Справа №589/153/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/160/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження апеляційною скаргою зі змінами та доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з початковою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 15.08.2017 Суворовським міськрайонним судом м. Одеса за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 дня позбавлення волі, умовно-достроково звільненого від відбування покарання 07.08.2019 строком 10 місяців 23 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 в якій останній не погоджуючись з кваліфікацією за ч.3 ст. 186 КК України, просив скасувати вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2020 року.

Крім того, 06.01.2021 року обвинувачений ОСОБА_7 подав доповнення до поданої ним апеляційної скарги, в яких просив застосувати до нього положення ст. 69 КК України та пом`якшити призначене судом покарання на покарання у виді обмеження волі.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

- за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покаранням більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Суворівського міськрайонного суду м. Одеса від 15.08.2017 р. у виді 3-х місяців позбавлення волі і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки три місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обраховувати з часу його затримання, тобто з 31.01.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 942,06 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної постановлено обрати тримання під вартою.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що грабіжу не було, а звичайна крадіжка. Крім того, зазначає, що суд постановив вирок без його відома. Вказує, що при його затриманні поліція Шосткинського районного відділу, почала його бити, для того, щоб він визнав себе винним за ст.186 КК України. Вказує, що він є інвалідом I групи, має 3 дітей, цивільну дружину та хвору мати.

У своїх доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений зазначав, що з 2011 року він втратив у аварії ліву руку по плече та через свою фізичну ваду так і не зміг знайти собі офіційне працевлаштування. Вказував, що судом першої інстанції не взято до уваги, що спочатку його дії були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, однак, через деякий час йому повідомили про зміну кваліфікації на ч.3 ст.186 КК України, проте на його переконання ніхто не бачив як він брав речі. Наголошує, що він майже одразу повернувся до потерпілих щоб повернути вкрадені речі та наразі дуже жалкує про скоєне. На його переконання призначене судом покарання у виді 4 роки 3 місяці позбавлення волі є надто суворим, а покарання у виді обмеження волі дозволило б йому отримувати якісну медичну допомогу, через що вважав за необхідне застосувати до нього ст. 69 КК України та пом`якшити призначене судом покарання на покарання у виді обмеження волі.

Інші учасники кримінального провадження, апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 31.12.2019 близько 22:30 год. перебуваючи в гостях у ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_3 побачив, що в кухні на стільці знаходиться мобільний телефон марки «ZTE», а на столі грошові кошти в сумі 350 грн., які належать ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 умисно, з метою незаконного збагачення, маючи умисел на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись тим, що потерпіла у цей час вийшла з будинку на вулицю, шляхом вільного доступу викрав майно ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade А5 2019», вартість 1580 грн., в якому знаходилась флеш-карта пам`яті вартістю 119 грн.; грошові кошти в сумі 350 грн., чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2049 грн. Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденими майном розпорядився на власний розсуд.

Крім цього 26.01.2020 близько 22:05 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля під`їзду № 8 будинку АДРЕСА_4 , діючи повторно вирішив проникнути до будь-якої квартири, двері якої не будуть зачинені та вчинити крадіжку майна. Після цього, ОСОБА_7 шляхом відчинення вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_5 зазначеного будинку, де одразу з карману куртки в прихожій кімнаті зазначеної квартири дістав запальничку чорного кольору марки «Lion» та пачку сигарет марки «Кеnt» з сигаретами в кількості 5 штук, що належать ОСОБА_10 та матеріальної цінності для останнього не представляють, які одразу поклав до кишені своєї куртки. Після, цього, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, зайшов в одну з кімнат квартири, де на тумбочці лежав мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «МІ 8 Lіtе», що належить потерпілому ОСОБА_10 вартістю - 4150 грн., який, останній взявши до рук, почав прямувати до виходу з квартири.

У цей час, дії ОСОБА_7 побачила дружина потерпілого ОСОБА_11 , яка вийшла з однієї з кімнат квартири та, намагаючись повернути викрадене майно, почала бігти за ОСОБА_7 до виходу з квартири та кричати йому в слід. Після цього, ОСОБА_7 , розуміючи, що його дії стали помічені мешканкою зазначеної квартири, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, не реагуючи на вимогу ОСОБА_11 зупинитись, побіг в напрямку вулиці. Після цього, ОСОБА_7 разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, думку прокурора, яка заперечила, щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційної скарги, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені.

Крім цього, пред`явлене обвинувачення за ч.2 ст. 185 КК України ніхто з учасників кримінального провадження, зокрема і сам ОСОБА_7 не оспорює, а тому на підставі ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає оскаржений вирок в межах апеляційної скарги.

Так, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, а саме грабежу,та вчинення ним лише крадіжки, були предметом детального дослідження в ході судового розгляду судом першої інстанції, в ході перевірки яких суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_7 щодо його обвинувачення за ч. 3 ст. 186 КК України вину визнав частково, вважаючи що він вчинив не відкрите, а таємне викрадення мобільного телефону. При цьому ОСОБА_7 пояснив суду першої інстанції, що дійсно він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 26.01.2020 близько 22:05 год. біля під`їзду № 8 будинку АДРЕСА_4 хотів купити спиртне і пішов до зазначеного під`їзду цього будинку. Там на першому поверсі він тихесенько постукав у двері квартири АДРЕСА_5 . На його стук ніхто не відреагував, тоді він нажав на ручку і двері відчинились. У квартирі було темно. Він вирішив зайти до цієї квартири, щоб щось з неї викрасти. Так він зайшов до коридору. Як і де в коридорі він взяв цигарки він не пам`ятає. З коридору він пішов в кімнату напроти. Там він намацав мобільний телефон, але в цей час задзвонив його мобільний і він почув, що в сусідній кімнаті хтось прокинувся. Так він почав тікати і втік. Біля під`їзду він викинув викрадений телефон так як подумав, що його могли помітити. Щоб хтось йому кричав «стій» він не чув і не бачив що його помітили. Пізніше обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що чув що в квартирі кричала жінка коли він втікав, але що вона кричала він не зрозумів. Вважає що він вчинив таємне викрадення чужого майна і викрав запальничку чорного кольору марки «Lion», пачку сигарет марки «Кеnt» з сигаретами в кількості 5 штук, мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «МІ 8 Lіtе», що належить потерпілому ОСОБА_10 . З вартістю викраденого згоден повністю.

Не зважаючи на такі пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 його вина саме у відкритому заволодінні чужим майном обґрунтовано підтверджується належним чином дослідженими судом першої інстанції та покладеними в основу вироку, доказами, а саме:

Поясненнями свідка ОСОБА_11 , яка суду першої інстанції підтвердила, що 26.01.2020р. вона лягла спати але ще не заснула, в сусідній кімнаті вона почула якийсь шорох і стала прислухатися. Потім вона почула дзвінок на мобільний. Такого дзвінка вона не чула, тому встала і вийшла в іншу кімнату. Там вона побачила на відстані 2-3 м. від себе незнайомого чоловіка який відразу став втікати від неї. Вона погналась за ним і стала кричати останньому «Стій!», але останній продовжував втікати. Коли він відкрив двері з квартири, то світло з майданчику освітило його і вона побачила його одяг і обличчя, так як останній повертався і дивився в її бік. Він був одягнутий в червону курточку і світло-сірі брюки, але впіймати його вона не змогла, так як була в нічній сорочці і бігти за ним по сходинкам розбута не стала. У цей час від криків прокинувся її чоловік, він одягнувся і побіг на вулицю. А вона в цей час телефонувала на його мобільний, щоб чоловік міг чути куди біжить крадій. Коли чоловік взяв слухавку вона одяглась і вийшла на вулицю. Там вона побачила, як її чоловік тримає ОСОБА_7 . Останній просив у них вибачення за крадіжку і просив не викликати поліцію. Але вони викликали поліцію і тримали його до їх приїзду.

Поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що 26.01.2020 він ліг спати з сином в першій кімнаті, а дружина з донькою в іншій кімнаті, яка знаходиться за його кімнатою. Близько 22:05 год. він почув крик своєї дружини. Вона кричала в кімнаті де він спав, що в них в квартирі злодій вкрав його телефон. Після цього він швидко встав, одягнувся і побіг на вулицю. Спочатку він подумав, що крадіжку вчинив чоловік з сусіднього під`їзду, який щойно звільнився з місць позбавлення волі, а тому пішов до нього. У цей час його дружина зателефонувала йому на мобільний і він почув дзвінок біля свого під`їзду і повернуся. На землі лежав його телефон. Він його забрав і відійшов. Потім він помітив хлопця який підійшов до під`їзду . Він спросив у останнього чи не бачив він як з під`їзду вибігав злочинець. Хлопець показав йому в напрямку паркану і сказав, що злочинець побіг туди. Спочатку він хотів бігти у вказаний бік, але потім згадав, що коли він вибіг з під`їзду то цього хлопця тут не було. Уважніше оглянув хлопця він побачив, що останній був в одязі який описала йому його дружина. Хлопець став втікати а він погнався за ним. Наздогнавши останнього той зізнався, що дійсно це він викрав телефон. У цей час на вулицю вийшла його дружина і підтвердила, що це саме той злочинець якого вона бачила в квартирі. Вони викликали поліцію і тримали його до їх приїзду.

Крім пояснень обвинуваченого, потерпілого та свідка, суд першої інстанції дослідив і ряд інших, долучених до матеріалів справи, письмових доказів, зокрема:

- заяву ОСОБА_10 щодо добровільної видачі телефону (а.с. 129);

- протокол огляду предметів пачки с цигарками та запальнички з фото таблицею (а.с.130-131);

- протокол огляду предметів телефону марки «Хіаоmі» моделі «МІ 8 Lіtе», з фото таблицею (а.с.132-133);

- постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів (а.с.134);

- постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів (а.с.135);

- постанову про визнання та приєднання до справи речових доказів (а.с.141 );

- схоронну розписку ОСОБА_10 (а.с.136);

- висновок експерта щодо вартості телефону (а.с. 137-140);

- протокол пред`явлення особи для впізнання (а.с.119-121);

- відеофаксацію слідчої дії пред`явлення для впізнання (а.с. 118);

- заяву потерпілого щодо дозволу проведення за місцем його мешкання слідчого експеременту (а.с.122);

- протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 , де останній пояснював та показував як він викрадав мобільний телефон та цигарки (а.с. 123-127);

- відеофаксацію слідчого експерименту з ОСОБА_7 , де останній пояснював та показував як він викрадав мобільний телефон та цигарки. При цьому останній показав, що коли він втікав, то жіночий голос йому кричав « ОСОБА_12 », вважає що це була дружина потерпілого (а.с.128).

Так, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і незважаючи на це продовженні винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.

Підвищена суспільна небезпека грабежу порівняно з крадіжкою обумовлюється тим, що грабіжник на відміну від злодія не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого чи осіб, у володінні чи під охороною яких перебуває майно, і нехтуючи думкою очевидців.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці.

В свою чергу грабіж вважається закінченим злочином із моменту заволодіння майном.

Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам, викинути тощо).

Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7 розпочав свої дії як таємне викрадення чужого майна з квартири потерпілого та був виявлений свідком, але не зупинився і втік із викраденим майном із місця події. При цьому він усвідомлював, що його злочинні дії вже були викриті, тому він і повернуся на місце злочину, як пояснив в судовому засіданні «помиритися і домовитися з потерпілим».

Усі вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, а пояснення свідка та потерпілого були послідовні, узгоджені між собою та не суперечили один одному, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з якими висловлює незгоду обвинувачений в своїх доповненнях до апеляційної скарги то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_7 належним чином враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та стан здоров`я, ставлення особи до вчиненого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку за ч.2 ст.185 КК України та у відповідності до вимог ст.67 КК України визнав обставинами, які обтяжують покарання - рецидив злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Жодних обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.3 ст. 186 КК України судом не встановлено.

Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 не вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочини під час умовно-дострокового звільнення, тобто є особою кримінальної спрямованості. Судимість у встановленому законом порядку, на час скоєння злочину, не знята і не погашена, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкі злочин проти власності.

Крім того, судом першої інстанції належним чином враховано й особу винного ОСОБА_7 який за місцем фактичного проживання в цілому характеризується посередньо; сімейний стан неодружений (зі слів має цивільну дружину та дітей, але жодних доказів цього не наддав); не працює; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також суд врахував стан здоров`я останнього, його молодий вік, спосіб життя і виховання.

У зв`язку з чим, прийшов до правильного висновку, про відсутність законних підстав для призначення останньому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_7 , вперто не становиться на шлях виправлення і постійно вчиняє нові злочини, має обставини що обтяжують покарання, а обставини що пом`якшують покарання не істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У свою чергу, колегія суддів вважає правильними висновки суду, що за ч.3 ст. 186 КК України обвинувачений винним себе не визнавав, постійно змінював свої пояснення, намагався ввести суд в оману для уникнення відповідальності.

Під час його затримання, він зі слів потерпілого та свідка сам бився об стіну, лавку і кричав, що його б`ють працівники поліції, а потім втікав, як від працівників поліції так і від потерпілого. Зазначене свідчить, що особа не має дієвого каяття щодо вчиненого, а його поведінка є ситуативною та направленою на уникнення справедливого покарання. Крім цього обидва злочини обвинувачений вчинив під час умовно-дострокового звільнення, а злочин передбачений ч.3 ст.186 КК України вчинено під час розгляду справи в суді за ч. 2 ст. 185 КК України, що свідчить про те, що особа обвинуваченого має кримінальну спрямованість.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 , нових злочинів йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій передбаченої ч.2 ст. 185, ч.3 ст.186 КК України, а саме позбавлення волі, який обвинувачений повинен відбувати реально.

Крім того, оскільки дані кримінальні правопорушення обвинувачений вчинив під час умовно дострокового звільнення, судом правильно призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.71 КК України.

Колегією суддів також були перевірені доводи обвинуваченого стосовно того, що суд проголосив вирок без його часті.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 судом було проведено за участі всіх учасників судового провадження, зокрема брали участь обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник ОСОБА_8

22.05.2020 року о 14.13 годині головуючий суддя видалилась до нарадчої кімнати, повний текст заплановано оголосити на 09.00 годину 25.05.2020.

При цьому, як свідчать матеріали провадження, судом забезпечувалась участь обвинуваченого на проголошенні вироку шляхом направлення відповідної заявки начальнику ДУ СІЗО, начальнику ІТТ м.Шостка та командиру РКС ГУНП в Сумській області на етапування обвинуваченого ОСОБА_7 до Шосткинського суду Сумської області на 09.00 годину 25.05.2020 (а.с.161)

Однак, згідно журналу судового засідання на оголошення вироку 25.05.2020 року о 09.00 годині до суду ніхто не з`явився і обвинувачений ОСОБА_7 доставлений не був, тому оголошення вироку Шосткинським судом відбулося в запланований час 09.00 без участі учасників судового розгляду. Причин не доставки обвинуваченого, матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку суд не був зобов`язаний відкладати оголошення вироку, оскільки згідно ч.1 ст.376 КПК України судове рішення проголошується негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Також колегія суддів вважає, що за таких обставин, обвинуваченому хоча і не було роз`яснено безпосередньо судом, після виходу з нарадчої кімнати та проголошення вироку, його право на оскарження вироку, ознайомлення із журналом судового засідання чи право подавати письмові зауваження на журнал судового засідання, однак не вважає ці обставини їх істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і можуть слугувати підставами для скасування або зміни судового рішення.

Зокрема, на переконання колегії суддів, права обвинуваченого ОСОБА_7 на доступ до правосуддя були повною мірою забезпечені.

Так, оскаржуваний вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.05.2020 року ОСОБА_7 отримав 25.05.2020, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.169).

У передбачений законом строк, обвинувачений оскаржив даний вирок до суду апеляційної інстанції, в результаті перевірки якої, було відкрите апеляційне провадження та в подальшому призначено до апеляційного розгляду, під час проведення якого обвинувачений користувався своїми правами на ознайомлення з матеріалами справи, можливістю надавати свої заяви та доповнення.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що хоч обвинувачений і не був присутній при проголошенні судом вироку відносно нього, проте, в даному випадку, жодних порушень його процесуальних прав не вбачалося.

Щодо доводів апелянта, що при його затриманні працівники поліції, почали його бити, для того, щоб він визнав себе винним за ст.186 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно дослідженого звукозапису, який наявний в матеріалах справи (а.с.173), обвинувачений про наявність в діях працівників поліції протиправних діянь зазначив лише на судових дебатах у судовому засіданні від 22.05.2020 року, про що захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 дізнався вперше, оскільки всі слідчі дії, що проводились відносно ОСОБА_7 здійснювались за участю захисника, де жодних протиправних дій з боку працівників поліції по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовувались.

Крім того, і самим обвинуваченим у судовому засіданні суду першої інстанції повідомлено, що з даного приводи відбувалася перевірка та йому була надано відповідь у який вказано звернутися із вказаним питанням за належність до ДБР, однак останній до ДБР так і не звертався.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що потерпілим та свідком давалися пояснення в яких вони вказували, що обвинувачений сам бився об стіну, лавку і кричав, що його б`ють працівники поліції, а потім втікав, як від працівників поліції так і від потерпілого.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що вказані доводи обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовані й самим апелянтом в судовому засіданні апеляційного суду.

Доводи обвинуваченого, що він є інвалідом I групи, має 3 дітей, цивільну дружину вже були враховані судом при призначенні обвинуваченому вид і міру покарання, а доводи про наявність хворої мати, з огляду на мотив, спосіб, характер та суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, не є такими, що суттєво знижують його тяжкість.

Істотних порушень норм КПК України, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2020 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями , обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4