Дата документу 30.07.2020 Справа № 311/2235/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/540/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/2235/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 (дистанційно),

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Василівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000367, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка Запорізької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Василівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки.

Цивільні позови ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 55 324,00 грн.; на користь ОСОБА_7 як законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн. та на відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника 203 196 грн. 18 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 134 028,00 грн. і моральну шкоду в розмірі 44 676,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових інженерно-транспортних експертиз по даному кримінальному провадженню на загальну суму 2574 грн. 00 коп. та на проведення судової хімічної експертизи по даному кримінальному провадженню у розмірі 9152 грн. 00 коп.

Після набрання вироком законної сили ухвалено затримати ОСОБА_9 та строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Арешт на майно, яке вилучено 14.05.2018 року під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме на: автомобіль марки «ВАЗ 2109», бежевого кольору, 1989 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , без характерних пошкоджень кузова, який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; фрагмент тканини з-під днища автомобіля; змив з поверхні керма автомобіля; змив з важелю перемикання передач автомобіля; мікрочастки з поверхні водійського сидіння автомобіля; накладку на педаль гальма, накладений ухвалою слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 17.05.2018 року ухвалено скасувати.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 14 травня 2018 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, у темну пору доби, в с. Шевченко Василівського району Запорізької області, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2109», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що у значній мірі знижувало його реакцію та координацію дій, здійснював рух з увімкненим і працюючим ближнім освітленням фар автомобіля. При виборі швидкості руху керованого ним транспортного засобу, водій ОСОБА_9 , не вжив заходів обережності, не впевнився у безпечності руху та рухався зі швидкістю руху 55,1 57,6 км/год. по проїжджій частині дороги неосвітленої вул. Перемоги з боку автодороги «Василівка-Дніпрорудне» у напрямку автодороги «Енергодар-Василівка-Бердянськ».

У той час, попереду, на проїжджій частині вулиці, поблизу домоволодіння № 47 у статичному горизонтальному положенні знаходився потерпілий ОСОБА_14 , при виявленні якого, водій ОСОБА_9 застосував екстрене гальмування, проте допустив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , тим самим водій ОСОБА_9 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінему Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами № 883 від 10.11.2017 року, відповідно до яких: п. 2.9: «Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння…»; п. 12.4: У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год; п. 12.9: Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7…».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: ран, саден і синців на голові, тулубі та кінцівках, крововиливів у м`яких тканинах голови, закритого перелому ребер з обох боків і перелому грудини з розривом м`язів зліва, уламкового перелому лівої ключиці, забою лівої легені з розривами легеневої плеври, крововилив у м`які тканини тулуба з частковим відшаруванням справа з області тазу, розриву капсули та тканини печінки, селезінки, уламкового переламу правої клубової кістки, від яких настала смерть ОСОБА_14 у результаті сполученої тупої травми голови, тулубу та кінцівок у вигляді множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.

Отримані ОСОБА_14 тілесні ушкодження кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння, в даному випадку, що потягли за собою смерть і знаходяться у прямому причинному зв`язку з її настанням. Допущені водієм ОСОБА_9 порушення вимог п. 12.4, 12.9б та 2.9а Правил дорожнього руху України, знаходиться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками у вигляді настання смерті потерпілого ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з вироком суду, вважає його суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що обставинами, що пом`якшують покарання засудженого ОСОБА_9 , є визнання ним вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння в суді, активне сприяння слідству у розкритті злочину. За час проведення судового розгляду ОСОБА_9 багаторазово жалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, просив у потерпілих вибачення, частково, в силу його можливостей, добровільно повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілим та частково відшкодував завдану моральну шкоду. Потерпіла в судовому засіданні наголошувала, що не наполягає на суворій мірі покарання. Крім того, зазначає, що ОСОБА_9 раніше не судимий, вперше вчинив необережний злочин, має постійне зареєстроване місце проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину.

Враховуючи викладене, просить змінити вирок суду першої інстанції та застосувати до призначеного судом першої інстанції покарання у виді 4 років позбавлення волі положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з іспитовим терміном на 3 роки з покладенням на ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який прохав задовольнити апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який підтримав апеляційну скаргу свого захисника; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; потерпілу та її представника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу захисника; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядаються.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника про необґрунтоване незастосування положень ст.ст. 75, 76 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 не є слушними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу на те, що призначаючи покарання, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При вивченні особи обвинуваченого судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_9 раніше не судимий, вчинив необережний злочин, добровільно повністю відшкодував матеріальну шкоду та частково відшкодував потерпілій завдану моральну шкоду, має сталі соціальні зв`язки, характеризується позитивно. Також судом було враховано думку потерпілої.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , згідно ст. 66 КК України, суд визнав, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної та частково моральної шкоди потерпілій.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , згідно ст. 67 КК України, судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Зваживши зазначені обставини, а також те, що внаслідок вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 злочину загинула людина, від чого настав невідворотний наслідок для потерпілої дружини загиблого та її неповнолітнього сина, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, близькому до мінімального, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Посилання захисника на наявність пом`якшуючих покарання обставин, відшкодування обвинуваченим ОСОБА_9 матеріальної та частково моральної шкоди потерпілій, відсутність судимості, наявність постійного місця проживання, де він характеризується позитивно, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання, які давали суду підстави призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не можуть бути враховані, як підстави для призначення покарання з випробуванням, оскільки були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України, по доводах, зазначених в апеляційній скарзі його захисника, не вбачається.

Застосований судом розмір покарання призначений правильно, є відповідним до скоєного, справедливим та достатнім, і колегія суддів не вважає його надмірно суворим, тому підстав для зміни вироку і звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4