судді Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-4173ск20 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 11 червня 2020 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
07 вересня 2020 року колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Суд) відмовила у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вказані судові рішення.
При ухваленні цього рішення я голосувала проти та викладаю окрему думку з огляду на таке.
Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, Суд зазначив, що оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції, зокрема ухвала Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2020 року, якою закрито кримінальне провадження за цим обвинуваченням на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПКУкраїни) у зв`язку з відмовою потерпілої та її законного представника від обвинувачення, та ухвала Миколаївського апеляційного суду від 11 червня 2020 року, якою апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а зазначену ухвалу місцевого суду - без змін, є законними та обґрунтованими, а суди діяли відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Суд вказав, що матеріали кримінального провадження, а саме зміст викладених фактичних обставин вчиненого злочину та формулювання обвинувачення, свідчать про те, що ОСОБА_2 обвинувачення у вчиненні злочину, пов`язаного із домашнім насильством, стороною обвинувачення не висувалось, а тому він не мав можливості захищатись від нього.
Такого висновку Суд дійшов тільки за доводами касаційної скарги та змістом доданих до неї копій судових рішень. Матеріали кримінального провадження не витребовувались та не перевірялись.
Разом з тим доводи прокурора, викладені в касаційній скарзі, які аналогічні доводам його апеляційної скарги, де він заперечував проти закриття кримінального провадження, посилаючись на те, що інкримінований ОСОБА_2 злочин пов`язаний з домашнім насильством, заслуговують на увагу.
У касаційній скарзі прокурор просив скасувати зазначені судові рішення з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог прокурор виклав той факт, що в обвинувальному акті в якості обтяжуючої обставини зазначено, що злочин вчинено щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, що, на його думку свідчить про те, що злочин, в якому обвинувачувався ОСОБА_2 , пов`язаний з домашнім насильством. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення пункту 7 частини 1 статті 284 КПКУкраїни, яка забороняє закриття кримінального провадження здійснення кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
Вказані доводи касаційної прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону потребували належної перевірки, тому були всі підстави для відкриття касаційного провадження.
Суддя ОСОБА_1