Ухвала
Іменем України
06 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 734/2368/18
провадження № 51-3650ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2020 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 3 та ч. 6 зазначеної статті.
Відповідно до ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції та її думка з приводу участі у касаційному розгляді. Крім того, до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку, як на підставу для його скасування, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.
Крім того, засуджений, посилаючись на невідповідність ухвали апеляційного суду положенням ст. 419 КПК України, не вказує конкретно, які саме доводи апеляційних скарг суд апеляційної інстанції не перевірив та на які з них не надав відповіді у зазначеному судовому рішенні.
Окрім вказаного, як убачається зі змісту касаційної скарги, у мотивувальній її частині засуджений вказує на необхідність зміни оскаржуваних судових рішень, тоді як у прохальній ставить вимогу про їх скасування, чим допустив суперечності.
Крім цього, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України засуджений у скарзі не зазначає, чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Окрім зазначеного, всупереч вимогам ч. 6 ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано копій її додатків (копій судових рішень) у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 липня 2020 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3