У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою Київський слідчий ізолятор апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 170 404 400 021 32 від 22 листопада 2017 року стосовно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді Республіки Грузія, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, судимого:
- 15.12.2011 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;
- 24.11.2015 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 роки 4 місяців позбавлення волі;
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сенакі Республіки Грузії, громадянина Грузії, офіційно не працевлаштованого, без постійного місця проживання та реєстрації на території України, не судимого,
обвинувачених, кожний, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеса, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 13.01.2014 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_12 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_13 ,
ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2020 у кримінальному провадженні № 120 170 404 400 021 32 від 22.11.2017 обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 і обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 , кожному, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.09.2020 включно.
Одночасно ОСОБА_9 залишено альтернативний захід у виді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 630.600,00 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що строк тримання під вартою, визначений ст. 197 КПК України, стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 спливає 09.08.2020, а враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих кожному з них злочинів, а також матеріали, які характеризують особу кожного з обвинувачених, вік та стан здоров`я, відсутність місця роботи, міцних соціальних зв`язків, суд першої інстанції і дійшов висновку, що на даний час немає обґрунтованих підстав вважати, що зникли ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, за відсутності достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги характер та спосіб вчинення інкримінованих злочинів, тяжкість покарання, що загрожує кожному з обвинувачених у разі визнання винним, що, загалом, і дало підстави вважати, що ризики можливого переховування кожного з обвинувачених від суду та можливого незаконного впливу на потерпілих і свідків - є наявними та триваючим, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийняв рішення про те, що раніше обрані стосовно кожного з обвинувачених запобіжного заходу, з урахуванням їх тривалості, у співвідношенні з тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду від 23.07.2020, постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання та змінити обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_7 вказує, що ухвала суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 є незаконною та необґрунтованою в частині доведеності наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також прийняте рішення не відповідає вимогам Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, захисник ОСОБА_7 зазначає, що ухвалою суду від 23.07.2020 продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 на 61 день, що суперечить ч. 4 ст. 196 КПК України та ч. 1 ст. 197 КПК України.

Також, захисник ОСОБА_7 звертає увагу, що відповідно до ухвали від 23.07.2020 судом було поставлено на обговорення питання про доцільність продовження тримання під вартою в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України, проте в подальшому проводився розгляд клопотання прокурора, про що постановлено в резолютивній частині ухвали, хоча судом не було з`ясовано наявність клопотань у сторін судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 посилається і на те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку обставинам, що характеризують особу обвинуваченого відповідно до ст. 178 КПК України, зокрема, що ОСОБА_15 раніше не судимий, має місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає його дружина, має вищу освіту, міцні соціальні зв`язки, родину та матір похилого віку.

Окрім того, не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду від 23.07.2020, постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та зменшити раніше визначений розмір застави до 300.000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою в частині доведеності наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не відповідає вимогам Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини.

Захисник ОСОБА_7 зазначає і про те, що ухвалою суду від 23.07.2020 продовжено строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 на 61 день, що суперечить ч. 4 ст. 196 КПК України та ч. 1 ст. 197 КПК України.

Крім того, захисник ОСОБА_7 звертає увагу, що відповідно до ухвали від 23.07.2020 судом було поставлено на обговорення питання про доцільність продовження тримання під вартою в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України, проте в подальшому проводився розгляд клопотання прокурора про що постановлено в резолютивній частині ухвали, хоча судом не було з`ясовано наявність клопотань у сторін судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вказує, що судом першої інстанції не надано належну оцінку обставинам, що характеризують особу відповідно до ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_9 є громадянином України, має постійне місце реєстрації та проживання в України, має місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , має незакінчену вищу освіту, має міцні соціальні зв`язки: батька ОСОБА_16 , матір ОСОБА_17 , на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_4 , має незадовільний стан здоров`я, а саме: МР-ознаки дегенератовно-дистрофічних змін крижів, копчика, крестцово - копчикового з`єднання, Сакралізація Л5, деформація куприка як наслідок перелому - вивиху призначені лікування, має можливість працевлаштування у ФОП ОСОБА_19 .

Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду від 23.07.2020 щодо нього, змінити ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, що не пов?язаний з триманням під вартою - цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю та/або визначити розмір застави відповідно до ст. 182 КПК України та в порядку ст. 206 КПК України, зобов`язати працівників Державної установи Бучанська виправна колонія № 85 надати необхідну та належну допомогу обвинуваченому ОСОБА_10 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисник обвинуваченого вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою в частині доведеності наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не відповідає вимогам Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини.

Захисник ОСОБА_5 , крім того посилається, що під час затримання були порушенні права обвинуваченого, зокрема не забезпечено участі захисника, перекладача та сам ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження.

Також, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 звертає увагу, що судом першої інстанції не надано належну оцінку обставинам того, що ОСОБА_10 фактично під вартою перебуває з 06.12.2018 по даний час, кримінальне провадження розглядається тривалий час, ризики зменшуються, більшість потерпілих допитано, тобто обвинувачений не зможе та не буде впливати на їх показання.

Зазначає і про те, що ОСОБА_10 має матір похилого віку з хронічними захворюваннями, яка потребує догляду та уваги сина, який має місце проживання на території м. Києва, що підтверджується договором оренди квартири, та в разі його звільнення з-під варти відразу працевлаштується,що підтверджується гарантійним листом.

ОСОБА_10 та інші учасники провадження про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Будь-яких клопотань про відкладення розгляду провадження до суду апеляційної інстанції - не надійшло, а тому їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження, ще і за тим, що інтереси обвинуваченого ОСОБА_10 представлені захисником ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_20 і ОСОБА_9 та в інтересах кожного з них захисника ОСОБА_7 , а також пояснення захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , які в повному обсязі підтримали доводи своїх апеляційних скарг та вважали за можливе змінити запобіжний захід кожному з обвинувачених на більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисників обвинувачених, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали з кримінального провадження № 120 170 404 400 021 32 від 22.11.2017 та додатково надані стороною захисту дані, обговоривши доводи апеляційних скарг з доповненнями, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню за наступним.

Як убачається з матеріалів з кримінального провадження, Голосіївським районним судом м. Києва здійснюється на певній стадії розгляд кримінального провадження № 120 170 404 400 021 32 від 22.11.2017 стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених, кожного, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України.

Суд у судовому засіданні 23.07.2020 у порядку ч. 3 ст. 331 КПК України, яка регламентує обов?язковість розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку, якщо судове провадження не було завершене, поставив на обговорення вказане питання, під час чого прокурором було заявлено, що він направив відповідне клопотання обвинуваченим та їх захисникам і надав його суду, що і було, нарівні з відповідними клопотаннями сторони захисту, предметом розгляду судом першої інстанції з відображенням їх результатів в ухвалі суду.

Розглядаючи клопотання сторін у провадженні щодо доцільності продовження тримання кожного з обвинувачених під вартою, суд першої інстанції, з посиланням на практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але і високі стандарти охорони суспільних інтересів, що потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей, дійшов висновку про наявність обставин, що дають підстави для визнання доцільним продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У свою чергу, як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України

Розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченим під вартою в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та, виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку дії обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, оскільки строк тримання під вартою, визначений ст. 197 КПК України, стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 спливав 09.08.2020, та врахував ступінь тяжкості інкримінованих кожному з обвинувачених злочинів, а також матеріали, які характеризують особу кожного з них, вік та стан здоров`я, відсутність місця роботи, міцних соціальних зв`язків та, що на даний час немає обґрунтованих підстав вважати, що зникли ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не може залишитися поза увагою суду апеляційної інстанції і те, що, незважаючи на доводи сторони захисту, при наявності обвинувачення у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, які можуть свідчити про підвищену суспільну небезпеку, а також процесуальну поведінку кожного з обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує кожному з обвинувачених у разі визнання їх винними і дає підстави вважати, що ризики можливого переховування кожного з обвинувачених від суду та можливого незаконного впливу на потерпілих і свідків - є наявними та триваючим.

На правильність даних висновків суду першої інстанції про продовження ОСОБА_10 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не можуть вплинути доводи апеляційних скарг захисників в інтересах обвинувачених про те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку обставинам, що характеризують особу кожного з обвинувачених відповідно до ст. 178 КПК України, оскільки вони не зменшують ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які і слугували підставою для продовження кожному з обвинувачених строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, бо раніше обрані запобіжні заходи з урахуванням їх тривалості у співвідношенні з тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу за відсутності даних, що кожний з обвинувачених не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.

Доводи захисника ОСОБА_7 щодо зменшення розміру раніше визначеного обвинуваченому ОСОБА_9 розміру застави до 300.000,00 грн. взагалі не може бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції на даному етапі кримінального провадження, оскільки він окремому оскарженню не підлягає, як указують приписи ч. 2 ст. 392 КПК України.

Не може суд апеляційної інстанції, зобов`язати працівників Державної установи Бучанська виправна колонія № 85 надати необхідну та належну допомогу обвинуваченому ОСОБА_10 , бо дана вимога не узгоджується з повноваженнями суду апеляційної інстанції по розгляду апеляційної скарги на рішення суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чи прийняти до уваги те, що під час затримання були порушенні права обвинуваченого, зокрема не забезпечено участі захисника, перекладача та сам ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, - оскільки дані обставини не впливають на зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і можуть бути піддані оцінці судом під час ухвалення судового рішення по суті пред?явленого обвинувачення.

Водночас, заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та захисника ОСОБА_5 про помилковість розрахунку граничної дати установленої судом при прийнятті рішення продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою кожному з обвинувачених на 60 днів.

Дійсно, згідно положень ч. 4 ст. 196 КПК України, суд зобов?язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

У відповідності до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції у повній мірі не були дотримані, оскільки, як вбачається з ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2020, строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 продовжено до 21.09.2020, що становить 61 день, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає зміні.

Колегія суддів не вбачає інших порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування чи зміни судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За викладеним, апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 170 404 400 021 32 від 22 листопада 2017 року, якою обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 , кожному, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21 вересня 2020 року включно з залишенням ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків визначених КПК України у розмірі 630.600,00 грн. змінити: та вважати продовженим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 вересня 2020 року включно, кожному.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3