Номер провадження 1-кп/201/719/2020
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18- а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 25 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002977 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із повною середньою освітою, не одруженого, працюючого у ТОВ «Омега» вантажником, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2019 року приблизно об 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 знаходячись біля магазину «Варус», який розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 1 1, побачив мобільний телефон LG D690, вартістю 755 гривень 00 копійок, який знаходився в лівій руці потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і належить останній, який визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_8 перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, стоячи навпроти потерплої, шляхом ривку своєю правою рукою вихватив мобільний телефон LG D690 з руки потерпілої, та із відкрито викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим розпорядився майном на власний розсуд та спричинив останній матеріальну шкоду у розмірі 755 гривень 00 копійок.

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

07 серпня 2020 року між потерпілою ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 471 та 473 КПК України у кримінальному провадженні, внесеному 25 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002977 укладено угоду про примирення між потерпілими та обвинуваченим, яку сторони кримінального провадження надали під час проведення судового розгляду, просили суд розглянути та затвердити.

Згідно даній угоді потерпіла ОСОБА_5 з однієї сторони та обвинувачений ОСОБА_8 з другої сторони, дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації інкримінованого останньому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та розміру завданої шкоди.

Сторонами цієї угоди узгоджено покарання, яке має бути призначено ОСОБА_8 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень 00 копійок.

Згода ОСОБА_8 на призначення зазначеного в угоді про примирення покарання отримана. В угоді сторонами передбачені та роз`яснені їм наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, і наслідки її невиконання.

Під час судового засідання ОСОБА_8 беззастережно визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку, заподіянні ним матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_5 у розмірі 755 гривень. Він повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про примирення між ним та потерпілою від 07 серпня 2020 року і про розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про примирення, які передбачені ст. 473 КПК України. Просив таку угоду затвердити і призначити йому узгоджене в ній покарання.

Захисники обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 повністю підтримали позицію свого підзахисного та висловили думку про необхідність затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, вважаючи її такою, що ґрунтується на законі.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні просила затвердити укладену між нею і обвинуваченим угоду про примирення, підтвердила добровільність її укладання і що вона також розуміє наслідки укладення та затвердження такої угоди, передбачені ст. 473 КПК України, додала, що під час досудового розслідування їй повернуто мобільний телефон, а тому претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 не має, цивільний позов не заявляє. Просила угоду затвердити і призначити ОСОБА_8 узгоджене в ній покарання.

Представник потерпілої ОСОБА_4 підтримав позицію ОСОБА_5 та просив затвердити угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим, вважаючи її такою, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_8 , вважаючи її відповідною вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що вказана угода відповідає вимогам закону і підлягає затвердженню, з огляду на наступне.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному проваджені може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним, чи обвинуваченим.

Так, згідно з вимогами ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_8 цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом (ч. 5 ст. 474 КПК України ).

При цьому, ОСОБА_8 повністю усвідомлює зміст укладеної між ним і потерпілою угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.

Потерпіла ОСОБА_5 також цілком розуміє наслідки затвердження даної угоди, що визначені у п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, а саме, що наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для нього, як потерпілого, є: обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної

відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд, шляхом опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення вказаної угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, яке передбачене в угоді про примирення суд виходить з наступного.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року (в редакції ЗУ № 2617-VIII від 22.11.2018 року) до статті 12 КК України внесені зміни, і кримінальне правопорушення, у вчинені якого ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим, відноситься до нетяжких злочинів.

При цьому, наведеним вище законом внесені зміни до санкції частини 1 статті 186 КК України, зокрема, встановлено покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто більш суворе, ніж у санкції частини 1 статті 186 КК України у попередній редакції, яка передбачала покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Тож, у даному випадку, суд вважає, що вид та міра покарання, які узгоджені сторонами в угоді про примирення між потерпілою та обвинуваченим, заявлені в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України, яка діяла на час вчинення злочину і яка, виходячи з положень ч. 2 ст. 5 ККИ України, підлягає застосуванню.

З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (обвинуваченим і потерпілою) вид та міра покарання за вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, та заявлені в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України, таке покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Отже, умови даної угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим повністю відповідають вимогам діючого Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що наявні усі правові підстави для затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , тому її належить затвердити, а ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, з призначенням останньому узгодженого сторонами угоди покарання.

Під час розгляду наданої угоди про примирення стороною обвинувачення не надано відповідних доказів на підтвердження наявності у даному кримінальному провадженні судових витрат, які підлягають стягненню, не містить таких відомостей і угода, а також не надано відповідних документів про наявність речових доказів, а тому суд позбавлений об`єктивної можливості вирішити питання щодо стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Під час досудового розслідування на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого сплинув.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 468-471, 473-475, 476 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 07 серпня 2020 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному 25 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002977 відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.186 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 07 серпня 2020 року покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 1 700 (тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених частиною 3 статті 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена;

Апеляційна скарга на вирок може бути подана через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1