КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001081 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Фащівка Антрацитівського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 50 розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вироком також вирішене питання речових доказів.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку із невірним призначенням судом покарання.
Апелянт звертає увагу суду на те, що на дату вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому правопорушення, санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Захисник зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617- VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, були внесені зміни до ч. 1 ст. 185 КК України, яка станом на дату постановлення вироку містила альтернативу покарання у вигляді обмеження волі.
В той же час, апелянт звертає увагу на те, що вказаним законом було посилено санкцію ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки було посилено верхню межу покарання у виді обмеження волі, а саме збільшено максимальний строк обмеження волі.
Таким чином, на думку захисника, при призначенні покарання суд повинен керуватись законом, який діяв на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення.
Крім того, апелянт зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді одного року обмеження волі є надто суворим та не відповідає особі обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, не має негативних характеристик, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також таке покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке не спричинило тяжких наслідків, вартість викраденого майна становить 243 грн. 38 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , 13 лютого 2019 року, приблизно о 20 год. 10 хв., перебуваючи в приміщенні торгівельного залу ПІІ «Білла Україна», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гришка, 3, керуючись злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто із покупців та персоналу магазину не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв з полиць наступне майно, а саме: пляшку горілки «Хлібний Дар Класична», об`ємом 1 л, вартістю 159 грн. 20 коп. (без ПДВ); сосиски молочні п/а в/г 330 г ТМ Billa, в кількості 2 шт., вартістю 75 грн. 18 коп. (без ПДВ), а всього майна на загальну суму 234 грн. 38 коп., яке сховав під куртку, в яку був одягнений, та утримуючи його при собі, не розрахувавшись за нього, направився до виходу із вказаного ПІІ «Білла Україна», тим самим виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак кримінальне правопорушення не було завершено з причин, що не залежали від його волі, оскільки біля виходу з ПІІ «Білла Україна» був затриманий працівниками охорони, разом з наявним при ньому майном.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обсяг і доведеність вини ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення майна.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про вид покарання, суд у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не має негативних характеристик.
Судом першої інстанції вірно враховано щире каяття ОСОБА_6 , як обставину, що пом`якшує покарання та обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням зазначено, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі та мотивував, чому більш м`який вид та розмір покарання до обвинуваченого не може бути застосований. З такими висновками погоджується колегія суддів.
Крім того суд першої інстанції також врахував, що вчинене кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, яким не було завдано тяжких наслідків, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме його щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання на підставі чого суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе і без реального відбування покарання, а тому звільнив ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відтак рішення суду про призначення ОСОБА_9 покарання у виді одного року обмеження волі та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, тривалістю один рік, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України тає достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617- VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року було посилено кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, наведеним Законом кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України було пом`якшено, оскільки в попередній редакції санкція статті серед іншого передбачала покарання у виді позбавлення волі, в той час як в новій редакції найсуворішим видом покарання є обмеження волі.
Таким чином, суд першої інстанції вірно на підставі ч. 1 ст. 5 КК України вирішуючи питання про вид та розмір покарання керувався редакцією ч. 1 ст. 185 КК України, що діяла на момент ухвалення вироку.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновків Верховного Суду викладених, зокрема, в постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 309/2466/18, заміна покарання, до якого застосовано положення ст. 75 КК України, покаранням, яке належить відбувати реально, в тому числі штрафом, є погіршенням становища обвинуваченого.
При цьому положеннями ч. 1 ст. 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
З огляду на викладене, незважаючи на те, що покарання у виді штрафу є більш м`яким від покарання у виді обмеження волі, у даному кримінальному провадженні захисник порушує питання про погіршення становища ОСОБА_6 , що згідно з вимогами кримінального процесуального закону є недопустимим, відтак колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3