Справа №155/715/17
Провадження №1-кп/155/4/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження про обвинувачення:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лучиці Сокальського району Львівської області, який проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого вироком Сокальського районного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці, звільненого умовно-достроково 09 вересня 2016 року на невідбуту частину покарання 1 (один) рік 4 (чотири) місяці 2 (два) дні,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Залижня Сокальського району Львівської області, який проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого вироком Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2013 року за ч.2 та ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) місяців, встановлений іспитовий строк 2 (два) роки, ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 13 червня 2013 року скасовано звільнення від відбування покарання та засуджено до 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі, звільнений 14 лютого 2014 року, вироком Сокальського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та вироком Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) місяці,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Лучиці Сокальського району Львівської області, який проживає та зареєстрований в АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2016 року у вечірню пору доби, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, в період відбування умовно-дострокового звільнення, перебуваючи в гостях у житловому будинку АДРЕСА_4 , власником якого являється ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, керуючись прямим умислом на заволодіння чужим майном, користуючись відсутністю інших осіб, шляхом вільного доступу із дерев`яної тумби, повторно, таємно, викрав кошти, а саме 100 (сто) злотих Республіки Польща, що за офіційним курсом Національного банку України становить 622 (шістсот двадцять два) гривні, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, внаслідок чого завдав ОСОБА_11 матеріальних збитків на вказану суму.
Крім цього, 14 січня 2017 року, вранці ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, в період відбування умовно-дострокового звільнення, під час спільного розпиття спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в житловому будинку АДРЕСА_4 , належному ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, керуючись прямим умислом на заволодіння чужим майном, користуючись відсутністю інших осіб, шляхом вільного доступу, повторно, таємно, викрав дві алюмінієві господарські каструлі, об`ємом 12 л. та 20 л., належні ОСОБА_13 , які знаходилися в кімнаті будинку, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, внаслідок чого завдав потерпілому матеріальних збитків на суму 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.
Крім цього, 26 лютого 2017 року близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, в період відбування умовно-дострокового звільнення, разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прийшли в гості до свого знайомого ОСОБА_12 , що проживає у будинку АДРЕСА_4 , однак виявили відсутність останнього вдома. В цей момент у ОСОБА_7 виник прямий умисел на вчинення крадіжки, у зв`язку з чим він, попередньо домовившись із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою крадіжки чужого майна, користуючись відсутністю інших осіб, шляхом віджиму металевим прутом вхідних дверей, незаконно проникли в житловий будинок АДРЕСА_4 , звідки спільно, повторно, таємно, шляхом завантаження та подальшого переміщення, викрали тачку садову вартістю 180 (сто вісімдесят) гривень, два зубила вартістю 50 (п`ятдесят) гривень за одиницю, стамеску вартістю 80 (вісімдесят) гривень, окуляри вартістю 100 (сто) гривень, сокиру вартістю 180 (сто вісімдесят) гривень, антену телевізійну вартістю 200 (двісті) гривень, телевізійний кабель довжиною 7,6 м вартістю 120 (сто двадцять) гривень, телевізор марки «RFT» вартістю 400 (чотириста) гривень, каструлю із нержавіючої сталі об`ємом 10 л вартістю 400 (чотириста) гривень, кухонний ніж вартістю 100 (сто) гривень, якими в подальшому розпорядилися на власний розсуд, внаслідок чого завдали матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та показав, що за вказаних обставин місця і часу, викрав належне майно ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . Також, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , шляхом проникнення в житло викрали майно, належне ОСОБА_12 . Суму завданих збитків не заперечує, у вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що за вказаних обставин місця і часу, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , шляхом проникнення в житло викрали майно, належне ОСОБА_12 . Суму завданих збитків не заперечує, у вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що за вказаних обставин місця і часу, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом проникнення в житло викрали майно, належне ОСОБА_12 . Суму завданих збитків не заперечує, у вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_12 подав письмову заяву в якій просив розгляд даного кримінального провадження проводити у його відсутність, претензій ані морального, ані матеріального характеру не має, просить суд суворо не карати обвинувачених.

Окрім показань обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їхня винуватість у вчиненні злочинів, підтверджується дослідженими в суді доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме:

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27 лютого 2017 року;

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 01 березня 2017 року;

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 02 березня 2017 року;

протоколом огляду місця події від 27 лютого 2017 року з фото таблицями до нього, яким було встановлено місце, з якого було таємно викрадено майно належне ОСОБА_12 ;
протоколом огляду місця події від 28 лютого 2017 року з фото таблицями до нього відповідно до якого в АДРЕСА_1 було виявлено викрадене у ОСОБА_12 майно, яке в подальшому було вилучено працівниками поліції;
протоколом огляду предмету від 03 березня 2017 року з фото таблицею до нього відповідно до якого було оглянуто вилучене в АДРЕСА_1 викрадене майно;

висновком судової товарознавчої експертизи №8323-8327 від 11 травня 2017 року відповідно до якого підтверджено вартість викраденого майна, належного ОСОБА_12 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 06 квітня 2017 року, згідно з яким обвинувачений ОСОБА_7 розказує та показує як він вчинив крадіжку майна належного ОСОБА_12 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 06 квітня 2017 року, згідно з яким обвинувачений ОСОБА_8 розказує та показує як він вчинив крадіжку майна належного ОСОБА_12 ;
заявою ОСОБА_9 від 06 квітня 2017 року відповідно до якої останній відмовився від проведення слідчого експерименту.
За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно (по епізодах крадіжки майна у ОСОБА_10 та ОСОБА_13 ) і кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України.
Суд також приходить до висновку про винуватість ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному із проникненням в житло, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб (по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_12 ) і кваліфікує дії обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України.
Крім того, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному із проникненням в житло, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб (по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_12 ) і кваліфікує дії обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України.
Також, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному із проникненням в житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб (по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_12 ) і кваліфікує дії обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України.
Суд виключає з обвинувачення ОСОБА_9 кваліфікуючу ознаку повторності, так як він раніше не судимий.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ними кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є нетяжкими злочинами та тяжкими, також положення ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладені обставини справи, а також особу винного, який щиро розкаявся, відсутність у потерпілого будь-яких претензій до нього. разом з тим, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, нові злочини вчинив в період умовно-дострокового звільнення, за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції статтей, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності і відбуває покарання, неодружений.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладені обставини справи, а також особу винного, який щиро розкаявся, відсутність у потерпілого будь-яких претензій до нього. разом з тим, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції статтей, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням ст.ст.70, 72 КК України.

Разом з тим, відповідно до міжнародної практики, умови утримання під вартою під час попереднього ув`язнення не можуть бути суворішими призначеного судом покарання за кримінальне правопорушення.
Утримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства, здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, Загальної декларації з прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватись з діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.
Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-1V суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику ЄС з прав людини як джерело права.
ЄСПЛ в рішенні по справі «Балицький проти України» вказав, що ст.46 Конвенції при її тлумаченні у світлі ст.1 покладає на державу відповідача юридичний обов`язок вжити під наглядом Комітету Міністрів належні заходи загального та/або індивідуального характеру для забезпечення права заявника, порушення якого було встановлено судом. Такі заходи повинні також вживатися до інших осіб, які перебувають у такому ж становищі, що й заявник, зокрема через розв`язання проблем, які призвели до констатації судом порушення.
Отже, ЄС прямо вказує на необхідність усунення систематичних порушень щодо всіх осіб, які перебувають в такому ж становищі, що і заявник. А оскільки умови утримання обвинуваченого в період з часу його етапування до Луцького слідчого ізолятора до моменту набрання вироком законної сили не змінюються на кращі, то на думку суду в цій справі підлягає застосуванню норма ч.2 ст.72 КК України та засудженому ОСОБА_8 слід зарахувати додатково вказаний період, за час якого він перебував в умовах Луцького СІЗО з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, ніде не працює, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно, разом з тим, щиро розкаявся, хворіє, потерпілий до нього будь-яких претензій не має.
А тому, враховуючи конкретні, досліджені в ході судового розгляду обставини справи, особу обвинуваченого, визнання вини та відношення до вчиненого, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, думку сторони обвинувачення про застосування іспитового строку, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням згідно з ст.75 КК України з покладанням на нього обов`язків передбачених ст.76 цього Кодексу. Суд також приходить до мотивованого висновку зменшення кількості покладених обов`язків на обвинуваченого, передбачених ст.76 цього Кодексу враховуючи його особу та відсутність вкрай суспільної небезпечності.
При цьому суд виходив також і з положень ч.2 ст.50 КК України, якими визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. На переконання суду, покарання з яким визначився суд, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Крім цього, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №97 від 03 квітня 2017 року в ОСОБА_9 виявлялися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому злочину ознаки легкої розумової відсталості (олігофренії в ст. помірно вираженої дебільності) з поведінковими розладами, через що він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. На даний час у ОСОБА_9 виявляються ознаки легкої розумової відсталості (олігофренії в ст. помірно вираженої дебільності) з поведінковими розладами. ОСОБА_9 не є здатний повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. За станом свого психічного здоров`я в даний час потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Відповідно до положень статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне на підставі ст.20 КК України визнати ОСОБА_9 обмежено осудним і врахувати цю обставину при призначенні йому покарання.
На підставі п.2 ч.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.
У відповідності до ч.2 ст.94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Приписами ч.2 ст.504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч.1 ст.20, ч.2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до п.8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Судові витрати в справі відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.373, 374, 376 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання:
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати покарання за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
Строк відбуття покарання рахувати з дня звернення вироку до виконання.
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, частково приєднати покарання визначені вироком Сокальського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року та вироком Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року і призначити остаточне покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з дня вступу вироку в законну силу, зарахувавши в строк відбуття покарання за попереднім вироком з 05 вересня 2017 року по 25 липня 2019 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 №838-VIII, яка діяла до 21 червня 2017 року) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбування покарання період перебування його в СІЗО з 25 липня 2019 року до вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Відповідно до ч.2 ст.20, ст.94 КК України застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем його проживання.
Речові докази по справі, зокрема, слід тканини та дві рукавиці, які знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Горохівського ВП ГУНП у Волинській області знищити; тачку садову, лопату, два зубила, стамеску, окуляри, ніж кухонний, сокиру, антену телевізійну, телевізор «RFT», каструлю із нержавіючої сталі, що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Горохівського ВП ГУНП у Волинській області повернути ОСОБА_12 ; згорток дротів, ручну пилку (ножівку), що знаходяться на зберіганні у ОСОБА_12 залишити останньому.

На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду шляхом її подачі через Горохівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий