Справа №491/1078/20
У Х В А Л А
11 грудня 2020 року м. Ананьїв

Слідчий суддя Ананьївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , подане 9 грудня 2020 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №000021, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 8 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, про накладення арешту на автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 » зеленого кольору, вилучений 8 грудня 2020 року в ході проведення огляду місця події,

В С Т А Н О В И В :

9 грудня 2020 року до Ананьївського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , подане 9 грудня 2020 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №000021, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 8 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, про накладення арешту на автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 » зеленого кольору, вилучений 8 грудня 2020 року в ході проведення огляду місця події.
Клопотання про накладення подане слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 із дотриманням вимог ст.ст.132, 170, 171 КПК України.

Слідчий СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 до суду на розгляд клопотання не з`явився, проте надав на адресу суду письмову заяву (а.с.38), в якій зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, розгляд справи провести без його участі.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, з клопотання не можливо однозначно визначити хто саме є власником майна, на яке планується накласти арешт.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що будь-які особі станом на 9 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0000211 від 8 грудня 2020 року, не повідомлено про підозру відповідно до положень статей 276-278 КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи викладене слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд клопотання за відсутності слідчого, прокурора та власника майна.

При цьому, з відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали, з`ясувавши обставини, викладені в клопотанні слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Так, з клопотання вбачається, що 8 грудня 2020 року до чергової частини Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від інспектора СРПП №2 Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_5 про те, що ним під час патрулювання м.Ананьїв Одеської області в урочищі «Володимирівка», що перебуває на балансі ДП «Ананьївське лісове господарство», виявлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця міста Ананьїв Одеської області, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця міста Шаргород Вінницької області, які здійснювали порубку деревини дубу за дозволом лісничого ДП «Ананьївське лісове господарство» ОСОБА_8 , який будучи службовою особою розтрачає державне майно, що перебуває у його віданні (ЄО №3378 від 8 грудня 2020 року).

8 грудня 2020 року відомості за вказаним фактом, у відповідності до положень ст.214 КПК України, внесені слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 8 грудня 2020 року до чергової частини Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт від інспектора СРПП №2 Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_5 про те, що ним під час патрулювання м.Ананьїв Одеської області в урочищі «Володимирівка», що перебуває на балансі ДП «Ананьївське лісове господарство» Ананьївського лісництва, виявлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця міста Ананьїв Одеської області поруч з яким було виявлено автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Котовським МРЕВ Одеської області, належить ОСОБА_9 , з наявним в ньому вантажем деревини дубу, різного діаметру та довжини, об`ємом близько 3-х складометрів, та громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця міста Шаргород Вінницької області, які здійснювали порубку деревини дубу за дозволом лісничого ДП «Ананьївське лісове господарство» ОСОБА_8 , який виписав завідомо неправдиву товарно-транспортну накладну на перевезення деревини.

В подальшому ОСОБА_6 було запропоновано проїхати на транспортному засобі, що фактично перебуває в його користуванні, а саме автомобілі марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Котовським МРЕВ Одеської області, належить ОСОБА_9 , до Ананьївського ВП для з`ясування обставин. Після чого, в присутності понятих було проведено огляд місця події узбіччя автодороги, яке розташоване по вулиці Незалежності в місті Ананьїв Одеської області, в ході якого було оглянуто автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Котовським МРЕВ Одеської області, належить ОСОБА_9 , з наявним в ньому вантажем деревини дуба, різного діаметру та довжини, об`ємом близько 3-х складометрів. При огляді вантажу деревини бирка відсутня, в товарно-транспортній накладній ОДА №163997 від 8 грудня 2020 року, яку надав ОСОБА_6 , зазначено деревина ясена в кількості 4,9 м3. Транспортний засіб марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 », з наявним в ньому вантажем деревини дуба, різного діаметру та довжини, об`ємом близько 3-х складометрів, оглянутий, вилучений та поміщений на спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, який розташований за адресою: Одеська обл., смт.Любашівка, пров.Заводський, 2-А, у зв`язку з відсутністю в Ананьївському ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області умов для зберігання транспортних засобів.

Враховуючи викладене, те що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів, унеможливлення їх знищення, зміни або переховування слідчий звернувся до слідчого судді з даним клопотанням про накладення арешту на майно.

Абзацом 1 частини 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З клопотання про арешт майна та доданих до нього матеріалів вбачається, що групою слідчих СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області у складі слідчих: ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000211, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 8 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, за фактом можливої здійснення розтрати з використанням службового становища.

Як вбачається з доданої до клопотання копії протоколу огляду місця події від 8 грудня 2020 року (а.с.31-34) в присутності понятих було проведено огляд місця події узбіччя автодороги, яке розташоване по вулиці Незалежності в місті Ананьїв Одеської області, в ході якого було оглянуто автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Котовським МРЕВ Одеської області, належить ОСОБА_9 , з наявним в ньому вантажем деревини дуба, різного діаметру та довжини, об`ємом близько 3-х складометрів. При огляді вантажу деревини бирка відсутня, в товарно-транспортній накладній ОДА №163997 від 8 грудня 2020 року, яку надав ОСОБА_6 , зазначено деревина ясена в кількості 4,9 м3. Транспортний засіб марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 », з наявним в ньому вантажем деревини дуба, різного діаметру та довжини, об`ємом близько 3-х складометрів, після проведення огляду вилучено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів.

Згідно доданої до клопотання копії протоколу допиту від 9 грудня 2020 року свідка ОСОБА_6 (а.с.13-16) свідок пояснив, що 7 грудня 2020 року близько 15 години 00 хвилин він зустрів біля території ДП «Ананьївське лісове господарство» лісничого ОСОБА_8 , з яким він давно знайомий, та якого добре знає. Біля ДП «Ананьївське лісове господарство» свідок з ОСОБА_8 домовились, що ОСОБА_6 буде пиляти ліс в урочищі «Володимирівка». Свідок домовився з ОСОБА_8 , що пилятиме верхи дубу, на що останній погодився. ОСОБА_8 надав ОСОБА_6 дозвіль пиляти ліс, оскільки останній неофіційно працює лісорубом в ДП «Ананьївське лісове господарство», проте ніякий договір не підписувався. Також, свідок зазначив, що він як лісоруб неодноразово пиляв ліс в різних місцях та потім продавав його, частину виручених за ліс коштів передавав ОСОБА_8 , який виписував накладні на ліс, який пиляв ОСОБА_6 8 грудня 2020 року близько 10 години 00 хвилин він разом зі своїм родичем ОСОБА_13 прибули до урочища «Володимирівка» щоб пиляти ліс, про що він домовлявся з ОСОБА_8 . В лісі вони спиляли приблизно 5 верхівок дерев дубу. Та в цей час до них підійшли працівники поліції, які запитали чи має ОСОБА_6 дозвіл на порубку, на що останній повідомив працівникам поліції, що документів на порубку він не має, проте здійснює її з дозволу лісника ДП «Ананьївське лісове господарство» ОСОБА_8 . Про вказаний факт свідок повідомив ОСОБА_8 , який йому відповів, що все добре, та що він принесе дозволи та накладні. Через деякий час ОСОБА_8 приніс товарно-транспортну накладну на деревину. Проте, як зазначає свідок ТТН, яку йому приніс ОСОБА_8 була на деревину ясену, а пиляв він дерева дубу.

Факт порубки також підтверджується, доданою до заяви слідчого від 11 грудня 2020 року копією протоколу додаткового огляду місця події (а.с.39-41), відповідно до якого 9 грудня 2020 року в проміжок часу з 12 години 00 хвилин по 13 годину 00 хвилин за участю понятих: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , було проведено огляд ділянки лісу, на території с.Ананьїв Перший Ананьївського району Одеської області, 5 квартал 24 виділ, під час якого виявлено пні дерев породи дуб різного діаметру в кількості 115 штук.

З диспозиції частини 2 статті 191 КК України вибачається, що нею передбачено кримінальну відповідальність за привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Злочин, передбачений ч.2 ст.191 КК України, входить до розділу VI «Кримінальні правопорушення проти власності» Кримінального кодексу України.

Пленум Верховного Суду України в пункті 23 Постанови від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначив, що предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті - на користь інших осіб, зокрема це може бути відчуження майна іншим особам для споживання, як подарунок чи товар, в обмін на інше майно тощо. Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем полягає в незаконному оберненні чужого майна на свою користь або на користь інших осіб з використанням службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби.

З наведеного вбачається, що предметом злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, є матеріальні цінності, які в результаті незаконних дій особи вибувають з законного володіння фізичної або юридичної особи.

Згідно статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно статті 1 Лісового кодексу України ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

З наведеного вбачається, що лісові ресурси є матеріальною цінністю.

Згідно додатку до «Положення про державну лісову охорону», затвердженого на підставі статті 89 Лісового кодексу України Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2009 року №976 (Далі - Положення), посадовими особами державної лісової охорони є Керівник, головний лісничий, головний мисливствознавець, начальник відділу (сектору) лісового господарства та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору) охорони і захисту лісу та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору), спеціалісти відділу (сектору) мисливського господарства всіх категорій, лісничий, державний районний мисливствознавець, мисливствознавець, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу, начальник лісової пожежної станції, старший єгер та єгер державного лісогосподарського (лісомисливського) підприємства, державного мисливського господарства.

Згідно пункту 4 Положення основними завданнями держлісоохорони є забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Відповідно до пункту 5 Положення до посадових осіб держлісоохорони належать посадові особи Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства, згідно з додатком.

Згідно інформації, яка міститься у вільному доступі в мережі Інтернет за адресою https://ulmg.odessa.gov.ua/pidpryiemstva-upravlinnia/ ДП «Ананьївське лісове господарство» відноситься до сфери управління Одеського обласного Управління лісового та мисливського господарства.

З наведеного можливо дійти висновку, що ОСОБА_8 є посадовою особою державної лісової охорони до безпосередніх функцій якої входить забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб марки «ЗИЛ-ММЗ 4505», в кузові якого було виявлено деревину породи дуб в кількості 3-х складометрів, яка була порублена на території урочища «Володимирівка», на яку особою, в якої її було виявлено пред`явлено товарно-транспортну накладну серії ОДА №163997 від 8 грудня 2020 року (а.с.28-29), в якій зазначено, що: деревину відпустив лісничий ОСОБА_8 , відпущено 4,9 м3 ясену.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що в даному випадку можливо дійсно було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.191 КК України.

При цьому, як зазначалося згідно Конституції України та Лісового кодексу України лісові ресурси є матеріальною цінністю та власністю народу України, а отже вони можуть бути предметом розтрати, привласнення або незаконного заволодіння.

Пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 6 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що знаряддями злочину у справах про злочини проти власності слід вважати предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися особою чи особами, у співучасті з якими було вчинено такий злочин. Зокрема, транспортні засоби можуть бути визнані знаряддям злочину не лише тоді, коли вони використовувалися для безпосереднього заволодіння чужим майном, а й тоді, коли без їх використання вчинення злочину було неможливим чи надто складним (транспортування членів злочинної групи до місця вчинення злочину, перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину тощо).

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року №17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» під знаряддями злочину в таких справах треба розуміти предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися їх власником чи співучасниками злочину для незаконного полювання, рибальства, порубки дерев тощо, а також для полегшення вчинення зазначених дій: рушниці, вибухівка, рибальські сіті, транспортні засоби (останні можуть бути визнані знаряддям злочину не тільки тоді, коли вони використовувалися безпосередньо в процесі полювання чи рибальства, а й коли без їх використання вчинення злочину було б неможливим чи надто складним).

З аналізу зазначених рішень Верховного Суду України можна зробити висновок, що знаряддям вчинення злочину є предмети чи технічні засоби, які використовувалися їх власником чи співучасниками злочину для його вчинення.

За наведених обставин, автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 », яким було здійснено перевозку майна, яке ймовірно незаконно вибуло з володіння, може бути визнаний знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наведеного вбачається, що майно на яке просить накласти арешт слідчий підпадає під визначення, речового доказу наведене в ч.1 ст.98 КПК України, та відповідно метою накладення арешту є збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

З урахуванням частини 7 статті 237, частини 2 статті 168 КПК України, є тимчасово вилученим майном, оскільки його вилучено в ході проведення огляду.

При цьому, з доданого до клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000211 від 8 грудня 2020 року вбачається, що станом на 9 грудня 2020 року у вказаному кримінальному провадженні жодній особі про підозру, у відповідності до положень ст.ст.276-278 КПК України, не повідомлено.

Водночас, абзацом 1 частини 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З наведеного вбачається, що майно на яке планується накласти арешт вилучено у відповідності до положень ч.7 ст.237 КПК України при проведенні 8 грудня 2020 року огляду місця події та є тимчасово вилученим майном, клопотання про накладення арешту на вилучене майно подане у відповідності до положень ст.ст.170, 171 КПК України, при цьому вилучене майно підпадає під ознаки речових доказів, визначені ч.1 ст.98 КПК України та може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, у кримінальному провадженні відсутні особи, яким повідомлено про підозру, при цьому існує обґрунтована можливість знищення або переховування вилученого майна у разі його повернення особам, в яких його було вилучено, у зв`язку з чим клопотання в частині накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

При цьому, другим пунктом прохальної частини клопотання слідчий ОСОБА_3 просить слідчого суддю визначити місце зберігання арештованого майна, а саме визначити, що арештований автомобіль необхідно передати на відповідальне зберігання ОСОБА_6 за місцем його мешкання та зобов`язати його про заборону відчуження транспортного засобу та про недопустимість будь-яких ремонтних робіт, переобладнання та заміни вузлів і агрегатів на транспортному засобі без дозволу слідчого, прокурора, якими здійснюється досудове розслідування, а також попередити ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

З цього приводу слід зазначити, що сама суть арешту майна відповідно до положень частини 1 статті 170 КПК України полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення особи за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, тобто саме поняття арешту майна включає в себе частину того, що просить слідчий.

Зокрема, розпорядження майном полягає у можливості власника речі визначати її фактичну і юридичну долю. При цьому, визначення фактичної долі речі полягає в можливості зміни її фізичної суті аж до повного знищення, тобто включає в себе здійснення ремонту, заміну частин.

Водночас, статті 170-173 КПК України не містять вказівок про те, що слідчий суддя в ухвалі про накладення арешту на майно має право визначити порядок та місце його зберігання.

При цьому, як зазначалося вище, майно на яке накладено арешт підпадає під ознаки речових доказів, визначені ч.1 ст.98 КПК України.

Порядок зберігання речових доказів визначений положеннями статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, частинами 1-2 статті 100 КПК України визначено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 частини 6 статті 100 КПК України Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Отже слідчий, як сторона кримінального провадження, якою вилучено та в якої знаходиться речовий доказ, має можливість прийняти рішення про яке він просить суд.

У зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого в частині визначення місця зберігання арештованого майна не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 173, 369-371 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , подане 9 грудня 2020 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №000021, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 8 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, про накладення арешту на автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 » зеленого кольору, вилучений 8 грудня 2020 року в ході проведення огляду місця події, задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ 4505» з номерним знаком « НОМЕР_1 » зеленого кольору, який було вилучено 8 грудня 2020 року в ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході проведення огляду місця події.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 та зобовязати його повідомити про арешт майна особу, в якої його буловилучено та інших заінтересованих осіб.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Зберігання арештованого майна здійснювати у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Копію ухвали направити слідчому.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1