Провадження № 1-кс/643/3971/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Московського ВП ГУНП Харківської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 29.05.2020 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001178 від 29.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.397 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Московського районного суду м. Харкова 10.09.2020 надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Московського ВП ГУНП Харківської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 29.05.2020 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001178 від 29.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.397 КК України.
В обґрунтування скарги заявник вказував, що постанова від 29.05.2020 про закриття кримінального провадження №0001178 є необґрунтованою та невмотивованою, висновок про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам діючого кримінально-процесуального законодавства України, а тому підлягає скасуванню. Також вважав, що слідчим при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження не вжито заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. При проведенні досудового розслідування слідчим не було дотримано положень ст. 9 КПК України щодо повноти та всебічності, неупередженості в дослідженні обставин кримінального провадження. Тому винесена постанова є передчасною, та такою, що не відповідає вимогам КПК України.
На судове засідання учасники кримінального провадження не з`явились, до його початку від слідчого, прокурора надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, заявник в своїй заяві наполягав на задоволенні скарги та скасуванні оскаржуваної постанови слідчого, прокурор вказала, що постанова необгрунтована.
Слідчий суддя, ознайомившись із заявами учасників справи, дослідивши матеріали скарги, а також матеріали кримінального провадження №0001178 від 29.02.2020, приходить до наступного.
Частиною першою статті 303 КПК України визначено, що рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
За змістом ч.5 ст.110 КПК України обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти відображення в його мотивуванні, постанова слідчого про закриття кримінального провадження згідно зі ст. 110 КПК України має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що Московським ВП ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001178 від 29.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.397 КК України, за фактом втручання невстановленими особами у діяльність адвоката ОСОБА_3 , який здійснював представництво інтересів ОСОБА_5 .

Постановою слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 29 травня 2020 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Вказана постанова про закриття кримінального провадження мотивована тим, що склад злочину, передбаченого ч.1 ст.397 КК України має місце тоді, коли вчинення зазначених перешкод здійснюється щодо правомірної діяльності захисника чи представника особи та предметом такої діяльності є надання правової допомоги. Вчинення перешкод означає створення перепон для здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи з надання правової допомоги шляхом застосування психічного чи фізичного насильства, підкупу, безпідставної відмови у наданні таким особам необхідних для виконання ними своїх повноважень документів чи іншої інформації, неправомірне позбавлення зазначених осіб права захищати особу чи представляти її інтереси в суді або у будь-який інший спосіб. За висновками слідчого перераховані вище дії до ОСОБА_3 не застосовувались.

Однак, з таким висновком слідчого погодитися не можна, в той час як доводи, на які посилається скаржник, заслуговують на увагу.

Також, слідчий суддя звертає увагу на формальне відношення слідчого до перевірки доводів, зазначених в заяві про вчинення імовірного злочину та не прийняття усіх передбачених законом заходів для проведення всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст.ст.2, 284 КПК України закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження, то він має звернути увагу на те, що б така постанова в обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, та чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у його вчиненні.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Однак в даному випадку, слідчим взагалі не проведено слідчі дії, спрямовані на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин кримінального правопорушення.

Слідчим не було допитано заявника та прийнято рішення щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, не допитано осіб, на яких вказує заявник, як на осіб, які відносно нього вчинили кримінальне правопорушення та не вирішено питання їх статусу, не встановлено осіб, які були очевидцями чи свідками вчинення кримінального правопорушення, не з`ясовано, яким чином вчинено злочин та не встановлено осіб, які його вчинили, за необхідності не проведено перехресний допит свідків, потерпілого для усунення розбіжностей в їх поясненнях тощо.

Відтак, слідчому необхідно всебічно, повно дослідити обставини кримінального провадження; встановити, перевірити, належно оцінити усі зібрані докази у сукупності та прийняти рішення з підстав, передбачених законом, які входять до його повноважень.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження. А тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

У постанові про закриття кримінального провадження слід вказати, яку саме з підстав і чому застосовано в цьому випадку. Повнота й чіткість мотивування мають результатом те, що всі рішення, викладені в резолютивній частині постанови про закриття провадження, логічно випливають із її мотивувальної частини. Важливою властивістю постанови про закриття кримінального провадження є логічність, послідовність, відсутність суперечностей.

Наведене дає підстави для висновку про те, що обґрунтування підстав для закриття кримінального провадження, наведене в оскаржуваній постанові, не можна вважати достатньо переконливим.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення дію чи бездіяльність слідчого постановляється ухвала, крім іншого, про скасування рішення слідчого.
Керуючись ст.ст. 303-304, 309, 376, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Московського ВП ГУНП Харківської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 29.05.2020 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001178 від 29.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.397 КК України - задовольнити.
Постанову слідчого СВ Московського ВП ГУНП Харківської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 29.05.2020 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001178 від 29.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.397 КК України - скасувати.
Матеріали кримінального провадження №0001178 від 29.02.2020 повернути до Московського ВП ГУНП Харківської області - для продовження досудового розслідування.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1