гСправа № 358/83/20 Провадження № 1-кп/358/89/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богуславі клопотання начальника Богуславського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000052 від 18.01.2013 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, подане в порядку п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Богуславського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив закрити кримінальне провадження №0000052 від 18.01.2013 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні слідчого підрозділу Богуславського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000052 від 18.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України.

11.11.2000 року на території Богуславської санепідемстанції, що розташована по вул. Шевченка 67, м. Богуслав Київської області невідома особа спричинила ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тілесні ушкодження у вигляді рани вискової ділянки зліва, садно лобного горба зправа, синець скулової дуги зправа, множинні переломи ребер з обох сторін, множинні розриви печінки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 190 від 15.11.2000 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких ОСОБА_5 через 30-60 хвилин помер.

Під час проведення досудового розслідування змінено кваліфікацію кримінального діяння з ч. 3 ст. 101 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 121 КК України в діючій редакції.

Особа, яка вчинила даний злочин органом досудового розслідування не встановлена.

З огляду на п.4 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з моменту вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло десять років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 2 ст. 121 КК України - є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 10 років.

З моменту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України минуло більше 19 років.

Таким чином, згідно з ч.1 п.3-1 ст. 284, кримінальне провадження закривається судом, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив розглянути клопотання без потерпілої ОСОБА_6 , оскільки остання померла та наполягав на задоволенні даного клопотання.

Заслухавши прокурора, надавши оцінку доводам клопотання та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність та публічність.

Законність відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, зокрема, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення визначені і в ч. 4 ст.38 цього Кодексу, згідно якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

Публічність відповідно ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Таким чином, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Внесення змін до України, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст.ст. 9, 25 КПК України.

В даному випадку, як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, слідчим починаючи з 11.11.2000 року до 25.07.2001 року проводилось ряд слідчих дій спрямованих на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, проте вони були проведені не в повному обсязі, особу, яка вчинила даний злочин встановити не вдалось, що свідчить про факт неповноти проведення досудового розслідування. Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку встановленого ст. 92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Суд також звертає увагу на положення абзацу 2 п. 3-1 ч. 1 ст. 384 КПК України, яким визначено, що учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

Всупереч зазначеним вимогам закону, прокурор не надав суду доказів надходження від потерпілої особи клопотань про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, клопотання не містить відомостей про потерпілу особу, сповіщення якої є обов`язковим при вирішенні питання про закриття кримінального провадження. Така необхідність обумовлюється тим, що рішення суду по суті клопотання вплине на права та інтереси потерплого, в тому числі, на право апеляційного оскарження судового рішення.

Відсутність вказаної інформації позбавляє суд можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Твердження прокурора ОСОБА_3 про те, що потерпіла ОСОБА_6 померла, суд не приймає до уваги, оскільки не надано належні та достовірні докази даному факту. Навіть, якщо припустити, що ОСОБА_6 померла, то і в даному випадку необхідно було провести слідчі (розшукові) дії для встановлення іншої потерпілої особи із числа близьких родичів чи членів сім`ї померлого ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що дане клопотання про закриття кримінального провадження хоча формально і підпадає під дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», що набрав чинності 17.10.2019, яким частину першу ст.284 КПК України доповнено пунктом 3-1 щодо можливості закриття кримінального провадження в разі не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, але враховуючи вищевказані обставини суперечить завданням та загальним засадам кримінального провадження, і тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.284, 369-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання начальника Богуславського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000052 від 18.01.2013 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, подане в порядку п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0000052 після виготовлення повного тексту ухвали повернути до Богуславського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду оголошено 03 серпня 2020 року о 14 год. 10 хв.

Головуючий: суддя ОСОБА_1