Провадження 11-кп/824/1389/2020 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої),ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до 15 лютого 2020 року включно.

Вказане рішення мотивовано тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при застосуванні до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існують ризики переховування обвинувачених від суду з метою уникнення покарання, що загрожує їм в разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих їм дій, також існує ризик того, що обвинувачені будуть вчиняти поза процесуальні дії з метою створення перешкод судовому розгляду, а також ризик незаконного впливу обвинувачених на свідків у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 указано на незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що прокурором не доведено наявності жодного з ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вважала, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_10 від суду є безпідставним, оскільки судом не було враховану ту обставину, що ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, та не має у власності достатньої кількості заощаджень, щоб перебувати за кордоном протягом тривалого періоду часу. Разом з тим, апелянт звернула увагу, що Реєстр матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що всі докази, а саме речі та документи вилучені та долучені до матеріалів справи, а відтак на її думку, ризику, передбаченого п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України на даний час взагалі не існує. Щодо ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_10 на свідків, стороною захисту зазначено, що на даний час допит свідків по справі закінчено, відтак даний ризик відсутній. Відсутній також, на думку захисника, і ризик перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_10 кримінальному провадженню іншим чином. Просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_10 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвала щодо обвинуваченого ОСОБА_11 в апеляційному порядку не оскаржується.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення

захисника, яка підтвердила доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів контрольного провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою було вирішене у ході судового провадження у першій інстанції. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у ході судового провадження у суді першої інстанції та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав доведеним прокурором наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення. Висновок суду про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини сформульованої у контексті оцінки ризиків неналежної процесуальної поведінки особи, зокрема у рішеннях «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), заява № 45100/98, п. 106, від 08.02.2005 року та «Летельє проти Франції», п. 43, від 26.06.1991 року.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_10 від суду. При цьому, указаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 178 КПК України.

Обставини вчинення інкримінованого злочину, у тому числі і мотиви вчинення злочину, які поставлені у вину обвинуваченому, дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також ризику знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Наведене у своїй сукупності указує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, що указує на наявність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 іншого альтернативного запобіжного заходу, то на думку колегії суддів, жодний інший запобіжний захід, передбачений ч.1 ст.176 КПК України, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити наведені вище ризики, у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 на наявність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку із чим є можливим застосування щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність дружини та малолітніх дітей не може саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути існуючі ризики.
У зв`язку із відсутністю апеляційних скарг, предметом оскарження яких було продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , а підстав для виходу за межі вимог апеляційної скарги, у порядку ч.2 ст.404 КПК України колегія суддів не знайшла, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_11 не переглядається.

Підстав для зміни чи скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 до 15 лютого 2020 року включно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4