Справа № 474/501/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.01.21 року Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 15 грудня 2020 року внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171,

ВСТАНОВИВ:
Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою, вказуючи, що необґрунтованою та невмотивованою постановою слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області від 15 грудня 2020 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000171.

Свої вимоги мотивує тим, що в ухвалі апеляційного суду Миколаївської області від 03.12.2020 року по справі № 489/2582/20 викладена позиція, що слідчий суддя зобов`язаний приймати до розгляду скарги від будь-якої особи, оскільки під час апеляційного розгляду така особа може надати копію оскаржуваної постанови або постанови про визнання потерпілим, якої слідчий суддя суду першої інстанції не бачив.
Оскільки скаржник раніше вважав, що за відсутності в матеріалах скарги копії постанови про закриття кримінального провадження слідчий суддя взагалі на стадії прийняття скарги до розгляду не може пересвідчитися в наявності в особи статусу потерпілого та існування оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження із зазначеним заявником номером провадження ,не передбачено такого обов`язку слідчого суддіі КПК України до прийняття скарги до розгляду витребувати матеріали кримінального провадження з метою пересвідчитися, чи існує взагалі таке провадження та чи існують оскаржувані процесуальні рішення, так як у протилежному випадку будь-яка особа за відсутності її порушених прав,посилаючись на вигаданий або такий, що її не стосується, номер провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та дату і зміст процесуального рішення, могла б звертатися із скаргами в порядку ст. 303 КПК України.
За вказаних вище підстав,просив скасувати постанову слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП України в Миколаївській області від 15 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171.
Скаржник судове засідання не з`явився двічі, причини неявки суду не відомі, хоча про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі скаржника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.
Слідчий в судове засідання також не з`явився, звернувся з заявою (вх.№ 61 від 11.01.2021 року ) в якій просив розглянути скаргу на постанову про закриття кримінального провадження у справі № 474/501/18 провадження № 1-кс/474/299/20 без її участі , у задоволенні скарги просить відмовити у зв`язку із тим що досудовим розслідуванням не було прийнято рішення про закриття вказаного провадження , досудове розслідування якого досі триває , про що надав витяг з ЄРДР.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Вивчивши зміст скарги, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Тобто, нормами Кримінального процесуального кодексу України передбачено право на звернення до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження лише заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
За змістом пунктів 7, 11, 13, ч. 1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право: оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом; знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 58 КПК України представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.
До поданої скарги не було додано відомостей, які б підтверджували статус скаржника у данному кримінальному провадженні чи то заявника, чи то потерпілого, його представника чи законного представника. Тобто, скарга не містить відомостей про те, чи наділений скаржник правом на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.
Отже, рішення про повернення скарги може бути ухвалено на стадії вирішення питання про відкриття провадження.
Ухвалою слідчого судді від 21.12.2020 року було відкрито провадження за даною скаргою, в описовій частині якої слідчим суддею було зазначено, що на даній стадії процесу слідчий суддя позбавлений можливості визначитися зі статусом особи, яка подала скаргу відповідно до п.3 ч.1 ст. 303 КПК України, як такої що має право звертатися зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження (заявник, потерпілий, його представник чи законний представник), а також наявність такої постанови слідчого, дати її винесення та строків подачі скарги визначених ч.1 ст. 304 цього кодексу, з огляду на що вважав доцільним відкрити провадження та з метою визначення дотримання скаржником вимог ч.1 ст. 304 та п.3 ч.1 ст. 303 КПК України витребувати від Врадіївського ВП ГУНП України в Миколаївській області матеріали кримінального провадження для огляду в судовому засіданні.
.
Разом із тим, якщо після відкриття провадження за скаргою буде встановлено, що вона відкрита за скаргою, яка підлягала поверненню, слідчий суддя постановляє ухвалу про закриття провадження, оскільки з прийняттям слідчим суддею рішення про відмову у задоволенні скарги може мати місце лише за умови розгляду скарги по суті та необґрунтованості доводів, викладених у ній.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Частиною шостою статті 9 КПК України встановлено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
У відповідності до положень п.п. 1, 2, 17 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Отже, цією нормою передбачено застосування аналогії за наявності правових прогалин або колізій у кримінальному процесуальному законодавстві України.
Слідчий суддя враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України по справі № 5-103 кс-15, від 1 жовтня 2015 року, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.
З огляду на те, що слідчим суддею відкрито провадження за скаргою, яка підлягала поверненню, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, як-то законність, верховенство права, складовою частиною якого є принцип правової визначеності, обставини того, що досудове розслідування по вказаном кримінальному провадженні триває, слідчий суддя вважає відсутніми підстави для розгляду скарги ОСОБА_3 , оскільки останнім не надано відомостей, які б давали йому право на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 303-309, 372 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 15 грудня 2020 року внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 - закрити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя
Врадіївського районного суду ОСОБА_1