УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.01.2021 Справа №607/22875/20 Провадження №1-кс/607/217/2021 м.Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обдасті ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , слідчого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі сулу в місті Тернополі клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеною до Єдиного реєстру досулових розлідувань за № 0001457 від 12.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення. передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Представник цивільного позивача ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Фольксваген Пассат», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 .

Дане клопотання обгрунтовано тим, що в провадженні СУ ТВП ГУНП в Тернопільській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001457 від 12.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення. передбаченого ч.3 ст.190 КК України., за фактом заволодіння ОСОБА_8 шляхом обману грошовими коштами в розмірі 12 500 доларів США та транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Адвокат ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_7 через ОСОБА_9 домовився з ОСОБА_8 про підшукування покупця автомобіля марки «Фольксваген Пассат», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , 2011 року випуску, сірого кольору, який був зареєстрований за ОСОБА_7 . У подальшому, ОСОБА_8 , не дотримуючись своїх зобов`язань, спочатку відмовився повертати транспортний засіб, а далі почав уникати зустрічей із ОСОБА_10 для повернення автомобіля. В рамках даного кримінального провадження представником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_3 в порядку ст.128 КПК України подано цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням шляхом повернення транспортного засобу власнику, визнання договору комісії недійсним, договорів купівлі-продажу недійсними та скасування свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу. Розмір шкоди, який могло бути завдано ОСОБА_7 , становить вартість транспортного засобу «Фольксваген Пассат», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що згідно з висновком експерта №6/2-120/20 від 14.07.2020 складає 295 640 гривень.

На думку ініціатора клопотання ОСОБА_7 є власником транспортного засобу «Фольксваген Пассат» на даний час д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , даний транспортний засіб вибув з володіння останнього шляхом обману, оскільки жодних правочинів, що стали підставою для перереєстрації зазначеного автомобіля, не здійснював, у зв`язку з чим договір комісії №03016 від 31.01.2020, є недійсним, в тому числі й з тих підстав, що на час нібито продажу цього транспортного засобу ОСОБА_11 , ОСОБА_7 знаходився за межами країни. Також вказує, що подальша перереєстрацію ОСОБА_11 спірний автомобіль на ОСОБА_4 шляхом укладення договору купівлі-продажу №6329/20/031245 від 22.02.2020 є незаконною.

На думку представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_3 , вищенаведені обставини, а також те, що транспортний засіб марки «Фольксваген Пассат» номер шасі НОМЕР_2 визнано речовим доказом у даному кримінальному, свідчать про наявність передбачених ст.ст.170-172 КПК України, підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, оскільки останній є засобом, за допомогою якого може бути відшкодована в майбутньому шкода цивільному позивачу, а відсутність арешту цього майна може призвести до втрати його вартісної оцінки та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В судовому засіданні представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому, просив задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_7 є законним власником транспортного засобу марки «Фольксваген Пассат» номер шасі НОМЕР_2 , ненакладення арешту на який може призвести до втрати його вартісної оцінки та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Також просив врахувати, що 05.01.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №0000080 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за фактом вчинення ОСОБА_8 шахрайських дій стосовно ОСОБА_7 , а саме, заволодіння транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_4 , чим спричинив майнову шкоду.

Представник володільця майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив, вказав на відсутність об`єктивних даних, які б вказували на відповідність вказаного у клопотанні адвоката заявника ОСОБА_3 майна, критеріям, визначеним ст..98, 170 КПК України та ч. 6 ст. 170 КПК України. Вказав, що ОСОБА_4 придбано транспортний засіб марки «Фольксваген Пассат» номер шасі НОМЕР_2 не у ОСОБА_8 , у зв`язку з чим ОСОБА_4 є добросовісним набувачем зазначеного майна. Також просив врахувати, що об`єктом кримінального провадження, в рамках якого подано клопотання про арешт майна є грошові кошти, а не транспортний засіб. Звернув увагу, що питання розумності і співрозмірності обмеження права власності ОСОБА_4 завданням цього кримінального провадження, були предметом розгляду слідчого судді, згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 28.12.2020.

Старший слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 зазначила про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Заслухавши пояснення представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_3 на підтримання поданого клопотання, заперечення представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , думку слідчого, дослідивши матеріали додані до клопотання, а також матеріали кримінального провадженння № 0001457 від 12.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення. передбаченого ч.3 ст.190 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого відповідно до вимог ч.1ст.170 КПК України, полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумної підозри вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Згідно із ч. ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Із доданих до клопотання матеріалів вбачається, що 30.12.2020 ОСОБА_7 подав цивільний позов до ТзОВ «Бімер», ОСОБА_11 та ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням шляхом повернення транспортного засобу, визнання договорів комісії та купівлі-продажу недійсними та скасування свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею також встановлено, що в провадженні СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001457 від 12.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2020 у даному кримінальному провадженні накладено арешт на транспортний засіб марки «Фольксваген Пассат», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , на період для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій та дозволено зберігати даний автомобіль на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 22.02.2020 власником транспортного засобу марки «Фольксваген Пассат», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 .

Відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.12.2020 накладений вказаною вище ухвалою арешт скасовано, в частині позбавлення ОСОБА_4 , жительки АДРЕСА_1 , права користування даним автомобілем і такий переданий на зберігання транспортний засіб з правом користування даним автомобілем та без права його відчуження та розпорядження ним. Як видно, приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував як необхідність забезпечення мети кримінального провадження, а також те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001457 від 12.06.2020, в межах якого застосований захід забезпечення у вигляді арешту, ще триває, у зв`язку з чим не знайшов підстав для зняття арешту з автомобіля в частині заборони його відчуження та розпорядження.

Проте, на вказані обставини представник цивільного позивача при зверненні до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, до уваги не взяв.

Оцінюючи посилання представника цивільного позивача ОСОБА_3 в клопотанні про арешт майна на необхідність накладення арешту на транспортний засіб марки «Фольксваген Пассат», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя враховує, що за змістом ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Втім, представником цивільного позивача - адвокатом ОСОБА_3 , як у поданому клопотанні про арешт майна, так і в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_4 є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Не спростовує таких висновків і наданий представником цивільного позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 05.01.2021 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

В той же час зібраними на даному етапі провадження матеріалами досудового розслідування № 0001457 від 12.06.2020, в межах якого заявлено клопотання про арешт майна, також не підтверджено, що саме ОСОБА_4 може бути особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, яке, відповідно до заяви ОСОБА_7 від 30.06.2020, полягає у незаконному заволодінні грошовими коштами за продаж автомобіля, а не самого автомобіля, власником якого на даний час є третя особа ОСОБА_4 .

За змістом ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, при розгляді клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_3 про арешт майна слідчий суддя враховує, що в рамках даного кримінального провадження раніше, а саме ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.08.2020 вже було накладено арешт на майно - автомобіль марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_1 , як на речовий доказ у кримінальному провадженні №0001457 від 12.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України і такий ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 28.12.2020 був скасований лише в частині користування вказаним майном.

Слідчий суддя повторно звертає увагу, що в частині заборони відчуження та розпорядження транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , з огляду на встановлені слідчим суддею підстави для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, такий залишено без змін. Як видно, обставин, які б вказували на необхідність заборони користування вказаним транспортним засобом не подано та в судовому засіданні не доведено, а повторне накладення арешту на вказане майно в частині заборони його відчуження та розпорядження позбавлене правових підстав.

За таких обставин, наведені адвокатом ОСОБА_3 у клопотанні посилання свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу та цивільного позову.

Поряд з цим, слідчий суддя враховує і те, що арешт майна в частині заборони відчуження та розпорядження транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», д.н.з. НОМЕР_1 , який накладено ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2020 повною мірою гарантуватиме забезпечення мети цього заходу забезпечення кримінального провадження.

За наведених обставин представником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_3 не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КК України, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

На підставі викладеного, клопотання представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_3 про арешт майна слід визнати необґрунтованим і в його задоволенні відмовити.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розділувань за № 0001457 віл 12.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, а саме: транспортною засобу марки «Фольксваген Пассат», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення у хвали: у разі якщо у хвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подасться протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1