Справа № 405/4810/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009290 від 04.11.2018 року про арешт майна,-
В С Т А Н О В И В :

слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тролейбус ElectroLAZ Е0183 № 001 типу ЛАЗ, моделі El83 D1-02, 2008 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер 21.21.89 та тролейбус ElectroLAZ Е0183 № 002 типу ЛАЗ, моделі El83 D1-02, 2008 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер 21.21.90, які згідно технічних паспортів, належать ТОВ «Гранекс», з метою заборони відчуження та розпорядження.

На обґрунтування клопотання зазначив, що групою слідчих СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009290 від 04.11.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 191 КК України, внесеного СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань на виконання ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_6 від 19.10.2018 року, за фактом неправомірної передачі майна посадовими особами ТОВ «Єлисаветградська транспортна компанія» та ТОВ «Гранекс».

25.03.2020 здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено слідчому управлінню Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

З матеріалів провадження вбачається, що постановою Господарського суду Кіровоградської області від 22.11.2016 по справі № 912/3770/16, ТОВ «Єлисаветградська транспортна компанія» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_7 , яким під час здійснення заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, в ліквідаційній процедурі ТОВ "Єлисаветградська транспортна кампанія" (надалі ТОВ «ЄТК») було виявлено, що до порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «ЄТК» у власності останнього знаходилися тролейбуси в загальній кількості 29 одиниць, з інвентарними номерами:

№ 001 (зав. № Y8AE183D160200077); № 198 (зав. №30444);

№ 002 (зав. № Y8AE183D160200122); №201 (зав. № 30667);

№ 195 (зав. № 2870); № 202 (зав. № 60008687);

№ 205 (зав. №32149); №221 (зав. № 34866);

№ 206 (зав. № 60008709); №221 (зав. № 34866);

№207 (зав. №32181); № 223 (зав. № 34873);

№208 (зав. № 32189) № 223 (зав. № 34873);

№212 (зав. №34071); № 228 (зав. № 35357)

№213 (зав. №34072) ; № 229 (зав. № 35365);

№216 (зав. №34152); № 232 (зав. № 35642)

№217 (зав. №34841); № 233 (зав. № 35673);

№218 (зав. № 34855); № 234 (зав. № 35676)

№219 (зав. №34857) ; № 236 (зав. № 35697);

№220 (зав. №34861); № 238 (зав. № 530);

№ 240 (зав. № 548); №244 (зав. №514);

Відповідно до листа ДП «Київська державна регіональна технічна інспекція міського електротранспорту» вих. № 2/54 від 23.07.2018 р. за заявою Голови ліквідаційної комісії ОСОБА_8 (колишній керівник ТОВ «ЄТК») 19.04.2016 р. були списані та зняті з обліку тролейбуси з інвентарними номерами: 195, 198, 205, 212, 216, 220, 221, 228, 229, 234, 244, 250. Крім того, 15.02.2016 р. тролейбуси з інвентарними номерами № 001, 002 були передані від ТОВ «ЄТК» до ТОВ «Гранекс» на підставі договору застави.

Однак, згідно іншого листа ДП «Київська державна регіональна технічна інспекція міського електротранспорту» вих. № 2/46 від 22.05.2018 р. тролейбуси з інвентарними номерами: 202, 206, 208, 232, 236, 238, 240, 001, 002 зареєстровані за ТОВ «Гранекс», однак стосовно тролейбусів з іншими інвентарними номерами, а саме: 232, 236, 238, 240 чітка інформація про перехід права власності відсутня.

При цьому інформація про передачу від ТОВ «ЄТК» до ТОВ «Гранекс» тролейбусів з інв. номерами 001, 002 на підставі договору застави підтверджується відповідно до виписки з Журналу реєстрації (перереєстрації) рухомого складу ТОВ «ЄТК», ТОВ «Гранекс».

Також, відповідно до виписки з Журналу вбачається, що ТОВ «Гранекс» здійснило списання тролейбусів:

11.03.2015р. за інв. №217;

29.06.2016р. за інв. № 195, 198, 205, 212, 216, 220, 221,228, 229, 234, 244, 250;

31.12.2016р. за інв. № 213, 218, 223, 233;

15.03.2017р. за інв. №201;

03.01.2018р. за інв. № 207, 219.

Вбачається, що і ТОВ «ЄТК» і ТОВ «Гранекс» списали один і той самий тролейбус з інв. № 198, але в різний час - ТОВ «ЄТК» списало його 19.04.2016 р., а ТОВ «Гранекс» списало зазначений тролейбус 29.06.2016 р. при цьому даний тролейбус до 31.01.2012 р. перебував в оренді у ТОВ «ЄТК» на підставі договору оренди. З урахуванням того, що списувати тролейбуси має право підприємство, якому на праві власності належить транспортний засіб не зрозуміли правові підстави одночасного списання тролейбуса двома юридичними особами. Вчинення зазначених дій може свідчити про порушення діючого законодавства в сфері реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів (тролейбусів).

Варто зазначити, що у межах справи про банкрутство ТОВ «ЄТК» до боржника з заявою про визнання грошових кредиторських вимог звернулося ТОВ «Гранекс». Зазначена заява ґрунтувалася на заборгованості, яку мало ТОВ «ЄТК» перед ТОВ «Гранекс» на підставі договорів оренди тролейбусів.

При цьому відповідно до договорів оренди в оренду ТОВ «Гранекс» надало ТОВ «ЄТК» наступні тролейбуси:

Інв. № 101, 102 - договір № 12 від 16.02.2016 р.; Інв. № 198 - договір № 2101 від 21.01.2010 р.; Інв. № 201 - договір № 01/03 від 01.03.2010 р.; Інв. № 202 - договір № 38/09 від 01.07.2009 р.; Інв. № 206 - договір № 38/09 від 01.07.2009 р.; Інв. № 207 - договір № 01/04 від 26.03.2010 р.; Інв. № 208 - договір № 38/11 від 02.11.2009 р.; Інв. № 213 - договір № 2101 від 21.01.2010 р.; Інв. № 218 - договір № 2101 від 21.ОД.2010 р.; Інв. № 219 - договір № 2101 від 21.01.2010 р.; Інв. № 223 - договір № 01/06 від 21.06.2010 р.; Інв. № 229 - договір № 2101 від 21.01.2010 р.; Інв. № 232 - договір № 104 від 14.09.2010 р.; Інв. № 233 - договір № 2101 від 21.01.2010 р.; Інв. № 236 - договір № 10 від 01.02.2012 р.; Інв. № 238 - договір № 01/05 від 21.06.2010 р.; Інв. № 240 - договір № 01/12 від 01.12.2011 р..

Зазначені договори були розірвані 25.04.2016 р.

Таким чином вбачається, що у період 2009-2011 р. ТОВ «ЄТК» отримало в оренду тролейбуси, які свого часу належали саме ТОВ «ЄТК».

Перевірити факти здійснення купівлі-продажу зазначених тролейбусів ліквідатором ТОВ «ЄТК» не представилось можливим, оскільки під час ліквідаційної процедури попередній керівник не передав документи, які стосуються інформації про рухомий склад тролейбусів.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 24.12.2007 між ТОВ «ЛАЗ Фінанс», ТОВ «Українські комерційні автомобілі» та Департаментом розвитку торгівлі, побутового обслуговування, транспорту та зв`язку Кіровоградської міської ради (далі - Департамент) укладено договір поставки транспортних засобів № 24/12-П (двох тролейбусів ElectroLAZ Е-183 загальною вартістю 1,8 млн. грн.), та між ТОВ «ЛАЗ Фінанс», Департаментом та ТОВ «ЄТК» - договір фінансового лізингу транспортних засобів № 24/12-ФЛ, відповідно до якого Департамент зобов`язався сплатити лізингові платежі на користь ТОВ «ЛАЗ Фінанс», після сплати яких зазначені тролейбуси переходять у власність ТОВ «ЄТК».

Департамент є виконавчим органом Кіровоградської міської ради, який фінансується з місцевого бюджету та здійснював оплату лізингових платежів за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» забороняється здійснення державної закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти одним замовником в інтересах іншого.

Приймаючи до уваги те, що у ході досудового розслідування встановлено факти, які свідчать про незаконний перехід права власності на комунальний електротранспорт у приватну власність, вбачається наявність ознак кримінального правопорушення, а саме заволодіння службовими особами Департаментом розвитку торгівлі, побутового обслуговування, транспорту та зв`язку Кіровоградської міської ради та ТОВ «Єлисаветградська транспортна кампанія» бюджетними грошовими коштами, за попередньою змовою шляхом зловживання своїм службовим становищем.

Крім того, 07.08.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, ОСОБА_1 було проведено огляд території Автобусного парку № 13527, що знаходиться за адресою: м. Кропивницький вул. Паршутіна Олега (Аерофлотська), 15, в ході якого було виявлено та оглянуто два тролейбуси ElectroLAZ Е0183: № 001 типу ЛАЗ, моделі El83 D1- 02, 2008 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер 21.21.89; № 002 типу ЛАЗ, моделі El83 Dl-02, 2008 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер 21.21.90.

З посиланням на викладені обставини вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, пославшись на обставини зазначені у клопотанні.

Представника власника майна - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення даного клопотання, оскільки клопотання слідчого не відповідає вимогам п1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України.
Дослідивши надані стороною кримінального провадження матеріали клопотання слідчий судді прийшов до наступних висновків.

Встановлено, що СУ ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0009290 від 04.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що вході проведення огляду території Автобусного парку № 13527, що знаходиться за адресою: м. Кропивницький вул. Паршутіна Олега (Аерофлотська), 15, було виявлено та оглянуто два тролейбуси ElectroLAZ Е0183: № 001 типу ЛАЗ, моделі El83 D1- 02, 2008 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер 21.21.89; № 002 типу ЛАЗ, моделі El83 Dl-02, 2008 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер 21.21.90.

При цьому слідчий суддя зазначає, що як вбачається зі змісту клопотання слідчий звернувся з даним клопотанням з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Разом з тим, слідчим під час звернення до суду з клопотанням та під час його розгляду не зазначено, які сліди вчинення кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зберегли на собі тролейбуси, а обставини, які лягли в основу обґрунтування клопотання, носять загальний характер.
Крім того, дані обставини не зазначені і у постанові слідчого від 07.08.2020 року про визнання речових доказів.

За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що клопотання є необґрунтованим і не підлягає задоволенню, оскільки в порушення вищевказаних норм діючого кримінально-процесуального законодавства України в клопотанні слідчого не викладено обставин, чи є обґрунтовані підстави вважати, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України і яким саме. Клопотання слідчого не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити саме арешт вказаного майна. Зазначаючи як підставу накладення арешту, слідчий в клопотанні не вказав, які конкретно відомості містить вказане майно, на яке необхідно накласти арешт, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, має значення зазначене майно, та не вказано, яким чином та які саме предмети можуть являтися предметом злочинних дій. У клопотанні також відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Слідчим також не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 статті 170 КПК України щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК України.
Крім того, під час розгляду клопотання встановлено, що тролейбуси Electro LAZ Е0183: № 001 типу ЛАЗ, моделі El83 D1- 02, 2008 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер 21.21.89; № 002 типу ЛАЗ, моделі El83 Dl-02, 2008 року випуску, заводський номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер 21.21.90, на які просить накласти арешт сторона обвинувачення як матеріальні об`єкти не існують.

Також з тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування без належного обґрунтування співвідношення положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
В даному випадку слідчим не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.
Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 170- 173, 175, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

відмовити у задоволенні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009290 від 04.11.2018 року про арешт майна
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_9