УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0000391 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосергіївка Березнегуватського району Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, працюючого різноробочим в ФГ Когута, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
представник потерпілої ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_9

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги потерпілої.
Апелянт просить вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту строком на два місяці;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням, відповідно до ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду відповідно до ч. 1 ст. 326 КПК України.

Роз`яснено позивачу ОСОБА_5 , що залишення її цивільного позову без розгляду не позбавляє її права пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги потерпілої.
Апелянт вважає, вирок суду відносно ОСОБА_6 незаконним та необґрунтованим.

На думку апелянта, суд першої інстанції порушив її права як громадянки України та потерпілої особи, провівши судовий розгляд 16 червня 2020 року без її участі, безпідставно пославшись на положення ст. 325 КПК України.

Апелянт зазначає, що отримала повістку про виклик до суду в судове засідання на 16 червня 2020 року, але посилаючись на карантин в Україні, не мала можливості прибути за викликом, про що повідомила секретаря судового засідання ОСОБА_10 та просила відкласти розгляд справи на іншу дату.

Вважає, що зміст вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року, відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 2 ч. 3, п.2 ч. 4 ст. 374 КПК України.

Вказує, що була позбавлена можливості доказування в суді факту скоєння обвинуваченим ОСОБА_6 третього епізоду крадіжки належного їй майна, а саме металевих виробів, які зберігались в сараї та до якого ОСОБА_6 , за умов договору оренди житла, не мав доступу.

На думку апелянта, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 визначена надто м`яка міра покарання за інкриміновані йому злочини.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Суд визнав доведеним, що 03 серпня 2019 року в денний час доби, більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_6 , який перебував в домоволодінні, що розташоване по АДРЕСА_3 що належить ОСОБА_5 , яке він винаймав в останньої, виник злочинний умисел на здійснення крадіжки наявного там майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 03 серпня 2019 року в денний час доби, більш точного часу не встановлено, з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні веранди найманого ним будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , розібрав на частини і таємно умисно викрав газову плиту на 4 конфорки, білого кольору, виробництва СРСР, вартістю 450 грн, що належала ОСОБА_5 , після чого розпорядився викраденим на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріальних збитків в розмірі 450 грн.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна.

Крім того, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 в середині серпня 2019 року в денний час доби, більш точного часу не встановлено, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через відкриті двері проник до сараю домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , яке він винаймав у ОСОБА_5 та мав вільний доступ з дозволу власниці, таємно умисно викрав металевий газовий котел марки АГВ-80, вартістю 960 грн, що належав ОСОБА_5 . Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріальних збитків в розмірі 960 грн.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, ґрунтуються на доказах безпосередньо досліджених судом першої інстанції, яким надана належна правова оцінка.

Що стосується покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно призначене у межах санкцій інкримінованих статей, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З цими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Що стосується застосування положень ст. 75 КК України, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно положенням ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 п. 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції зазначив, що враховує характер вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, особу винного, який за місцем реєстрації характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та з урахуванням досудової доповіді органу з питань пробації з висновку якого вбачається можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
З урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, беручи до уваги його молодий вік, визнання ним своєї вини, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання у виді обмеження волі і, відповідно, його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої про порушення судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , а саме розгляд справи судом за її відсутності то вони є неспроможними.
Відповідно до положень ч.1 ст. 135 КПК України особа ( в тому числі і потерпілий) викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону чи телеграмою.
Статтею 325 КПК України передбачено наслідки неприбуття потерпілого, з якої слідує, що якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, а саме із зворотних повідомлень (а.п. 82, 83), потерпіла ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_8 були належним чином повідомлені про розгляд справи призначеної на 16 червня 2020 року, в судовому засіданні було з`ясовано думку учасників щодо можливості проведення судового засідання за відсутності потерпілої та її представника.
Матеріали кримінального провадження не містять клопотань від потерпілої чи її представника про відкладення судового засідання, призначеного на 16 червня 2020 року, а також не містять їх повідомлень про неможливість прибути в судове засідання з поважних причин. А тому суд першої інстанції, з`ясувавши з цього питання думку учасників судового провадження, прийняв обґрунтоване рішення про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за відсутності потерпілої та її представника, які належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи.
За такого, доводи апелянта, щодо порушення її прав, як потерпілої передбачених ст. 56 КПК України, не заслуговують на увагу. Оскільки, будь яких доказів на підтвердження того, що вона зверталась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеної на 16 червня 2020 року, потерпіла ОСОБА_5 суду апеляційної інстанції не надала, не надав таких доказів під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції і її представник адвокат ОСОБА_8 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: