Справа № 457/529/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1012/20 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавець Львівської обл., українця, громадянина України, з вищою освітою, який не працює, військовозобов`язаного, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.
На підставі ст. 91-1 КК України застосовано до ОСОБА_7 обмежувальні заходи, поклавши на ОСОБА_7 обов`язок пройти програму для кривдників та пробаційну програму протягом 2 (двох) місяців.

Ухвалено направити ОСОБА_7 до уповноваженого органу з питань пробації для проходження програми для кривдників та пробаційної програми.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 25 червня 2019 року за ч.1 ст.125 КК України за нанесення тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_9 до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, 06 серпня 2019 року Трускавецьким міським судом Львівської області за ст. 126-1 КК України за вчинення домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_9 до покарання у виді арешту на строк один місяць десять днів, 13 лютого 2020 року вироком Трускавецького міського суду Львівської області за ст. 126-1 КК України за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9 до покарання у виді 2 місяців арешту на шлях виправлення не став, а вчинив злочин за наступних обставин.

07 квітня 2020 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де проживає разом з матір`ю ОСОБА_9 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, повторно, безпідставно вчинив словесний конфлікт з нею, під час якого словесно ображав та принижував її честь і гідність, а також наніс їй удари кулаком руки по голові, ногах, руках, животі, грудній клітці, бив ногами по її ногах, гострим кінцем вилки наніс удар по лівій руці ззовні, ближче до кисті, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді садна на лівій завушній ділянці, рани на боковій поверхні лівого передпліччя в середній третині, десяти синців на боковій поверхні грудної клітки справа в третьому міжребер`ї по седеньо-ключичній лінії, зовнішній поверхні правого та лівого плеча у верхній третині, внутрішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, лівій поперековій ділянці, зовнішній поверхні правого і лівого стегна в середній третині, забійних гематом обох плечових суглобів, лівої потиличної ділянки, які за ступенем тяжкості кваліфікуються за ознаками легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 зазнала погіршення якості життя, а також психологічних та фізичних страждань, що викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

Продовжуючи свої протиправні дії, 10 квітня 2020 року о 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де проживає разом з матір`ю ОСОБА_9 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, повторно, безпідставно вчинив словесний конфлікт з нею, під час якого словесно ображав та принижував її честь і гідність, а також наніс їй удари кулаком у ділянку правого ока, по голові, животі, бив ногами по тілу, далі схопив її за волосся на голові та кинув до підлоги, у результаті чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді садна на лівій завушній ділянці, рани на боковій поверхні лівого передпліччя в середній третині, десяти синців на боковій поверхні грудної клітки справа в третьому міжребер`ї по середньо-ключичній лінії, зовнішній поверхні правого та лівого плеча у верхній третині, внутрішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, лівій поперековій ділянці, зовнішній поверхні правого та лівого стегна в середній третині, а також забійних гематом обох плечових суглобів, лівої потиличної ділянки, двох синців на нижній повіці правого ока, на чолі зліва, ближче до межі зрості волосся, які за ступенем тяжкості кваліфікуються за ознаками легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок таких дій з боку ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 зазнала погіршення якості життя, а також психологічних та фізичних страждань, що викликали у потерпілої побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

Не погоджуючись з даним вироком заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання не дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів.
Зазначає, що висновок суду про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт не мотивований, суперечить положенням ст.ст.50,65 КК України, а також встановленим під час судового провадження даним про особу винного та іншим обставинам справи.
Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, пов`язаних з домашнім насильством, маючи непогашену судимість, протягом короткого періоду після відбування покарання, знову вчинив злочин цієї категорії, передбачений ст.126-1 КК України. Зокрема, ОСОБА_7 уже 07.04.2020 та 10.04.2020, тобто через два місяці після відбуття покарання за попереднім вироком повторно вчинив новий умисний злочин, пов`язаний із домашнім насильством.
Окрім цього, зазначає, що призначене судом покарання у виді громадських робіт, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Крім цього, прокурор стверджує, що суд першої інстанції врахувавши каяття як обставину, що пом`якшує покарання, не мотивував належним чином, у яких саме діях виражалось відповідне ставлення ОСОБА_7 до скоєного. На думку прокурора, неодноразове вчинення останнім злочинів, пов`язаних із домашнім насильством, упродовж короткого терміну ставить під сумнів щирість його каяття.
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, думку потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, невідповідністю призначеного судом покарання за ст.126-1 КК України ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Водночас за приписами ч.1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Згідно із ч.1 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, ч.2 ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину тощо.
Таким чином, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Як вбачається із вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, а саме те, що на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його матеріальне становище, те, що він посередньо характеризується за місцем проживання, а також думку потерпілої, яка просила скерувати обвинуваченого на проходження спеціальної корекційної програми; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття; щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.
Поряд з цим, суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, пов`язаних з домашнім насильством, маючи непогашену судимість, протягом короткого періоду після відбування покарання знову вчинив злочин цієї категорії, передбачений ст.126-1 КК України.
Так ОСОБА_7 раніше судимий вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 20.09.2017 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) місяців арешту, вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 25 червня 2019 року за ч.1 ст.125 КК України за нанесення тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_9 до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, 06 серпня 2019 року Трускавецьким міським судом Львівської області за ст. 126-1 КК України за вчинення домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_9 до покарання у виді арешту на строк один місяць десять днів, 13 лютого 2020 року вироком Трускавецького міського суду Львівської області за ст. 126-1 КК України за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9 до покарання у виді 2 місяців арешту.
Проте, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, а уже 07.04.2020 та 10.04.2020 тобто через 2 місяці після відбуття покарання за попереднім вироком повторно вчинив новий умисний злочин, пов`язаний із домашнім насильством, що свідчить про те, що покарання у виді арешту, призначені ОСОБА_7 за попередніми вироками не досягли своєї мети, яка полягала у виправленні та запобіганні вчиненню ним нових злочинів.
А відтак, на переконання колегії суддів, покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_7 вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2020 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт, що є найменш суворим видом покарання, передбаченим санкцією даної статті, а також є менш суворим, аніж попередні покарання, буде недостатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Разом з цим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу покликання прокурора у апеляційній скарзі на те, що у діях обвинуваченого відсутня обставина, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття.
Так, колегією суддів встановлено, що обвинувачений визнав вину у вчиненому повністю. Поряд з цим, колегія суддів приходить до переконання, що зазначена обставина, а також висловлене обвинуваченим прохання його суворо не карати за встановлених обставин вчинення злочину, а також з врахуванням неодноразового вчинення ОСОБА_7 злочинів, пов`язаних із домашнім насильством впродовж короткого проміжку часу, свідчать про відсутність у обвинуваченого щирого жалю з приводу вчиненого злочину, осуду своїх протиправних дій, його схильність вирішувати життєві ситуації шляхом застосування насильства, а відтак про відсутність ознак щирого каяття.
Колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки всупереч положенням ст.ст.50,65 КК України при призначенні покарання не враховано дані про особу винного та інші обставини справи, що обумовило призначення ОСОБА_7 покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки належні та достатні мотиви та підстави призначення покарання у виді громадських робіт не наведені.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.4 ч.1 ст.409 КПК України), що виявилося у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню (п.1 ч.1 ст. 413 КПК України), та застосуванні судом закону, який не підлягає застосуванню (п.2 ч.1 ст. 413 КПК України), а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч.2 ст.409 КПК України). Що і було встановлено при апеляційному розгляді.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні доводи прокурора у провадженні є підставними та обґрунтованими.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ст.126-1 КК України, колегія суддів на підставі ст. 65 КК України, з урахуванням вчинення обвинуваченим злочину невеликої тяжкості, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий, що на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, його матеріальне становище, те, що він посередньо характеризується за місцем проживання, а також думку потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, та просила ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів, вважає за необхідне обрати покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи прокурора про ухвалення відносно ОСОБА_7 нового вироку в частині призначення покарання є слушними, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 420 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , задоволити.

Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2020 року відносно ОСОБА_7 , скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбуття ОСОБА_7 покарання рахувати з моменту його фактичного затримання.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді