Ухвала
Іменем України
14 грудня 2020 р.

м. Київ
Справа №539/607/16-к
Провадження № 51-7189 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області,
встановив:
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Відповідно до ст. 70 КК України ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08 січня 2016 року по 03 червня 2016 року, тобто дату ухвалення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 в строк покарання з 08 січня 2016 року по 12 жовтня 2020 року період строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На вирок місцевого суду засуджений подав касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

У межах наданого строку засуджений повторно звернувся до суду з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.

Як касаційний суд вказував в ухвалі від 25 листопада 2020 року, згідно ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подала касаційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Так, у повторно поданій касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування вироку місцевого суду та формально зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, проте не наводить обґрунтування у чому саме вони полягають і фактично за змістом скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, зазначає про недостовірність доказів, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Крім того, засуджений також посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, однак не зазначає у чому конкретно відповідно до змісту ст. 413 КПКУкраїни полягають такі порушення, який закон про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, а також не мотивує належним чином своїх доводів у цій частині.Також, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, засуджений своїх тверджень належним чином не мотивував та не навів доводів щодо явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на положення ст. 414 КПК України, а також зважаючи на приписи статей 50, 65 ККУкраїни.

Разом з тим, з доданої до касаційної скарги ухвали апеляційного суду вбачається, що вказаний вирок переглядався в апеляційному порядку та був залишений без зміни.

При цьому, засудженим взагалі не наведено обґрунтування, незаконності ухвали апеляційного суду, з огляду на вимоги статей 412, 413, 414 КПК України.
Також, викладене засудженим прохання про скасування вироку місцевого суду не відповідає положенням ст. 436 КПК України, оскільки, з касаційної скарги не вбачається того, яке рішення має ухвалити касаційний суд стосовно ухвали апеляційного суду, що позбавляє можливості належно визначитись з предметом оскарження.

Усупереч вимогам ч. 6 ст. 427 КПК України до касаційної скарги засуджений знову не додав додатків до неї в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області,а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3