КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЙІЙНИЙ СУД
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: : АДРЕСА_1 , раніше судимого 7.02.2014 року вироком Березанського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі, 17.04.2014 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 12.11.2019 року приблизно об 11 год. 00 хв. зайшов до громадського транспорту, а саме маршрутного таксі № 20, на зупинці «Кінотеатр «Салют»» біля будинку за адресою: м. Київ, проспект Науки, 11 -а, та побачивши невідому раніше дівчину, якою виявилась потерпіла ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав чуже майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: гаманець, який матеріальної цінності не становить, з грошовими коштами в сумі 251 грн. 00 коп., який знаходився в сумці потерпілої. Після чого з викраденим майном ОСОБА_6 покинув маршрутне таксі № 20 на зупинці «Площа Деміївська» навпроти будинку за адресою: м. Київ, пр-т Науки, 4, та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 251 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить скасувати вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
При цьому прокурор, вважаючи вирок суду незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку та дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_6 має непогашену судимість та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності, не працює, в судовому засіданні не надав документів щодо догляду за матір`ю похилого віку, яка є інвалідом, постійного джерела доходів не має.
Прокурор стверджує, що суд безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття, оскільки лише під тиском беззаперечних доказів, намагаючись уникнути справедливого покарання за вчинені злочини ОСОБА_6 визнав свою винуватість, бо був затриманий на місці вчинення злочину у порядку ст. 208 КПК України.
Прокурор вважає, що у суду не було підстав для застосування відносно ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України та суд у вироку не навів переконливих доводів на підтвердження рішення про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши дані щодо особи обвинуваченого, заслухавши виступи сторін у судових дебатах і останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення ґрунтується на доказах, перевірених судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та не заперечується в апеляції прокурора, як і висновок про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який є судимим, має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується посередньо, має на утриманні матір похилого віку, працює неофіційно, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
В апеляції прокурора міститься доводи щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, проте прокурор просить апеляційну інстанцію призначити покарання у виді двох років позбавлення волі, тобто таке ж покарання, як було призначено оскаржуваним вироком.
Позаяк в апеляції прокурора не заперечуються висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 , правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а також прокурор просить призначити обвинуваченому таке ж покарання, яке було призначено судом першої інстанції, то підстав для скасування вироку суду в частині визнання ОСОБА_6 винним, кваліфікації дій обвинуваченого та в частині призначення покарання колегія суддів не вбачає.
Вирок суду щодо ОСОБА_6 має бути скасованим у частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з мотивів, наведених в апеляції прокурора.
Обґрунтовуючи висновок про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без відбування покарання у виді позбавлення волі, суд зазначив, що враховує дані про особу, зокрема те, що обвинувачений тривалий час після звільнення з місць позбавлення волі не вчиняв злочинів, має постійне місце реєстрації та проживання, доглядає матір похилого віку, працює за місцем проживання, від суду не ухилявся, а також обставини справи, зокрема, вартість викраденого та те, що майно потерпілій повернуто, наявність обставин, які пом`якшують покарання.
Те, що ОСОБА_6 є раніше неодноразово судимим із врахуванням вказаних вище даних про його особу та обставин справи, на думку суду першої інстанції, не є перешкодою для застосування до нього вимог ст. 75 КК України.
Колегія суддів, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України суд першої інстанції безпідставно врахував такі ж обставини, які були враховані при обранні виду та розміру покарання.
Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_6 має на утриманні матір похилого віку.
Щодо обставин справи, врахованих судом, то суд врахував лише вартість викраденого майна, безвідносно до обставин, за яких мало місце викрадення.
Разом з тим, згідно із встановленими обставинами справи ОСОБА_6 викрав у потерпілої ОСОБА_8 не, власне, грошові кошти, а гаманець, у якому виявились гроші в сумі 251 гривня.
Отже, умисел обвинуваченого був направлений на викрадення невизначеної кількості грошей чи інших цінностей, які могли бути у гаманці потерпілої, відтак врахування вартості викраденого майна без урахування обставин викрадення є, на думку колегії суддів, безпідставним.
Та обставина, що викрадене майно було повернуто потерпілій, не стосується дій обвинуваченого ОСОБА_6 , який після вчинення крадіжки відразу був затриманий, а майно повернуто потерпілій.
Водночас, ч. 1 ст. 75 КК України встановлено, що для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання суду належить врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.
Відносно ОСОБА_6 суд не врахував того, що обвинувачений є неодноразово судимим, вказавши, що це не є перешкодою для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України.
Колегія суддів, не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки дані про особу ОСОБА_6 та його судимості в сукупності не дають підстав вважати, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Так, ОСОБА_6 був неодноразово судимим. При цьому дві останні судимості ОСОБА_6 , у тому числі, судимість за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не погашені.
Звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково 29 жовтня 2015 року, ОСОБА_6 вчинив новий умисний злочин проти власності.
Така поведінка обвинуваченого свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та не свідчить про можливість виправлення без відбування покарання в умовах іспитового строку.
Таким чином, зважаючи на відсутність в матеріалах кримінального провадження обставин, які б давали підстави вважати, що існує можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, колегія суддів вважає, що рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є безпідставним.
Оскільки рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є необґрунтованим та не відповідає вимогам вказаної статті, то вирок суду в частині звільнення від відбування покарання підлягає до скасування з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку, за яким засуджений має реально відбувати покарання, призначене йому вироком суду першої інстанції.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418,420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України скасувати та постановити в цій частині свій вирок.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
В решті вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа 11-кп/824/1780/2020 Категорія КК: ч. 2 ст. 185
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1
.