УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/9586/13-к

Провадження № 1-в/638/364/20

02.10.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
з участю старшого інспектора Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації»
в Харківській області ОСОБА_3
з участю прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самарканд, Узбекистану, громадянина України, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , засудженого 10.07.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 190 КК України до 240 годин громадських робіт, вирок набрав законної сили 12.08.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2013 року у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги подання обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_6 перебуває на обліку Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області з 07.10.2013 року за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2013 року, відповідно до якого останнього було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт. За час перебування на обліку засуджений відбув 10 годин громадських робіт, та 27.05.2014 року до органу прокуратури направлено подання про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, обвинувальний акт направлений до суду, однак наразі не розглянутий по суті у зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 у державному розшуку. Також ОСОБА_6 притягувався до кримінальної відповідальності 31.07.2013 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, однак як вбачається з вироку, епізод злочинної діяльності мав місце 29.04.2013 року, тобто до постановлення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2013 року, за яким засуджений перебуває на обліку в органі пробації. У зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку просить суд клопотання задовольнити.

Старший інспектор Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги подання підтримала у повному обсязі, просила су його задовольнити.

Прокурор Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 в судовому засіданні при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2013 року у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 покладався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали особової справи №7/2013 відносно ОСОБА_6 , а також матеріали внесеного подання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років.

Згідно частини 3 статті 80 Кримінального кодексу України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності подвоюються.

Відповідно до частини 4 статті 80 Кримінального кодексу України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 Кримінального кодексу України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку: закінчення зазначених у статті 80 Кримінального кодексу України строків; неухилення засудженого від відбування покарання; невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2013 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України з призначенням покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

За період з моменту ухвалення вироку, тобто з 10.07.2013 року, по теперішній час ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягувався один раз, про що свідчить вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.07.2013 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, однак як вбачається з вироку, епізод злочинної діяльності мав місце 29.04.2013 року, тобто до постановлення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2013 року, на підставі якого засуджений ОСОБА_6 перебуває на обліку в органі пробації.

З матеріалів подання вбачається, що відносно ОСОБА_6 Шевченківським ВП ГУ НП в Харківській області заведено оперативно-розшукову справу та оголошено державний розшук.

Згідно рапортів інспектора, під час виходу за останньою відомою адресою засудженого з`ясовано, що протягом 9-10 років він там не проживає, про що свідчать також пояснення коменданта гуртожитку.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відповідно до частини 2 статті 389 Кримінального кодексу України, є злочином.

Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Відомостей щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт), матеріали провадження не містять та суду не надано.

Так, у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова з 13.10.2017 року перебуває кримінальне провадження №0003564 від 18.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 389 Кримінального кодексу України (головуючий суддя ОСОБА_1 ). однак рішення, яким завершується судовий розгляд наразі не ухвалене, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 в судові засідання не з`являється, та згідно матеріалів кримінального провадження також судом був оголошений розшук останнього.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання. Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особою такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання. Наявність лише факту невиконання засудженим громадських робіт сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ №5-324кс15 від 24.12.2015 року.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.

Отже, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення засудженим ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак, відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України, висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, враховуючи обставину, що засуджений за період з 2013 року до кримінальної відповідальності не притягувався, факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені статтею 80 Кримінального кодексу України, закінчились, а тому наявні обставини для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.80 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2013 року у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківської апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий: