Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Луцький МРВ філії ДУ "Центр пробації" в Волинській області звернувся до суду з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.78 КК України від покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2016 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , звільнено від покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2016 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням прокурор подав на нього апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання органу з питань пробації про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку засудженого ОСОБА_7 . Вважає, що ухвала місцевого суду є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин під час іспитового строку. Матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 в даний час знаходяться на розгляді в суді.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, прокурора, який скаргу підтримав та просив її задовольнити, засудженого та його захисника, які вважають скаргу безпідставною та просили залишити її без задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачені ст.78 КК України та ст.165 КВК України.
Зокрема, у цих нормах передбачено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано в повному обсязі.
Висновки суду про наявність законних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за обставин, вказаних у ухвалі суду, стверджуються наявними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Так, судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, та на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено від відбування цього покарання, якщо ОСОБА_7 протягом 2 (двох) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 цього ж Кодексу.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 на обліку в Луцькому МРВ філії ДУ "Центр пробації" у Волинській області перебуває з 25.05.2016 року (а.с.33, 57).
На даний час встановлений вищевказаним вироком іспитовий строк закінчився.
Встановлено і те, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003491 від 28.07.2017 року, зокрема, - ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України. Обвинувальний акт направлено до суду, однак судове рішення з приводу цього обвинувачення на даний час не ухвалене.
Прокурор в апеляційній скарзі посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_7 під час іспитового строку вчинив новий злочин, і обвинувальний акт в даний час скеровано до суду для розгляду по суті, а тому відсутні законні підстави для його звільнення від покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2016 року.
Проте такі доводи прокурора колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Апеляційний суд вказує про те, що констатувати вчинення нового злочину особою щодо якої застосовано інститут умовного звільнення на підставі ст.75 КК України, та відповідно її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду особа за положеннями ч.1 ст.62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.17 КПК України вважається невинуватою.

При цьому, принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч.1 ст.19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.

Аналогічна норма міститься і в п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що відмова суду у задоволенні подання представника органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів, що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину і направлення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акту) до суду, як про це просить прокурор у свої апеляції, є такою, що не ґрунтується на вказаних вимогах закону, та порушує засадничий принцип презумпції невинуватості, і відповідно може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.

Будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути дане провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом встановлено не було.

При цьому, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування ухвали місцевого суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурором.

А тому, апеляційну скаргу прокурора на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові №738/1482/16-к від 23.01.2019 року, дане судове рішення оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки було ухвалене в порядку виконання вироку.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року в даному провадженні щодо засудженого ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді