Провадження № 11-сс/4808/19/21
Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгля ду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

скаржника ОСОБА_8 ,

його представника ОСОБА_9 ,

розглянувши в кримінальному провадженні №0000550 апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 19.10.2020 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:1007, площею 0,104 га, яка належить на праві власності ОСОБА_8 .

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що слідчим доведено наявність достатніх підстав щодо накладення арешту на вказане майно, як речовий доказ у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник скаржника ОСОБА_9 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства. Вказує, що слідчим не було наведено у клопотанні про арешт майна відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, обмежившись загальною фразою про те, що підставою накладення арешту є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення злочину. Повідомлень про час та місце розгляду клопотання ОСОБА_8 не надсилалося, а розгляд клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто без участі останнього, що порушило його право на захист та справедливий судовий розгляд. Стверджує, що слідчий суддя не врахував розумність та спів розмірність обмеження право власності і наслідки арешту майна для його власника, а наведені слідчим доводи щодо необхідності накладення арешту на майно є необґрунтованими та сумнівними. Вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не було пропущено, оскільки ОСОБА_8 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, а згідно ст. 395 ч.3 абз.2 КПК України, строк в такому разі обчислюється з моменту отримання для такої особи з моменту отримання копії судового рішення, тобто з 14.01.2021 року, коли ОСОБА_8 отримав дану копії судового рішення. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

В апеляційній інстанції:

- апелянт та скаржник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, вважають, що слідчий суддя прийняв необгрунтоване рішення, яке просять скасувати, постановити нове, яким задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не пропущено апеляційний строк, оскільки власник земельної ділянки не викликався до суду, не брав участі в засіданні, а копію ухвали отримав в строк, після якого вчасно подав апеляційну скаргу.

З`ясувавши обставини провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити частково.

Висновок слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вказану земельну ділянку є обґрунтованим. Він базується на даних про те, що ця земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, яке ведеться за ст. 364-1 ч.1 ККУ щодо зловживання службових осіб при приватизації вказаної земельної ділянки. Тому апеляційні доводи апелянта саме в цій частині слід відхилити.

Однак, висновок слідчого судді про накладення арешту на земельну ділянку із забороною користування, колегія суддів визнає необґрунтованим. Таке обмеження прав власності є на цей момент процесу неспірозмірним із завданнями досудового розслідування і може привести до непоправних наслідків і шкоди для власника земельної ділянки.

Як убачається з матеріалів провадження протягом тривалого часу не проводяться необхідні слідчі дії та експертизи в цьому кримінальному провадженні. Тому в цій частині слід погодитись з доводами апелянта про те, що заборона ОСОБА_8 , як добросовісного набувача і власника цього майна, користуватися нею позбавлено правової доцільності і правових підстав. В цьому випадку власнику вищевказаної земельної ділянки слід повернути право користування, крім права на відчуження і розпорядження до завершення розслідування.

Такого виду запобіжного заходу буде достатнього для забезпечення належного збереження вказаного речового доказу.

З цих мотивів ухвала слідчого судді в частині форм встановлених заборон й обмежень стосовно земельної ділянки не відповідає всім вимогам ст.ст. 170, 172, 173 КПК України.

Такий висновок апеляційної інстанції не буде процесуальною перешкодою для забезпечення належного правового статусу земельної ділянки у цьому провадженні як речового доказу.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід часткового задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на земельну ділянку у формі заборони її відчуження і розпорядження.

Керуючись ст.ст. 405, 408, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 19.10.2020 року про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову.

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною розпорядження та відчуження на земельну ділянку із кадастровим номером 1:01:002:1007 площею 0,104 га, яка належить на праві власності ОСОБА_8 .

Ухвала не оскаржується.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5