ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області Справа № 487/7739/20
Провадження 1-кс/477/22/20
УХВАЛА
про застосування запобіжного заходу

22 грудня 2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого слідчого відділу Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003435 від 19 грудня 2020 року за частиною 4 статті 296 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:
21 грудня 2020 року старший слідчий слідчого відділу Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 (далі слідчий) за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003435 від 19 грудня 2020 року за частиною 4 статті 296 КК України.
Ухвалою виконуючого обов`язки голови Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_8 від 21 грудня 2020 року матеріали указаного клопотання направлені до Жовтневого районного суду Миколаївської області для розгляду.
Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 22 грудня 2020 року клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 автоматично розподілено на слідчого суддю ОСОБА_1 .
Клопотання слідчого вмотивовано тим, що слідчим відділом Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003435 від 19 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України.
У вказаному кримінальному провадженні 19 грудня 2020 року ОСОБА_9 та ОСОБА_5 повідомлено про підозру за частиною 4 статті 296 КК України, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.
Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, він може переховуватися від органів досудового розслідування та в подальшому суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Оскільки підозрюваному відомі анкетні дані учасників кримінального провадження, він може зустрітися із вказаними особами поза межами кримінального процесуального судочинства та психологічним чином, умовляннями або погрозами змушувати їх змінити свої показання. Крім того, підозрюваний не довів свій злочинний умисел до кінця, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі матиме можливість завершити вказаний злочинний умисел, зокрема продовжити хуліганські дії відносно потерпілої та вчинити відносно неї новий злочин.
Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , який офіційно не працевлаштований та не має стабільного джерела доходів, більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити, указувала про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що ніяких протиправних дій відносно потерпілої він не вчиняв, умислу не мав, не збирається переховуватися від органів досудового розслідування та суду, або будь-яким іншим чином перешкоджати слідству.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри за частиною 4 статті 296 КК України та відсутність будь-яких ризиків та їх недоведеність, зазначених в клопотанні слідчого, просив урахувати позитивні характеристики на підозрюваного ОСОБА_5 з місця проживання та місця роботи, наявність у нього міцних соціальних зв`язків та відсутність судимостей.
Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.
Слідчим відділом Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003435 від 19 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 грудня 2020 року приблизно о 09 годині 30 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , знаходячись разом з ОСОБА_5 у громадському місці, зокрема біля магазину «Хозтовари», що розташований на вул. Громадянській у мікрорайоні Велика Корениха м. Миколаєва, на грунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 з хуліганських мотивів, діючи у групі з ОСОБА_5 , став висловлюватися на адресу останніх нецензурною лайкою, та в подальшому разом з ОСОБА_9 пошкодив автомобіль марки «Toyota», яким керував ОСОБА_11 , при цьому на зауваження з боку потерпілої та свідка не реагував, тим самим зневажливо поставився до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, грубо порушуючи громадський порядок.
У ході сварки, з мотивів явної неповаги до встановлених суспільних правил та прийнятих норм моралі і поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підозрюваний ОСОБА_9 за допомогою пістолета здійснив не прицільно близько п`яти пострілів у сторону автомобіля марки «Toyota», в якому перебували потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11
19 грудня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за частиною 4 статті 296 КК України, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення протиправних дій відносно потерпілої ОСОБА_10 , що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.
При цьому, слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.
Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується протоколом прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 19 грудня 2020 року та протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 19 грудня 2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19 грудня 2020 року та протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 грудня 2020 року.
Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Обставиною, що підтверджує існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, на думку слідчого, з якою погодився прокурор, є те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
З указаною позицією в повній мірі погодитися не можна, з огляду на таке.
Частиною восьмою пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, установлено, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.
Згідно пункту 36 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Адам`як проти Польщі» (Adamiak v. Poland), 20758/03, 19 грудня 2006 року) в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Системний аналіз норм КПК України вказує на те, що факт скоєння підозрюваним тяжкого кримінального правопорушення без наявності інших істотних підстав в сукупності, не може бути беззаперечною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Як убачається з позиції Європейського Суду з прав людини, висловленої в низці рішень, у тому числі в справах «В. проти Швейцарії» (W v. Switzerland), 14379/88 від 26 січня 1993 року, «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic), 31315/96 від 25 квітня 2000 року, «Луценко проти України», 6492/11 від 03 липня 2012 року, ймовірність переховування не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі. Загроза втечі не випливає з простої можливості для підозрюваного чи обвинуваченого перетнути кордон держави. При цьому слід враховувати й інші обставини, зокрема, характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, та його міжнародні контакти. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги, поряд з іншими обставинами, той факт, що особа уже ухилялася від правоохоронних органів; чи була можливість у обвинуваченого у зв`язку із здійсненням щодо нього процесуальних дій, із змісту яких він міг зрозуміти, що стосовно нього було розпочате кримінальне переслідування, втекти раніше.
Підозрюваний ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувався та не має судимостей, що підтверджується довідкою від 21 грудня 2020 року №8-21122020/48003.
Згідно характеристики від 20 грудня 2020 року за місцем проживання характеризується позитивно, проживає разом з матір`ю ОСОБА_12 та цивільною дружиною ОСОБА_13 , є єдиним працюючим членом сім`ї.
Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні й посилання слідчого на існування ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, зокрема продовження підозрюваним хуліганський дій відносно потерпілої та вчинення відносно неї нового злочину, оскільки він не довів свій злочинний умисел до кінця, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі матиме можливість завершити вказаний злочинний умисел.
На думку слідчого судді, вказане твердження не підтверджується жодним належним та допустимим доказом, а є виключно припущенням слідчого. При тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях (частина третя статті 62 Конституції України).
У той же час, слідчий суддя вважає, що існує ризик незаконного впливу на потерпілого, свідка, що передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, оскільки підозрюваному відомі анкетні дані учасників кримінального провадження, він може зустрітися із вказаними особами поза межами кримінального процесуального судочинства та психологічним чином, умовляннями або погрозами змушувати їх змінити свої показання.
Згідно частини першої статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до частини першої статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Зазначені запобіжні заходи є альтернативними відносно один до одного.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (частина четверта статті 194 КПК України).
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 Рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Оцінивши наявний ризик, що передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України та обставини справи, з огляду на приписи частини першої статті 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що належна процесуальна поведінка підозрюваного може бути забезпечена за умови застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, що не виключає застосування більш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою у разі порушення підозрюваним будь-якого зобов`язання, що встановлено цією ухвалою.
Відповідно до статті 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, прокурор.
Ураховуючи викладені обставини, клопотання старшого слідчого слідчого відділу Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003435 від 19 грудня 2020 року за частиною 4 статті 296 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не доведено, що тримання під вартою є саме тим запобіжним заходом, який на даному етапі може запобігти ризику, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.
Керуючись статтями 176-178, 179, 184, 193, 194, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003435 від 19 грудня 2020 року за частиною 4 статті 296 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

утримуватися від спілкування з потерпілими і свідками у кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити строк дії ухвали 60 днів, яка діє з 22 грудня 2020 року до 19 лютого 2021 року включно.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга може бути поданою через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 24 грудня 2020 року о 08 годині 40 хвилин.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_14