У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.11.2020 Справа №607/19397/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_5 щодо незаконного затримання ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0003043, - встановив:
До суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 щодо незаконного затримання ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0003043.

У поданій скарзі зазначено: « 5 листопада 2019 року близько 07:00 без ухвали суду за підозрою у вчиненні злочину затримано ОСОБА_3 , який доставлений з міста Запоріжжя до ГУ НП в Тернопільській області.

7 листопада 2020 року ухвалою суду обрано запобіжний захід щодо ОСОБА_3 .

Вважаю, затримання проведене органом досудового розслідування таким, що не відповідає вимогам КПК України з огляду на наступне.

Згідно ст.207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на тс, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину вів підозрюється, а також роз`яснити право маги захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обгрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Згідно ст.209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Згідно ст.210 КПК України уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством. Про кожне затримання уповноважена службова особа одразу повідомляє за допомогою технічних засобів відповідальних осіб в підрозділі органу досудового розслідування. У разі наявності підстав для обґрунтованої підозри, що доставлення затриманої особи тривало довше, ніж це необхідно, слідчий зобов`язаний провести перевірку для вирішення питання про відповідальність винуватих у цьому осіб.

Згідно ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обгрунтованості затримання. Згідно ст.206 КПК України незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку, встановленому законом.

Статтею 208 КПК України передбачено законний порядок затримання особи уповноваженою особою без ухвали слідчого судді, і перелік підстав є вичерпний. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Статтею 5 Конвенції встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою Європейського суду, фіксація точних даних про затримання, як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей, передбачених ст. 5 Європейської конвенції.

Відповідно до ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обгрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутністю судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у п.55 Рішення від 31.03.2011 р по справі «Новак проти України» зазначає, що стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальні права на свободу і безпеку. Це право має першорядне значення в «демократичному суспільстві» за змістом Конвенції (див. Де Вільде, Оомс і Версип, 18 червня 1971, § 65, Серія А, ГІ. 12, та Вінтерверп проти Нідерландів, 24 жовтня 1979, § 37, Серія А, п. 33). Перелік виключень, викладених у статті 5 § 1, є вичерпним (див. Labita проти Італії [GC], № 26772/95, § 170, ЄСПЛ 2000-1V, та Куінн проти Франції, 22 березня 1995 року, § 42, Серія А, № 311), і тільки вузьке тлумачення цих винятків відповідає меті цього положення, а саме: забезпечити, щоб ніхто безпідставно не був позбавлений свободи (див. Енгель та інші проти Нідерландів, 8 червгня 1976, § 58, Серія А, п. 22, та Амур проти Франції 25 червня 1996, § 42, Reports 1996-ІІІ). 56. Крім того, Суд нагадує, що є важливим, щоб позбавлення волі відбувалось з дотриманням загального принципу правової визначеності. Тому необхідно, щоб умови позбавлення волі були чітко визначені національним законом і сам закон був передбачуваним у застосуванні, так щоб він відповідав стандарту «законності», встановленому Конвенцією, - стандарту, який вимагає, щоб усі права були досить точними, щоб дозволити людині (якщо це необхідно, за допомогою відповідної консультації) передбачити, в ступені, розумному за даних обставин, наслідки, які дана дія може спричинити за собою (див. Барановський проти Польщі, скарга № 28358/95, § 52, ЄСПЛ 2000- III).

Європейський суд з прав людини у п.173 Рішення від 21.04.2011 р. по справі «Нечипорук, Йонкало проти України» зазначає, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемп- белл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), n. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтверджен- ня або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення від 28 жовтня 1994 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), n. 55, Series A, № 300-A). Однак, вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Крім того, за відсутності обґрунтованої підозри особу за жодних обставин не може бути затримано або взято під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення від 13 листопада 2007 р. у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), заява № 35615/06,Лі. 48). 176. Суд також наголошує, що незадокументоване затримання особи свідчить про [ абсолютне ігнорування принципово важливих гарантій статті 5 Конвенції і виявляє грубе порушення цієї статті. Незадокументування таких відомостей, як дата, час і місце затримання особи, її ім`я, / підстави для затримання та ім`я особи, яка здійснює затримання, має вважатися таким, що суперечить вимозі законності і самій меті статті 5 Конвенції (див. рішення від 25 травня 1998 р. у справі «Курт проти Туреччини» (Kurt v. Turkey), п. 125, Reports 1998-Ш).

Порушеннями чинного законодавства щодо утримання підозрюваного є та обставина, що щодо ОСОБА_3 відсутня ухвала суду про тримання під вартою, натомість така ухвала є щодо ОСОБА_3 , що очевидно є іншою особою.

Таким чином, затримання мого підзахисного всупереч вимогам ст. 208 КПК України одночасно є і порушенням норм міжнародного права. Згідно зі ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 208, 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обгрунтованості його затримання. Відповідно до п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний, кого позбавлено свободи в наслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним. Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 пояснив, що подану скаргу підтримує в повному обсязі, крім того просить долучити копію свідоцтва про шлюб, копію диплома про освіту, копію картки платника податків.

Підозрюваний ОСОБА_3 підтримав доводи свого захисника.

Слідчий ОСОБА_6 пояснив, що заперечує щодо задоволення скарги оскільки ОСОБА_3 було затримано в порядку п.4 ст. 208 КПК України, а на даний час він утримується під вартою на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2020 року ЄУН 607/18992/20. Крім цього просить суд долучити до справи копію ухвали на підставі якої підозрюваний ОСОБА_3 утримується під вартою та копію рапорту ст. о/у УСР в Тернопільській області ДСР НП України ОСОБА_7 .

Заслухавши доводи сторін, ознайомившись з скаргою та матеріалами долученими до неї слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором.

На підставі статей 10, 22 КПК України у сторін не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених КПК України, за будь-якими ознаками. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на подання до суду клопотань, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В порядку ч.2 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Із змісту ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2020 року ЄУН 607/18992/20 вбачається, що ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім цього з вказаної ухвали вбачається, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу було розглянуто скаргу адвоката ОСОБА_5 на незаконне затримання та відмовлено у ній.

Відповідно до ч.3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

В обґрунтуванні скарги зазначено, що стосовно ОСОБА_3 відсутнє судове рішення, яким йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2020 року ЄУН 607/18992/20, запобіжний захід обрано стосовно ОСОБА_3 , однак слідчий суддя критично сприймає дані доводи, оскільки стороною захисту не доведено, що у даному випадку під вартою утримується інша особа.

Проаналізувавши наведене у сукупності слідчий суддя приходить до переконання про те, що ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі судового рішення, яке не скасовано а питання, щодо законності його затримання уже було вирішено судом.

Враховуючи вищенаведені обставини, та те, що ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі рішення суду, яке не скасовано, а скаржником не доведено обставин на які він посилається, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 3, 10, 22, 94, 206, 208 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 щодо незаконного затримання ОСОБА_3 та звільнення його з-під варти, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Перекладач ОСОБА_4 повинна роз`яснити підозрюваному ОСОБА_3 зміст ухвали, перекласти її та засвідчити своїм підписом.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1