Справа № 405/7897/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання власника майна, на яке накладено арешт ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000379 від 07.11.2020 року, про скасування арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про скасування арешту майна, в обґрунтування якого вказав, що слідчим відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379 від 07.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.11.2020 року накладено арешт на автобус марки «I-VAN A07FI-60», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забороною користування та розпорядження, який на праві власності належить ОСОБА_3 , за участі якого водій автобусу ОСОБА_4 07.11.2020 року вчинив ДПТ в місті Світловодськ.

По даному кримінальному провадженню проведенні необхідні слідчі дії, в тому числі судовим експертом проведені необхідні дії, пов`язані з оглядом автобусу «I-VAN A07FI-60», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зроблені фотознімки автобусу, тому вважає, що відпала потреба тримати автобус, як речовий доказ.

Крім того, власник майна вказав, що подальше зберігання автобусу на вуличному майданчику може призвести до його пошкодження внаслідок кліматичних явищ (дощу, граду, снігу), а враховуючи, що у Світловодському відділенні поліції розташованому за адресою: Кіровоградська область, вул. Віталія Куцевича, 8, відсутній майданчик для спеціального зберігання транспортних засобів, крім того, не виключається доступ сторонніх осіб до даного транспортного засобу, що є підставою для передання його на зберігання власнику.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Слідчий, за клопотанням якого було накладено арешт ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої, автобус марки «I-VAN A07FI-60», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який приймав участь в ДТП та який зберігається на території Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області, за адресою : вул. Віталія Куцевича, 8, м. Світловодськ, під час досудового розслідування 27.11.2020 року оглянутий експертами Кіровоградського НДЕКЦ МВС України. Всі експертні дослідження (експертизи) по вказаному транспортному засобу проведені. Просить розгляд справи проводити без його участі, щодо задоволення клопотання ОСОБА_3 на розсуд суду.

Перевіривши матеріали даної заяви, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви з таких підстав.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України ( ч. 1 ст. 26 КПК України).
Враховуючи принцип диспозитивності кримінального судочинства слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників процесу, на підставі наявних матеріалів клопотання.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.11.2020 року накладено арешт на автобус марки «I-VAN A07FI-60», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забороною користування та розпорядження, який на праві власності належить ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації в підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації в юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де вказувалося на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).
Аналіз положень ст. 174 КПК України свідчить, що тягар доведення необхідності та обґрунтованості скасування арешту покладається на особу, яка звертається з даним клопотанням.
При цьому, слідчим суддею відзначається, що арешт на майно накладений відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки слідчий суддя прийшов до переконання, що вказані в клопотанні про арешт майна речі і документи відповідають критеріям п. 1 ч. 2. ст. 167 КПК України та відносно даного майна існують ризики, передбачені абз .2 ч.1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, слідчим суддею враховується, що вказанийавтобус марки «I-VAN A07FI-60», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , при скоєнні ДТП був під керуванням ОСОБА_4 , також, 27.11.2020 року даний автобус був оглянутий експертами Кіровоградського НДЕКЦ МВС України, всі експертні дослідження(експертизи) по вказаному транспортному засобу проведені, а відтак слідчий суддя приходить до переконання, що в даному випадку відсутня об`єктивна необхідність у подальшому існуванні арешту в частині заборони користування автобусом марки «I-VAN A07FI-60»

Враховуючи вищевикладене, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Керуючись ст.ст.174,369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання власника майна, на яке накладено арешт, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000379 від 07.11.2020 року, про скасування арешту на майно - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.11.2020 року у кримінальному провадженні №0000379 від 07.11.2020 року на автобус марки «I-VAN A07FI-60», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 ,в частині заборони користування належним майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6 Тьор