Справа № 459/2303/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/335/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 389 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 3 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 3 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням ч. ч. 1, 3 ст. 72 КК України, де 1 (одному) дню арешту відповідають 8 (вісім) годин громадських робіт, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 30 березня 2018 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 (одного) місяця 10 (десять) днів арешту.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати після набрання вироком законної сили із часу фактичного затримання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 був засуджений вироком Червоноградського міського суду Львівської області 30 березня 2018 року за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 140 годин громадських робіт. Вирок суду набрав законної сили. Обвинувачений 23 травня 2018 року прибув у Сокальський міськрайонний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, де був ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання у виді 140 годин громадських робіт, тобто у вільний від роботи чи навчання час, безоплатно, протягом 4 годин на день виконувати суспільно корисні роботи, призначені йому вироком суду. Обвинувачений був належним чином ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, був попереджений про кримінальну відповідальність у зв`язку з невиконанням вищевказаного рішення суду та отримав під особистий підпис направлення для відбуття покарання. Однак 24.05.2018 року ОСОБА_6 без поважних на те причин не прибув в КП «Червонограджтлокомунсервіс» для відбування покарання. 5 червня 2018 року з`явився у вказане підприємство, де директором було видано наказ про прийняття його на громадські роботи по благоустрою населеного пункту та складено графік його виходу на роботу у червні 2018 року, з яким останній був належним чином ознайомлений. Проте 6 червня 2018 року та в подальшому в інші дні червня 2018 року ОСОБА_6 на відпрацювання громадських робіт не прибув. Таким чином за червень 2018 року обвинувачений не відпрацював жодної години громадських робіт, тим самим умисно ухилився від виконання вироку суду, яким йому було призначено покарання у виді 140 годин громадських робіт.

Не погоджуючись з вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 3 лютого 2020 року, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та згідно ст. 69 КК України призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, та визначити остаточне покарання у виді штрафу або громадських робіт.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначає, що він не погоджується з вироком суду в частині призначення покарання у виді одного місяця десяти днів арешту, оскільки свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю і чистосердечно розкаявся у вчиненому, є особою молодого віку. Зазначає, що він не мав можливості з`явитися до КП «Червонограджитлокомунсервіс», так як його мама сильно захворіла і потребувала стороннього догляду, а він був єдиним членом сім`ї, який міг її доглядати. Зазначає, що не є суспільно небезпечною особою і на обліку в лікаря нарколога не перебував.
Вважає, що покарання, призначене йому судом першої інстанції, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
До апеляційного суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 , який просить розгляд апеляційної скарги провести у відсутності захисника, апеляційну скаргу, подану обвинуваченим ОСОБА_6 , підтримує повністю.

Заслухавши виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеному у вироку суду кримінальному правопорушенні відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України. Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Стосовно покарання, з яким не погоджується обвинувачений та просить застосувати щодо нього ст. 69 КК України, то під час обрання такого ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину; щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання; особу обвинуваченого, його посередню характеристику за місцем проживання, те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; покарання призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинені злочини. Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання саме у виді арешту та своє рішення мотивував у вироку.

Покликання обвинуваченого на неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин та особи обвинуваченого, як на підставу зміни вироку колегія суддів до уваги не бере, оскільки такі були враховані суддею першої інстанції під час ухвалення вироку.

Призначивши ОСОБА_6 покарання у виді одного місяця арешту, що є мінімальним для даного виду покарання та відповідає вимогам санкції ч. 2 ст. 389 КК України, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочину, особу обвинуваченого, про що зазначив у вироку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, з врахуванням вимог ч. ч. 1, 3 ст. 72 КК України, де 1 дню арешту відповідають 8 годин громадських робіт, ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 30 березня 2018 року, та призначено останньому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 місяця 10 днів арешту, з чим колегія суддів погоджується.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено ч. 2 ст. 389 КК України, обвинуваченому ОСОБА_6 не вбачає.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 69 КК України і в обґрунтування цього наведено дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Так, ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочинів та відсутність обставин, що обтяжують покарання, то такі, на думку колегії суддів, не є підставами для застосування положень ст. 69 КК України.

Твердження апелянта про неврахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, який вчинив злочини внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, зокрема у зв`язку з тим, що його мама сильно хворіла та потребувала стороннього догляду, не можна вважати переконливим, позаяк ці дані і обставини існували до моменту вчинення злочину і самі по собі безпосередньо не впливають на ступінь суспільної небезпечності ні вчиненого кримінального правопорушення, ні особи винного.

Обставин, які б дійсно беззастережно вказували на істотне зниження ступеня суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 правопорушення, як того вимагає норма закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, апеляційна скарга обвинуваченого не містить, а тому підстав для застосування ст. 69 КК України немає.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою і приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у вигляді арешту є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 3 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4