Номер провадження: 11-сс/813/1672/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 02 жовтня 2020 року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000203 від 01 серпня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 02 жовтня 2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 01 грудня 2020 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 43 940 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчий суддя істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, допустив неповноту судового розгляду, у зв`язку з чим, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідчим суддя не обґрунтував, чому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Також захисник зазначив, що окрім тяжкості злочину необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 нічим не обґрунтована.

Крім того, слідчим суддею не враховано, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання, на утримані у нього знаходиться неповнолітня донька, а отже у нього наявні міцні соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме в тому, що 01 серпня 2020 року, приблизно о 04 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи навпроти будинку № 21/а що розташований за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Заболотного, побачив потерпілу ОСОБА_10 , яка при собі мала жіночу сумку чорного кольору із особистими речами, яку ОСОБА_8 визначив об`єктом свого злочинного посягання.

В подальшому, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 наблизився до потерпілої ОСОБА_10 із заду та застосувавши насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої (що виразилось в нанесенні удару рукою в потиличну частину голови потерпілої, від якого ОСОБА_10 присіла навпочіпки), відкрито заволодів вищезазначеним майном потерпілої, а саме: сумкою чорного кольору, вартістю 300 гривень, в якій знаходився мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy», вартістю 3 700 гривень, грошовими коштами у сумі 200 гривень, та іншим майном, яке для потерпілої матеріальної цінності не становить.

Після цього ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується доказами, які долучені до клопотання слідчого, а саме: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 , в ході якого остання повідомила про фактичні обставини вчиненого злочину; протоколом пред`явлення осіб для впізнання, за участю потерпілої ОСОБА_10 , якою було впізнано ОСОБА_8 , як особу, яка вчинила відносно неї злочин; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення осіб за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 , яким впізнано ОСОБА_8 , речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.
Злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінального переслідування.
Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 є громадянином іншої держави, на території України він не має постійного місця реєстрації та проживання.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 проживає разом зі своєю співмешканкою не були підтвердженні жодними належними та допустимими доказами.
Таким чином апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків на території України, а відсутність у останнього постійного місця роботи ставить під сумнів доводи сторони захисту про те, що малолітня донька ОСОБА_8 , 2008 року народження, знаходяться на його утриманні.
Більш того, підозрюваний не проживає разом зі своєю донькою.
Відсутність у ОСОБА_8 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу, свідчить про існування ризику того, що перебуваючи на свободі він може продовжити вчиняти нові корисливі злочини.

Апеляційний суд враховує, що раніше ОСОБА_8 вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності. 26 червня 2020 року він був звільнений з місць позбавлення волі за попередньою судимістю, проте належних висновків для себе не зробив і на теперішній час обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового тяжкого корисливого злочину.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти вищевказаним ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 та забезпечити належне виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому в п.2) ч.5 ст.182 КПК України зазначено, що розмір застави, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Слідчий суддя дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та, з урахуванням обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , особи підозрюваного, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, визначив розмір застави в межах встановлених п.2) ч.5 ст.182 КПК України в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 43 940 грн.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 02 жовтня 2020 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 01 грудня 2020 року із визначенням застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 43 940 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4