ВИРОК
іменем України

04 грудня 2020 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
захисника: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000153, зареєстроване в ЄРДР 02 березня 2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

зареєстрованого в

АДРЕСА_2 , громадянина України,

українця, освіта середня, не одруженого, не працюючого,

судимого вироком Володимир-Волинського міського суду

Волинської області від 04 квітня 2017 року за ч.2 ст.296, ст.335,

ч.1 ст.70, 75, 76 КК України до трьох років позбавлення волі з

іспитовим строком два роки, з урахуванням ухвали Володимир-

Волинського міського суду Волинської області від 26 березня

2019 року про скасування звільнення від відбування покарання з

випробуванням і направлення засудженого для відбування

призначеного покарання, вироком Володимир-Волинського

міського суду Волинської області від 24 листопада 2017 року за

ч.1 ст.289 КК України до штрафу в розмірі 20400 грн.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.185, ч.1 ст.187 КК України,-

в с т а н о в и в:

28 лютого 2019 року о 18 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу магазину «Монарх», що по вулиці Сагайдачного, 93, міста Володимира-Волинський, Волинської області, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та умислом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, таємно викрав належний ОСОБА_7 велосипед марки «Bulls», вартість котрого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №497 від 21.08.2019 року, становить 4300 гривень, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, 22 липня 2019 року, близько 19 години 00 хвилин, він же, перебуваючи поблизу магазину «Вопак», що по вулиці Ковельській, 132/2, міста Володимира-Волинський, Волинської області, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та умислом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав тимчасово залишений йому військовий рюкзак марки «DingZhi Exciting world» вартістю 516 гривень 67 копійок, в котрому знаходились: 2 військові кителі, вартістю 343 гривень кожен, утеплювач до бушлату, вартістю 466 гривень 67 копійок, берци, вартістю 573 гривні 33 копійки, зарядний пристрій до телефону марки «Samsung», вартістю 100 гривень, військова кепка, вартістю 100 гривень, комплект постелі, вартістю 225 гривень, військова футболка, вартістю 103 гривні 33 копійки, павер-банк, вартістю 300 гривень, портативна колонка вартістю 100 гривень, гаманець чорного кольору, вартістю 150 гривень (вартість речей встановлена відповідно до висновків судово- товарознавчих експертиз №499 та 512 від 28 серпня 2019 року), належні ОСОБА_8 , чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 3321 гривню.

Крім цього, 23 липня 2019 року, близько 21 години 15 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та умислом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав належний ОСОБА_9 велосипед, марки «Raleight», вартість котрого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №480 від 13.08.2019 року, становить 2233 гривні 33 копійки, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим у вчинених злочинах повністю. Суду показав, що у зв`язку із відсутністю коштів, він вчинив дані крадіжки, зокрема 28 лютого 2019 року біля 18 год поблизу магазину «Монарх», що по вулиці Сагайдачного, міста Володимира-Волинський, шляхом вільного доступу, він таємно викрав велосипед марки «Bulls». Окрім цього, в кінці липня 2019 року біля 19 год поблизу магазину «Вопак», що по вулиці Ковельській, міста Володимира-Волинський, шляхом вільного доступу, таємно викрав тимчасово залишений йому військовий рюкзак з речами, а також в кінці липня 2019 року, близько 21 год, перебуваючи у дворі житлового будинку по вулиці Віленській, міста Володимира-Волинський, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки «Raleight». Кається у вчиненому та просить суворо не карати.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Разом з тим, органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, на початку серпня 2019 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у квартирі АДРЕСА_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та умислом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав гаманець вартістю 50 гривень в котрому знаходились грошові кошти у сумі 260 гривень, належні ОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 310 гривень, тобто своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинених повторно, ОСОБА_5 , вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України.

Окрім цього, органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується також у тому, що 22 серпня 2019 року, близько 18 год., він, будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, знаходячись в квартирі АДРЕСА_4 , вчинив напад на ОСОБА_10 , поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу в ході котрого наніс удари руками та ногами в різні ділянки тіла потерпілого, внаслідок чого заподіяв йому, тілесні ушкодження у вигляді садна та синця обличчя, садна правого колінного суглобу, котрі згідно судово - медичної експертизи № 102 від 30.08.2019 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та медіального вивиху правого надколінника, котрий згідно судово - медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, після чого відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Нокіа Аша», вартістю 100 гривень, срібним ланцюжком 925 проби, вагою 1,31 г, вартістю 150 грн. та срібним хрестиком 925 проби, вагою 1,47 г, вартістю 163 гривні, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 413 грн.

Суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст.187 КК України, за епізодами протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана, а тому вважає за необхідне виправдати обвинуваченого на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_5 за цим обвинуваченням, суд виходить з наступного.

За ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 92 КПК обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках на потерпілого.

Органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому вказаних кримінальних правопорушень, за епізодами протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , обґрунтовувалось наступними доказами, наданими прокурором суду, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , показаннями свідка ОСОБА_11 , протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_10 (а.к.п.51-52), заявою ОСОБА_10 про згоду на огляд житла (а.к.п.53), протоколом огляду місця події (а.к.п.54-58), , повідомленням чергового лікаря Володимир-Волинського ТМО (а.к.п.58а), протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_10 (а.к.п.65), корінцем талона-повідомлення єдиного обліку №5487(а.к.п.66), пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого ОСОБА_10 (а.к.п.67), рапортом поліцейського ОСОБА_12 (а.к.п.177), заявою ОСОБА_5 про видачу речей (а.к.п.184), протоколом огляду речей (а.к.п.185), постановою про визнання предметів речовими доказами (а.к.п.186), висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_10 (а.к.п.190), заявою ОСОБА_5 (а.к.п.197), та характеризуючі дані на ОСОБА_5 .

Однак докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст.187 КК України, за епізодами протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , є суперечливими та не доводять його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана.

Так, допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_5 винним себе не визнав, суду показав, що інкримінованих йому діянь по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 він не вчиняв, а написана ним заява про вчинення крадіжки майна ОСОБА_10 була без участі захисника та під моральним тиском працівників поліції. Показав суду, що у потерпілого ОСОБА_10 він часто бував вдома, ночував, оскільки вони разом розпивали спиртні напої. Потерпілий неодноразово давав йому і банківську картку, і готівку, щоб він купив спиртне чи продукти харчування та цигарки. Коли його затримали працівники поліції, то при ньому був гаманець, яку він мав повернути власнику. Під тиском написав заяву, що викрав ці речі та видав їх працівникам поліції. По епізоду розбійного нападу пояснив, що в той день потерпілий попросив його купити спиртне та дав готівкові гроші. Коли він приніс спиртне в квартиру ОСОБА_13 , останній почав з ним конфлікт та вдарив його, в результаті чого між ними виникла шарпанина і він вибіг з квартири, оскільки ОСОБА_13 погрожував викликати поліцію. Жодних речей його він не брав. Просить його виправдати.

Такі показання обвинуваченого суд, згідно ст.23 КПК України, бере до уваги, оскільки вони є послідовними, підтверджуються іншими належними та допустимими доказами.

Так, допитаний судом в якості потерпілого ОСОБА_10 суду показав, що у нього в квартирі часто збирались різні компанії і вживали спиртне. Обвинувачений деякий час проживав у нього в квартирі, він йому доручав робити деякі покупки спиртного, продуктів та неодноразово давав гроші та банківську картку. Під час одного із розпиття спиртного в компанії різних людей, з кола його знайомих, він сп`янів та заснув. Коли проснувся, то виявив пропажу гаманця та грошей і картки. Оскільки не вдавалось його знайти, то повідомив про крадіжку поліцію. Згодом виявилось, що даний гаманець з карткою особи, яких він знає лише по прізвиськах, та які вчинили дану крадіжку, передали для обвинуваченого ОСОБА_14 , щоб той повернув йому. Стверджує, що ОСОБА_5 крадіжки не вчиняв. За епізодом розбійного нападу, ствердив, що ОСОБА_15 попросив сходити на точку купити горілки. Коли той повернувся, то частину решти коштів витратив на цигарки без його дозволу, тому він вдарив ОСОБА_16 і через це між ними виникла шарпанина. Він крикнув, що викличе поліцію та намагався подзвонити з власного телефона, однак ОСОБА_16 йому завадив і відключив телефон. В ході шарпанини він втратив срібну цепочку з хрестиком. Коли він втік з квартири, то повідомив з чужого телефона про цю подію працівників поліції, однак згодом виявив що телефон і цепочка з хрестиком залишились на місці та продемонстрував цю цепочку з хрестиком в суді.

Показання потерпілого про причетність до крадіжки його гаманця інших осіб, узгоджуються як з показаннями обвинуваченого, так із з іншими належними та допустимими доказами, а з урахуванням смерті потерпілого ОСОБА_10 після його допиту судом як потерпілого суд позбавлений можливості їх перевірити в інший спосіб, а сторона обвинувачення спростувати їх, а тому всі протиріччя та сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

Обставини, викладені у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_10 (а.к.п.51-52, 65), ним не підтримані в суді під час допиту в якості потерпілого.

Протокол огляду місця події та заява ОСОБА_10 про згоду на огляд житла (а.к.п.53, 54-58) не містять жодної доказової бази, так само як і корінець талона-повідомлення єдиного обліку №5487(а.к.п.66) та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого ОСОБА_10 (а.к.п.67).

Повідомлення чергового лікаря Володимир-Волинського ТМО (а.к.п.58а), висновок судво-медичної експертизи ОСОБА_10 (а.к.п.190) підтверджують показання обвинуваченого та потерпілого про те, що між ними відбулась шарпанина та не доводять факту вчинення розбійного нападу ОСОБА_5 .

Рапорт поліцейського ОСОБА_12 (а.к.п.177) не може бути визнаний судом допустими доказом винуватості обвинуваченого.

Заява ОСОБА_5 про видачу речей (а.к.п.184), протокол огляду речей (а.к.п.185), постанова про визнання предметів речовими доказами (а.к.п.186), а також заява ОСОБА_5 (а.к.п.197), написана ним на досудовому слідстві без участі захисника, добровільність написання якої він заперечив в суді, з урахуванням показань потерпілого ОСОБА_10 в суді та за відсутності інших доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки речей потерпілого, суд визнає недопустимими доказами.

Допитана судом свідок ОСОБА_11 суду показала, що коли вона працювала на зміні в барі, в серпні 2019 року в вечірню пору близько 21 год до неї підбіг молодий хлопець худорлявої статури, віком близько 30 років і повідомив, що його побили і забрали телефон, просив дати можливість викликати поліцію. Він по зовнішньому вигляду був неадекватний.

За ч.1 статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому за частиною 2 цієї статті жоден доказ не має наперед встановленої сили, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Суд, оцінюючи всі докази у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Згідно з п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».

Детальний аналіз та оцінка комплексу доказів у кримінальному провадженні дають суду можливість зробити безумовний та категоричний висновок про відсутність доказів у сторони обвинувачення про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст.187 КК України, за епізодами протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 .

У даному випадку жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на це стороною обвинувачення не надано.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тому судовий розгляд здійснювався відповідно до вимог вказаної статті.

Аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вони є суперечливими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь.

Таким чином, докази сторони обвинувачення про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст.187 КК України, за епізодами протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 не є беззаперечними, не доводять винності обвинуваченого ОСОБА_5 поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

За таких обставин справи епізод таємного викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 суд виключає з обсягу обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України за недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, а за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 за ч.1 ст.187 КК України ОСОБА_5 слід виправдати за недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що за епізодом викрадення велосипеда марки «Bulls», належного ОСОБА_7 , своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України.

За епізодами таємного викрадення військового рюкзака з речами ОСОБА_8 та належного ОСОБА_9 велосипеда марки «Raleight», суд вважає що своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Вчинене обвинуваченим відносяться до категорії кримінального проступку та двох злочинів середньої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю даних злочинів та часткове відшкодування ним шкоди, завданої злочинами.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обвинувачений характеризуються посередньо, є особою молодого віку, однак він раніше вчиняв умисні злочини та був судимий, а тому суд вважає, що його виправлення в даному випадку не можливе без ізоляції його від суспільства і щодо нього слід обрати міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким він повинен нести кримінальну відповідальність, із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та недопущення вчинення ним нових злочинів. При цьому суд також враховує заяви потерпілих про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_5 та те, що вони не наполягають на суворому покаранні.

Оскільки призначаючи остаточне покарання за даним вироком суд застосовує положення ч.1 ст.71 КК України та приєднує частину невідбутого покарання за злочини, передбачені ч.2 ст.296, ст.335 КК України, вчинені ним восени 2016 року, тому суд зараховує термін його попереднього ув`язнення за цим вироком в строк відбуття покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції 26.11.2015 року).

Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого в частині доведеного обвинувачення. Речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України. Цивільні позови не заявлено.

Керуючись ст.ст.369,370,371,373,374,376 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку та кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

-За ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк два роки роки.

-За ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити за цим вироком покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, приєднати частину невідбутого покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 квітня 2017 року за ч.2 ст.296, ст.335 КК України, та остаточно призначити за цим вироком до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і три місяці.

Строк відбування покарання за цим вироком рахувати з 04 грудня 2020 року, тобто з дня ухвалення даного вироку.

У порядку ч.5 ст.72 КК України (в редакції 26.11.2015 року) зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 23 серпня 2019 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_5 залишити без змін тримання під вартою.

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.187 ч.1 КК України та виправдати, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз в сумі 4396 грн.28 коп.

Речові докази DVD-R диск залишити в матеріалах кримінального провадження, військові берци, військовий бушлат, два військові кителі та військові штани повернути їх власнику ОСОБА_8 , гаманець ОСОБА_10 знищити.

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яку може бути подано через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:/-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського
міського суду Волинської області ОСОБА_1