліджені, він самостійно, на підставі наданих матеріалів, визначив вказаний момент, а експерт ОСОБА_17 виходив з даних, які зазначені в клопотанні захисника. Встановлення вказаних відомостей (момент виникнення небезпеки) входить до повноважень експерта;

- показання експерта ОСОБА_17 (висновок №1070517), який суду пояснив, що з технічної точки зору єдиною відмінністю між експертизою №10705170 та експертизою №5265, є визначення моменту небезпеки для водія мотоциклу «Kavasaki ZX 10R». При експертному досліджені, він самостійно не встановлював вказані обставини, а виходив з вихідних даних, які було задано у адвокатському запиті. Встановлення вказаних відомостей (момент виникнення небезпеки) входить до повноважень експерта (т. 2, а.с. 30-34);

- висновок судової авто товарознавчої експертизи № 30904150 від 16.10.2015, відповідно до якого сума матеріалом шкоди, завдана власнику мотоцикла «Kavasaki ZX 10R» р/н НОМЕР_2 , дорівнює його ринковій вартості на дату ДТП та становить 193426,63 грн. (т. 1 а.с. 20-45).

Дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_9 та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1988). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника, суд апеляційної інстанції приходить до таких висновків.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги позицію обвинуваченого та його захисника про те, що причиною виникнення ДТП слід вважати виключно дії водія мотоцикла «Kavasaki ZX 10R» потерпілого ОСОБА_11 , який порушив ПДР України, рухаючись зі швидкістю близько 85 км/г, тобто з порушенням вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, оскільки зазначена позиція спростовується сукупністю вищенаведених досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі висновком судової автотехнічної експертизи № 5265 від 18.01.2016, де експертом констатовано, що з технічної точки зору дорожньо-транспортна пригода перебуває в причинному зв`язку з порушення водієм автомобілю «Renoult Kangoo» вимог п.п. 10.1, 16.6 ПДР.

Не оспорюючи право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, при оцінці дій обвинуваченого суд першої інстанції правильно не взяв до уваги та не визнав належним доказом відсутності в діях обвинуваченого невідповідностей вимогам ПДР України досліджений в судовому засіданні висновок експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи № 1070517 від 18.07.2017 з наступних підстав.

Так, зазначений висновок зроблено експертом за вихідними даними, вказаними захисником, зокрема, момент виникнення небезпеки для водія мотоциклу «Kavasaki ZX 10R» - момент появи автомобіля в першому кадрі відеозапису механізму ДТП, який визначено як момент зміни напрямку руху автомобіля. Відстань між закінченням сліду юза мотоцикла до місця зіткнення становить 4,8 м за результатами додаткових вимірів на місці ДТП (т. 2, а.с. 7зв.). З приводу наданих для проведення експертизи даних захисник ОСОБА_10 дав суду пояснення про самостійне здійснення ним замірів (т. 2, а.с. 24).

Тобто, при експертному досліджені № 1070517 момент виникнення небезпеки для водія мотоциклу «Kavasaki ZX 10R» встановлено захисником, який не є експертом з цього питання, тоді як висновок автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення мотоцикла «Kawasaki ZX10R» та автомобіля «Renault Kangoo» № 5265 від 18.01.2016 відповідає з`ясованим обставинам, був складений на підставі об`єктивно встановлених в ході досудового розслідування вихідних даних та відповідно до затверджених експертних методик.

При цьому, згідно дослідницької частини висновку № 5265 від 18.01.2016, по визначенню п. 1.10 ПДД, перешкода - це нерухливий об`єкт у смузі руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги, що й змушує водія маневрувати або зменшити швидкість аж до зупинки; небезпека для руху це зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухливого об`єкта, що наближається до смуги руху транспортного засобу або перетинає її) або технічного стану, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.

Отже, у світлі визначення п.1.10 Правил, дії водія мотоцикла «Kavasaki ZX 10R» у даній дорожньо-транспортній ситуації (з моменту початку маневрування в напрямку, що перетинає, автомобіля «Renault Kangoo») регламентувалися вимогами п.12.3 Правил у частині, що передбачає засобом запобігання ДТП гальмування транспортного засобу з моменту прояву небезпеки для руху.

Для вирішення питання про наявність (відсутність) у водія мотоцикла технічної можливості запобігти ДТП реалізацією зазначених вимог ІІДР, необхідно визначити зупинний шлях мотоцикла в умовах події, який за експертним розрахунком (при вибраній водієм швидкості 85 км/г) становить близько 76 м, і його видалення від місця зіткнення в момент початку маневру автомобіля «Renault Kangoo».

Для визначення видалення мотоцикла від місця зіткнення в момент початку маневрування автомобіля «Renault Kangoo» і виникнення, у зв`язку із цим, небезпеки для руху для водія мотоцикла, необхідно визначити час небезпеки, що тривав. Цей час визначено по наданому слідством відеозапису, а саме, початок маневру автомобіля спостерігається в сегменті відеопотоку між кадром № 819 і кадром № 829, момент зіткнення спостерігається в кадрові № 861. Отже, час небезпеки, що тривав, перебував в інтервалі кадрів №№ 819-861…№№ 829-861, та беручи до уваги тривалість оригінального кадру 0,04 с, був не більш 1,4 с.

Оскільки частину шляху за час небезпеки, що тривав, мотоцикл подолав у режимі гальмування, для розв`язання питання про те, на якому видаленні від місця зіткнення перебував мотоцикл «Kawasaki» у момент виникнення для його водія небезпеки для руху, необхідно визначити відстань, на яку мотоцикл перемістився режимі гальмування.

У зв`язку з тим, що з підстав, зазначених у дослідницькій частині висновку, експертним шляхом не представилося можливим визначити фактичне (з урахуванням його гальмування) видалення мотоцикла «Kawasaki» від місця зіткнення в момент, коли автомобіль «Renault Kangoo» почав маневр повороту й для водія мотоцикла це виявилося як небезпека для руху, подальше дослідження виконувалось по граничній умові, яка найбільше несприятлива для виводу про відсутність у водія мотоцикла технічної можливості запобігти ДТП, тобто, за умови рівномірного (без гальмування) руху мотоцикла на протязі часу небезпеки.

З урахуванням цієї умови, видалення мотоцикла «Kawasaki» від місця зіткнення в момент, коли водій автомобіля «Renault Kangoo» приступився до повороту наліво, становило менше 33 м.

Беручи до уваги, що зупинний шлях мотоцикла при вибраній водієм швидкості 85 км/г становив близько 76 м, а за умови його руху з допустимою в населених пунктах швидкістю 60 км/г він визначається близьким 44 м, водій мотоцикла не мав технічної можливості діями, які передбачені Правилами дорожнього руху, запобігти даному ДТП, оскільки видалення мотоцикла від місця зіткнення в момент виникнення для водія небезпеки для руху (33 м) було менше відстані, на якій технічно можливо зупинити мотоцикл, та з технічної точки зору водій мотоцикла «Kawasaki» в умовах події з моменту початку повороту автомобіля «Renault Kangoo» перебував в аварійній ситуації.

При цьому, суд 1-ої інстанції врахував показання експертів ОСОБА_14 (висновок № 5265) і ОСОБА_17 (висновок №1070517), які роз`яснили, що момент виникнення небезпеки для водія мотоцикла був визначений відповідно до встановлених методик проведення судових експертиз. Єдиною відмінністю між експертизою № 5265 та експертизою № 10705170 є визначення моменту виникнення небезпеки для водія мотоциклу «Kavasaki ZX 10R», який експерт ОСОБА_14 при експертному досліджені визначив самостійно, на підставі наданих матеріалів, а експерт ОСОБА_17 виходив із даних, які зазначені в клопотанні захисника.

Що ж стосується посилання захисника у скарзі на відмову в задоволенні його клопотання про призначення по справі додаткової автотехнічної експертизи для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких могло мати істотне значення у справі, то воно, на думку колегії суддів, не може служити підтвердженням неповноти судового розгляду та підставою для скасування обвинувального вироку щодо ОСОБА_18 .

Наявні у справі докази, які були покладені в основу вироку, зокрема висновок експерта № 5265 від 18.01.2016 про те, що за даних дорожніх обставин водій мотоцикла «Kavasaki ZX 10R», р/н НОМЕР_2 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Renoult Kangoo», р/н НОМЕР_1 шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху водію, не викликають сумнівів у своїй достовірності та об`єктивності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що проведені у кримінальному провадженні автотехнічні експертизи № 1070517 та № 5265 не є взаємовиключними, а питання, які просила поставити на вирішення експертизи сторона захисту, з`ясовані під час судового розгляду кримінального провадження, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

У ході аналізу доводів апеляційних скарг підстав для виправдання обвинуваченого судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже його винуватість підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції, а невизнання ОСОБА_9 вини щодо обставин події ДТП апеляційний суд розцінює, як обрану лінію захисту обвинуваченого із метою уникнення ним відповідальності, а тому ставиться до його показань критично.

Твердження представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» про необґрунтованість стягнення зі страхової компанії коштів на відшкодування шкоди власнику мотоциклу «Kawasaki ZX10R» ОСОБА_13 є безпідставними.

Як зазначено у ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, який за змістом і формою повинен відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон «Про ОСЦПВВНТЗ»).

У відповідності до ст.ст. 1194, 1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Між власником мотоциклу «Kawasaki ZX10R» ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_9 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядку.

Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7402154, що був укладений 10.11.2014 між ОСОБА_9 та ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» і діяв на момент скоєння ДТП, встановлено, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну майну третьої особи, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми. Положеннями вищезазначеного Закону передбачено межі ліміту відповідальності страхової компанії за шкоду, завдану майну, у розмірі 50000 грн.

Положеннями ст. 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Суд звертає увагу, що визначений Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України, факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19.06.2019 (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковим.

Таким чином, твердження скаржника про те, що цивільний позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування із пропуском встановленого законом строку, а тому його позовні вимоги до компанії не підлягають задоволенню, є безпідставним.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу № АІ/7402154 від 10.11.2014 страховиком обвинуваченого ОСОБА_9 на момент вчинення ДТП була ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна».

Суд першої інстанції при визначенні суми матеріальної шкоди виходив із висновку судової автотоварознавчої експертизи № 30904150 від 16.10.2015, відповідно до якого сума матеріалом шкоди, завдана власнику мотоцикла «Kavasaki ZX 10R» р/н НОМЕР_2 , дорівнює його ринковій вартості на дату ДТП та становить 193426,63 грн. При цьому суд врахував, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Отже, рішення суду про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» матеріальної шкоди, яка завдана власнику мотоциклу «Kavasaki ZX 10R» ОСОБА_13 , і дорівнює страховій сумі за заподіяну шкоду майну - 49 490 грн., та з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 матеріальної шкоди у розмірі 143 936,63 грн., відповідає вимогам закону.

Зазначене не суперечить і правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 30.08.2018 року у справі № 732/865/16-к, від 17.10.2019 у справі № 401/1688/17.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , про те, що позовні заяви та додані до них документи, у судовому засіданні не досліджувалися, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження (т. 1, а.с.17-60, 68, 70, 73-75, 80-81, 84-85).

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у відповідності до положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий та є інвалідом ІІ групи, його вік 64 роки, відсутність обставин, що у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та згідно з ст. 67 КК України обтяжують покарання, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доході громадян, що становить 4 250 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Разом з цим, відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Так оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке було вчинене ним 06.09.2015.
Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає максимальне покарання у виді обмеженням волі на строк до трьох років.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи (з урахуванням доводів, наведених в апеляції), суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності.
Обвинувачений ОСОБА_9 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнав, після роз`яснення йому вищенаведених положень кримінального процесуального закону заперечив проти звільнення його від кримінальної відповідальності з цієї підстави.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, вчинений ОСОБА_9 , є нетяжким злочином, після вчинення якого строки давності, які дають можливість притягнути особу до відповідальності, становлять три роки.
З моменту вчинення зазначеного злочину, тобто з 06.09.2015, до дня набрання вироком законної сили минуло більше трьох років.
За таких умов обвинуваченого слід звільнити від призначеного покарання за правилами ч. 5 ст. 74 КК України.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, а ОСОБА_9 звільненню від покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407-409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2018, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України змінити.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без мін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4