Кримінальне провадження № 194/894/20
Номер провадження 1-кп/194/156/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2020 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 липня 2020 року за № 0000269 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цесис, Латвія, росіянина, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21 листопада 1990 року Інгулецьким районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 140 КК УССР (в редакції КК 1960 року) до 1 року позбавлення волі;

- 27 травня 1993 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції КК 1960 року) до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;

- 01 березня 2000 року Інгулецьким районним судом м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 142, ч. 2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком 3 роки;

- 22 квітня 2004 року Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки;

- 01 листопада 2007 року Центрально-міським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяця;

- 25 червня 2009 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ст. 391, 71 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі;

- 11 березня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниця за ч. 2 ст. 125, 71, 72 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі;

- 04 грудня 2014 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 8 років. Звільненого 02 квітня 2020 року по відбуттю строку покарання.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Тернівка, Дніпропетровської області, українки, громадянки України, з повною середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, на утриманні нікого не маючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимої:

- 02 квітня 2020 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області, за ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у вигляді штрафу у сумі 1020 грн. Штраф сплачений частково в розмірі 980 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю: прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , 06 липня 2020 року, перебуваючи в літньому павільйоні магазину «Гірник», розташованому через дорогу на проти будинку № 9 по вулиці Перемоги в м. Тернівка Дніпропетровської області, помітили раніше їм невідомого чоловіка - ОСОБА_7 , який також перебував в приміщенні літнього павільйону, де розмістившись за сусіднім столиком, вживав спиртні напої та слухав музику зі свого мобільного телефону. Цього ж дня, приблизно о 14:30 годині ОСОБА_7 взявши телефон в руки покинув територію літнього павільйону та пішов у напрямку будинку № 9 по вулиці Перемоги в м. Тернівка. Після чого ОСОБА_3 вступив в злочинну змову з ОСОБА_4 , спрямовану на відкрите викрадення чужого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не зможе чинити опір, пішли за ним слідом, вишукуючи нагоди відкрито заволодіти його майном, а саме мобільним телефоном. Опинившись біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 знаходиться сам та повернутий до них спиною, ОСОБА_3 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, рукою штовхнувши ОСОБА_7 в спину поваливши останнього на землю в ході чого сам завалився на ОСОБА_7 та з застосуванням сили вихопив з рук ОСОБА_7 його мобільний телефон марки «TP-Link Neffos X20» з вставленою в нього сім карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон», та передав його ОСОБА_4 , яка знаходилась весь цей час поруч.

Після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з місця події втекли та викраденим майном розпорядилися на свій розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вступивши в злочинну змову, направлену на відкрите, викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , відкрито, повторно, заволоділи мобільним телефоном марки «TP-Link Neffos X20» з вставленою в нього сім карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон», спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2262,21 гривень.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_7 не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій просив кримінальне провадження розглянути без його участі. Матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі, а тому претензій будь-якого характеру до обвинувачених не має. Покарання просив призначити на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, та підтвердив, що 06 липня 2020 року він разом з ОСОБА_4 перебував в літньому павільйоні магазину «Гірник» по вул. Перемоги в м. Тернівка, де помітив потерпілого, який розпивав спиртні напої. Після того, як потерпілий покинув павільйон, вони пішли за ним слідом. Біля будинку по вулиці Перемоги в м. Тернівка, він догнав потерпілого та штовхнув його, поваливши на землю, після чого вихопив з руки потерпілого мобільний телефон та передав його ОСОБА_4 , яка знаходилась неподалік від них. Потім вони з ОСОБА_4 пішли разом, а в подальшому телефон продали. З вартістю викраденого згоден. Наполягав на застосуванні ч. 3 ст. 349 КПК України. Просив суворо не карати, призначити покарання нижче від найнижчої межі, врахувати пом`якшуючі покарання обставини та відсутність з боку потерпілого будь-яких претензій.
Обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася, та підтвердила, що 06 липня 2020 року вона разом з ОСОБА_3 перебувала в літньому павільйоні магазину «Гірник» по вул. Перемоги в м. Тернівка, де ОСОБА_3 помітив потерпілого, який розпивав спиртні напої. Після того, як потерпілий покинув павільйон, вони пішли за ним. Вона була неподалік від ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та бачила, як ОСОБА_3 з руки потерпілого вихопив мобільний телефон та після чого передав їй телефон потерпілого. Вона не зупиняла ОСОБА_3 та не казала йому, щоб той повернув телефон потерпілому. Потерпілий був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Після скоєного, вони разом з ОСОБА_3 поїхали в м. Павлоград та продали викрадений телефон за 500,00 грн. та витратили ці кошти на власний розсуд. Просла суворо не карати, призначити їй іспитовий строк та врахувати часткову сплату штрафу за попереднім вироком суду. Наполягала на застосуванні ч. 3 ст. 349 КПК України.
Зважаючи на те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю визнали свою винуватість у вчиненні ними кримінального правопорушення, правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості їх позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним.
Як вбачається із обвинувального акту, відносно ОСОБА_4 в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України, яке на день ухвалення даного вироку не розглянуто.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04 червня 2010 року № 7, за змістом статті 32 КК повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака. При цьому для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доведена, їх дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про осіб обвинувачених, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скоїли тяжкий злочин.
Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він громадянин України, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, громадський порядок не порушує, не працює.

Дослідженням особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона громадянка України, раніше судима, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, мешкає з співмешканцем, громадський порядок не порушує, не працює.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнає: рецидив злочинів.
Суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують суспільну небезпеку кримінального правопорушення до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинувачених ст.ст. 69, 69-1 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , те, що він раніше неодноразово судимий, за що має непогашені судимості, в тому числі за злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість на протязі часу менш ніж пів року після відбуття покарання знову вчинив злочин проти власності, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, те що ОСОБА_3 не працює, але вину визнав повністю, щиро розкаявся, також враховуючи думку потерпілого, який не має до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій, та не наполягав на суворому покаранні, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за пред`явленим обвинуваченням в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.
Враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_4 , те, що вона вину визнала повністю, щиро розкаялася, раніше судима, за попереднім вироком штраф повністю не сплатила, а тому має непогашену судимість, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, те що ОСОБА_4 не працює, офіційного доходу не має, також враховуючи думку потерпілого, який не має до обвинуваченої матеріальних та моральних претензій, та не наполягав на суворому покаранні, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченій у покарання за пред`явленим обвинуваченням в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченій ОСОБА_4 раніше обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 07 липня 2020 року.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Зобов`язати ОСОБА_4 у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, залишити домашній арешт.

Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави - УК у Чечелівському районі м. Дніпра/Чечел.р/24060300), р/р UA0004008, , найменування установи банку: Казначейство України (ЕАП), код бюджетної класифікації доходу: інші надходження, в рахунок відшкодування процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок № 19/104-17/2/12.1/342 від 13 липня 2020 року, грошові кошти у розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп., тобто з кожного по 326 (триста двадцять шість) грн. 90 коп.
Речові докази по кримінальному провадженню:

- мобільний телефон марки «TP-Link Neffos X20», картонну коробку від мобільного телефону «TP-Link Neffos X20», які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили залишити законному володільцеві ОСОБА_7 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Суддя ОСОБА_1