Справа № 592/7062/19
Провадження № 1-кп/592/306/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 0004225, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2018, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Подопригори Лебединського району Сумської області, громадянина України, працюючого водієм КП «Міськводоканал» СМР, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом не доведеним, аналіз досліджених доказів. Мотиви суду.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 04.12.2018 приблизно о 09 год., керуючи автомобілем АЦ40 13063б ЗІЛ-431412 р.н. НОМЕР_2 з причепом одновісний ПР1-Р-5 номерний знак НОМЕР_3 , який належить КП Міськводоканал СМР, рухався по вул. Білопільський Шлях м. Суми, в напрямку автовокзалу м. Суми. В районі буд. 7 вул. Білопільський шлях та примикання вул. Д.Косаренка, ОСОБА_3 , при виявленні небезпеки для руху знехтував мірами безпеки дорожнього руху, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , 1958 року народження, яка в порушення п.п. 4.7, 4.8, 4.14а ПДР України перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля у не призначеному для переходу місці.

У наслідок дорожньо-транспортної події потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, церебросубарахноїдальний крововилив, забій м`яких тканин лівої тім`яної ділянки, закрита травма грудної клітки, перелом 4 ребра справа, закриті переломи гілок правої лобкової кістки та крижі зі зміщенням, підшкірна гематома правого стегна. Вказані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя, ушкодження голови та тулубу спричинили тривалий розлад здоров`я і згідно висновку судово-медичної експертизи № 39 від 18.02.2019, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При керуванні автомобілем АЦ40 13063б ЗІЛ-431412 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 порушив вимоги Правил дорожнього руху України (затверджених постановою КМ України від 10.10.01 № 1306, введених в дію з 01.01.2002) передбачених пунктом:

п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення п. 12.3 ПДР України допущеного водієм ОСОБА_3 знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Дії водія ОСОБА_3 по порушенню ПДР України умисні, а форма вини до наслідків, що наступили, є необережна (злочинна самовпевненість).

Вищезазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , по пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 1 ст. 286 КК України свою вину за обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті не визнав повністю. Суду пояснив, що він працює на посаді водія КП «Міськводоканал» СМР. 04.12.2018 з іншими працівниками їхали на роботу зранку близько 8.30 годин, він керував службовим автомобілем ЗІЛ, наближались до перехрестя по вул. Білопільський шлях в сторону автовокзалу, було багато автомобілів, «тронулись» на зелений світлофор, дорога йде під уклоном, на бордюрах сніг. Рухався з початку біля світлофора посередині, потім ближче до правого боку. Потерпіла показалась з-за буса (мікроавтобуса), йшла то вперед то назад, побачив потерпілу близько за 20 метрів, або трохи більше, дорога слизька була, видимість добра, завчасно почав гальмувати, автомобіль ішов по інерції, всі колеса пливли, був ще причеп, залишалось метрів 2 до бордюра, було зіткнення, вийшов, побачив потерпілу під заднім мостом, дістав її, посадив біля колеса, спитав як звуть, сказала ОСОБА_7 , приїхала швидка, потерпіла сама дійшла до швидкої оділи корсет і забрали в лікарню.
Автомобіль був у технічно-справному стані. В кабіні були інші люди (слюсарі), хто викликав швидку не знає. Колеса були в одному напрямку, нікуди не звертав, так автомобіль і зупинився вже під бордюром як плив з заблокованими колесами, аби відпустив тормоза то автомобіль би переїхав потерпілу, а так вона залишилась живою. 04.12.2018 виміри проводились рулеткою. Вважає, що діяв повністю у відповідності з вимогами правил дорожнього руху та їх не порушував, просив ухвалити виправдувальний вирок.
Окрім показань обвинуваченого, суд, керуючись принципами диспозитивності та безпосередності дослідження доказів, дослідив та проаналізував усі докази, надані сторонами кримінального провадження.
Доказуючи вину обвинуваченого, прокурором були надані суду ряд письмових доказів, а також було допитано потерпілу ОСОБА_6 , свідків сторони обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні надала такі показання. Обвинуваченого раніше не знала, переходила дорогу біля 8.30-9.00 годин ранку на Білопільському шляху 04.12.2018 перед поворотом на вул. «8 березня», раніше була «дорожка» (пішохідний перехід), раніше ходила там. Дійшла до середини, пропускала машини (маршрутки автобуси), потім почала переходити та нічого не пам`ятає. Прийшла в себе у лікарні, пояснили, що збила машина. Переходила дорогу з боку церкви (мечеті), хотіла поїхати на роботу. В лікарню приходили люди, зокрема обвинувачений ОСОБА_13 . Думає, що перехід перенесли. Вважає що водій не винен, сама винна, не там переходила.
У письмовій заяві від 27.08.2020 ОСОБА_6 повідомила суду, що жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 не має (т. 1 а.с. 243).
Допитаний свідок ОСОБА_8 , пояснив, що знає ОСОБА_3 , раніше разом працювали у КП «Міськводоканал» СМР, звільнився 4 місяці тому, коли було не пам`ятає, їхали по Білопільському шляху в м. Суми в сторону автовокзалу на Зілу-130 (пожежний), автомобілем керував ОСОБА_3 на заявку, в кабіні сиділо троє з водієм з-заду не пам`ятає хто, сидів спереду під дверима, швидкість не знає, взяли з собою причеп, проїхали зупинку, побачили жінку вона вдарилась під його сторону з права, жінка попала під машину, встав з машини, зателефонував керівнику, був «на нервах» детально все не пам`ятає. В швидку телефонував хтось інший. Водій гальмував, умови були жахливі, слизько. За його участю проводився слідчий експеримент, розповідав та показував. Жінка з середини проїжджої частини йшла (прискорена хода) з лівої сторони направо, побачив жінку приблизно менше 2 метрів від зрізу капоту. Підтримує показання зафіксовані в протоколі слідчого експерименту (т. 1 а.с. 130, 131).

Допитаний свідок ОСОБА_9 , пояснив, що працює у КП «Міськводоканал» СМР, слюсарем, знає ОСОБА_3 як водія, співробітника у КП «Міськводоканал» СМР . Їхали на ОСОБА_14 під керуванням ОСОБА_3 , сидів по середині, було троє осіб. Події відбувались взимку більше року тому, з заправки на роботу, проїхали заправку, слизько було, сніжок був потім перестав, «слякоть», жінка стояла посередині, потім швидко пішла, водій гальмував. В кабіні був майстер «Саня» прізвище не пам`ятає, як водій почав гальмувати - побачив жінку, відстань була метрів 15-20. Жінка бігла на вкоси з лівого боку. Зупинились ОСОБА_3 підбіг до потерпілої, посадив її, приїхала швидка допомога. Водій як нажав на галма так і не відпускав, рулем не крутив, але машина йшла трішки по скосу до бордюра. Приймав участь у слідчому експерименті (т. 1 а.с.127-129).
Допитаний свідок ОСОБА_10 , пояснив, що працює комірником-продавцем у ФОП ОСОБА_15 . ОСОБА_3 особисто не знає, потерпілу ОСОБА_6 не знає. Число не пам`ятає була весна у минулому році, був мокрий сніг, біля 8.30 год. стояли біля магазину Білопільський шлях, 7 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), почув скрип гальм, удар машини, побачив як збили жінку, вона впала на сугроб, який був частково на проїжджій частині дороги 40-50 см. так і на тротуарі, спливла з сугробу під передні колеса, думав збили дівчину (дитину), взяв телефон та викликав швидку. ДТП за зупинкою ГТ. Машина вантажна ЗІЛ зелений (воду відкачувати). Жінка перебігала дорогу з зустрічної полоси з ліва на право по відношенню до автомобіля, автомобіль рухався в сторону автовокзалу по Білопільському шляху з маленькою швидкістю (дуже маленькою), перед ним їхав тролейбус. Був на відстані біля 50 метрів від місця ДТП. Рух був інтенсивний, дорога була слизька, «погана». Складна ділянка, часто відбуваються ДТП в зв`язку з перенесенням пішохідного переходу. Люди біжать не дивлячись на автомобілі. Від основного перехрестя з світлофором до місця ДТП метрів 150. Світлофор робив. До ДТП жінку не бачив. Полос для руху в кожному напрямку дві. Ширина проїжджої частини вузька. ЗІЛ обганяла ОСОБА_16 світлого кольору, зупинилась далі за автомобілем ЗІЛ. Погодні умови були погані. До автомобіля не підходив. Стояв обличчям до дороги. Попередньо бачив автомобіль ЗІЛ метрів за 30 до місця ДТП він проїжджав мимо зупинки в першому ряду в бік автовокзалу, спочатку він їхав вільно, потім почав гальмувати (почув скрип гальм) повернувся в ту сторону. Асфальтне покриття погане, є уклін вниз.

Допитаний свідок ОСОБА_11 , пояснив, що працює торгівельним представником. ОСОБА_3 особисто не знає бачив на місці ДТП, потерпілу ОСОБА_6 не знає, також бачив на місці ДТП. Їхав по Білопільському шляху за машиною ЗІЛ Водоканалу на автомобілі Шкода в напрямку автовокзалу, жіночка невеликого зросту з пакетиком переходила дорогу з ліва на право не у встановленому місці (пішохідного переходу там не має), шлях повертає, ЗІЛ з причепом різко почав гальмувати та зміщатися вправо, швидко зупинятись, він обігнав його, вийшов подивитись, що трапилось. Як збили жінку не бачив. Часу реагування у водія ЗІЛу на його думку не було. Вважає жінку винуватою, було схоже взагалі на суїцид.

Їхав з гірочки на відстані 30-40 метрів за ЗІЛом, кілометрів 40 на годину - повільно, ближче до центру. ЗІЛ рухався спокійно з такою ж швидкістю, може трошки менше ближче до середини дороги.

Побачив жінку - де виїзд з протилежної вулиці перетинала проїжджу частину, бачив як вона рухається зі швидкістю десь - 5 км на годину до середини дороги, впевнено, не дивлячись ні на ліво, ні на право. Потім пропала з поля зору за автомобілем ЗІЛ на попутному напрямку. В зустрічному напрямку також були автомобілі.

Погодні умови сніг, вологе покриття або гололід, пасмурно, сонця не було.

Пішохода побачив на відстані від себе приблизно метрів 100.

В його автомобілі був ОСОБА_12 , який сидів на пасажирському сидінні спереду, також ще був один пасажир по заду. Намагались жінці надати першу допомогу, витягли з-під коліс, відкривала очі, казала що звуть Надею, балакали з нею. Умовно дві полоси в одному напрямку, але якщо вантажні автомобілі то дві не помістяться. Не чищене узбіччя. Слідчий експеримент проводився з ним.

Допитаний свідок ОСОБА_12 , пояснив, що працює ФОП. ОСОБА_3 особисто не знає, потерпілу ОСОБА_6 не знає, бачив на місці ДТП. Була зима, гололід, їхав з ранку на передньому пасажирському сидінні в машині з ОСОБА_11 (водій) по Білопільському шляху в м. Суми за машиною ЗІЛ Водоканалу (між ними нікого не було їхав попереду не далеко) на автомобілі Шкода Фабія в напрямку автовокзалу. Був ще один пасажир ОСОБА_17 .

Бачив тільки наслідки ДТП, об`їхали машину ЗІЛ, викликали швидку, поліцію, жінка була при тямі. За дорогою практично не спостерігав. ЗІЛ брав трошки правіше, полетів якийсь пакет, потім обігнали ЗІЛ, в кінці він стояв ближче до правого узбіччя. Чи зупинялись попередньо на світлофорі не пам`ятає. Жінку у віці бачив тільки вже під колесами автомобіля, коли підійшли. Видимість на дорозі була середня, пасмурно, гололід містами був. Дорога йде трохи на спуск.

Крім того, на підтвердження позиції обвинувачення у судовому засіданні були досліджені та оголошені письмові матеріали:
- протокол огляду місця ДТП від 04.12.2018 (схема та фото таблиці до нього), згідно з яким у присутності понятих, оглядалось місце останньої на вулиці Б.Шлях, 7 в м. Суми, огляд проведено в напрямку від вулиці 8-го Березня до вулиці Іллінська, вид події наїзд на пішохода та встановлено, що на час огляду в період з 09.40 до 10.50 години ясно, погода без опадів, 0 градусів Цельсія повітря, горизонтальна ділянка асфальтобетонне покриття, стан покриття: мокре, тонкий шар мокрого снігу, загальною шириною 11,6 м., число смуг для руху по напряму проведення огляду 1, зустрічного напряму 1, ширина смуги руху 5,9 м. Зліва до проїзної частини примикає вул. Д. Косаренка шириною 5,7 м, яка починається на відстані 5,2 м до орієнтира. Під правим бордюром знаходиться нашарування рихлого снігу на ширині 0,9 м. До проїзної частини примикає бордюрний камінь заввишки 10 см. За орієнтир обрано електроопору № 15 справа. Відстань видимості необмежена.
Автомобіль ЗИЛ НОМЕР_2 розташований: праве колесо розміщене на відстані 0 м. до правого бордюра і в 1,9 м від рівня орієнтиру, заднє праве колесо розміщене на відстані 0 м. до правого бордюра та 6,9 м. до орієнтира. На автомобілі механічні пошкодження не виявлено. Наявне тертя переднього бамперу на рівні правої передньої фари. Колесо причіпа розташоване на відстані 0,4 м від правого бордюру і в 2,3 м. до заднього колеса автомобіля.
Слід гальмування переднього правого колеса розташований на проїзній частині, має довжину 2,9 м, починається на відстані 0,9 м. від правого бордюру та в 1 м до рівня орієнтиру. Закінчується даний слід у переднього правого колеса (на схемі № 3).
Слід гальмування заднього правого колеса розташований на проїзній частині, має довжину 10,1 м., починається на відстані 0,9 м. від правого бордюру та в 12,0 м. до рівня орієнтиру. Закінчується даний слід у заднього правого колеса (на схемі № 4).
Слід гальмування переднього лівого колеса розташований паралельно правому сліду, має таку ж довжину (на схемі № 6).
Слід тертя, який знаходиться на проїзній частині передньої частини задніх колес на відстані 1,2 м. до рівня орієнтиру, під автомобілем ближче до лівої його сторони (на схемі № 5).
Застосовувались фотоапарат, масштабна рулетка (т. 1 а.с. 85-90);
- висновок експерта № 39 від 18.02.2019, згідно якого у ОСОБА_6 виявлені ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, церебро-субарахноїдальний крововилив, забій м`яких тканин лівої тім`яної ділянки, закрита травма грудної клітки, перелом 4 ребра справа, закриті переломи гілок правої лобкової кістки та крижі зі зміщенням, підшкірна гематома правого стегна. Ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитись в результаті ДТП. Тілесні ушкодження не були небезпечними для життя, ушкодження голови та тулубу спричинили тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Ушкодження правого стегна кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 92, 93), експертиза проведена відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.01.2019 (справа № 592/726/19) (т. 1 а.с.91).
- висновок судової автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019, яка була проведена судовим експертом, фізичною особою підприємцем ОСОБА_18 , який має вищу технічну і юридичну освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» (свідоцтво № 1715 від 20.03.2015, видане ЦЕКК МЮ України, дійсне до 20.02.2021), стаж експертної роботи з 1994 року та попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, відповідно до якої вихідні дані (із постанови).
На час призначення експертизи матеріали справи мають неусунуті суперечності відносно обставин зближення автомобіля та пішохода. Тому при дослідженні аналізувались свідчення кожного з очевидців пригоди окремо.
Згідно висновків експертизи:
-По питанню № 1 сліду гальмування автомобіля «ЗІЛ-431412», зафіксованому при огляді місця пригоди, відповідає мінімально можлива швидкість руху 31,2 км/год;
-По питанню № 2 в даній дорожній ситуації водій автомобіля «ЗІЛ-431412» мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода;
-По питанню № 3:
Варіант 1 (виходячи зі свідчень водія автомобіля «ЗІЛ-431412) в діях водія автомобіля «ЗІЛ-431412» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України який знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди;
Варіант 2 (виходячи зі свідчень свідка ОСОБА_9 ) - в діях водія автомобіля «ЗІЛ-431412» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам п. 10.1 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди;
-По питанню № 4 оцінка дій пішохода не вимагає яких би то не було розрахунків і спеціальних автотехнічних знань, у зв`язку з цим вона може бути виконана судом або слідчими органами самостійно стосовно вимог п. 4.7, 4.8, 4.14а Правил дорожного руху України.
Експертиза проведена відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.03.2019 (справа № 592/3566/19) (т. 1 а.с. 111).
- протокол проведення слідчого експерименту від 07.02.2019, який проведено у період з 10.00 год. до 10.20 год. за участі понятих, спеціаліста ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_9 (схема до нього), згідно з яким свідок повідомив, що 04.12.2018 близько 9 години знаходився в якості пасажира в автомобілі ЗИЛ, яким керував ОСОБА_3 , сидів в кабіні автомобіля між водієм та майстром. Рухались по вул. Б. Шлях в напрямку автовокзалу. Перед перехрестям з вул. 8-го Березня зупинились на червоний сигнал світлофора. Коли увімкнувся зелений сигнал почали рух. Весь час рухались по правій крайній смузі. Під час руху дивився у скло правої дверки. Автомобіль рухався зі швидкістю близько 25-30 км/год. Несподіванно почув крик когось з автомобілю і подивившись вперед, побачив попереду, приблизно на середині нашої половини дороги, на відстані близько 15 метрів жінку, яка перебігала проїзну частину в напрямку до правого бордюру. До цього вже водій почав гальмувати, однак на мокрій дорозі і наявності снігу справа біля бордюра, автомобіль змістився праворуч і стався наїзд на цю жінку. Наїзд на жінку відбувся в районі передньої правої фари автомобіля, від чого жінка впала на проїзну частину і опинилась під автомобілем. Проїхавши метра три автомобіль зупинився.
На місці події ОСОБА_9 вказав місце наїзду на пішохода, яке згідно проведених вимірів розташоване на відстані 1,2 м від правого бордюру та в 10 м до рівня орієнтира. Жінку пішохода виявив коли вона знаходилась на відстані 5,6 м від правого бордюра і до місця наїзду подолала 4,3 м. На момент виявлення автомобіль ЗИЛ знаходився на відстані 16,7 м до місця наїзду і ОСОБА_9 зазначив, що в момент коли він виявив пішохода, водій почав гальмувати. Зазначив, що жінка перетинала проїзну частину темпі швидкої ходи. Відстань від правої сторони автомобіля ЗИЛ до правого бордюру на момент виявлення пішохода становила 2,6 м.(т. 1 а.с. 127-129);
- протокол проведення слідчого експерименту від 07.02.2019, який проведено у період з 10.25 год. до 10.50 год. за участі понятих, спеціаліста ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_8 (схема до нього), згідно з яким свідок повідомив, що 04.12.2018 близько 9 години він знаходився в якості пасажира в автомобілі ЗИЛ, яким керував ОСОБА_3 , сидів в кабіні автомобіля біля правої дверки. Рухались по вул. Б.Шлях в напрямку автовокзалу. Несподіванно побачив на проїзній частині жінку невеликого зросту, яка швидко рухалась в їх сторону. Водій застосував гальмування однак наїзду уникнути не зміг. Наїзд на жінку відбувся в районі передньої правої фари автомобіля, від чого жінка впала на проїздну частину і опинилась під автомобілем Проїхавши метра три автомобіль зупинився.
На місці події свідок вказав місце наїзду на пішохода, яке розташоване на відстані 2,2 м від правого бордюра в 10,7 м до рівня орієнтиру. Жінку виявив біля середини проїзної частини, яка знаходилась на рівні місця наїзду та на відстані 4,5 м до нього, рухалась зліва направо. По зустрічній смузі рухались автомобілі з невеликою швидкістю. Водій застосував гальмування, коли автомобіль знаходився на відстані 11,1 м. до місця наїзду. За 1 м до цього ОСОБА_8 побачив пішохода жінку. Також ОСОБА_8 зазначив, що може самостійно відтворити темп руху пішохода і на ділянці 4 м подолав її за час 2 сек. Крім того ОСОБА_8 вказав розташування правої сторони автомобіля на відстані 2,6 м від правого бордюра (т. 1 а.с. 130-131);
- протокол проведення слідчого експерименту від 07.02.2019, який проведено у період з 10.55 год. до 11.25 год. за участі понятих, спеціаліста ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_11 (схема до нього), згідно з яким свідок повідомив, що 04.12.2018 близько 9 години він керував автомобілем Шкода-Фабія р.н. НОМЕР_4 і їхав по вул. Б.Шлях в напрямку автовокзалу м. Суми. На перехресті з вул. 8-го Березня стояв на червоне світло світлофора в правому ряду. Попереду нього був автомобіль ЗИЛ зеленого кольору. Після увімкнення зеленого сигналу рушили з місця. Проїхавши перехрестя автомобіль ЗИЛ почав зміщуватись ліворуч, він ще трохи уповільнив рух свого автомобіля щоб виїхав ЗИЛ. Швидкість автомобіля була десь 25-30 км/год. Побачив, що зліва від вулички, що примикала до проїзної частини, почала переходити жінка зліва направо відносно напрямку їх руху. Вона перетинала проїзну частину кроком, під прямим кутом до дороги. Йшла звичайним кроком. В цей момент рухався за автомобілем ЗИЛ на відстані близько 10-15 метрів трохи правіше. Дорога в районі зупинки має плавний поворот праворуч і на яку-то мить втратив жінку з поля зору і потім побачив, що із під автомобіля ЗИЛ відлетіли пакети. В цей час автомобіль ЗИЛ почав рухатись вправо і гальмував. Момент, коли водій автомобіля ЗИЛ застосував гальмування, не бачив. Самого моменту наїзду автомобілем на жінку не бачив, так як рухався за цим автомобілем. Лише здогадався, що можливо стався наїзд на жінку. Коли автомобіль ЗИЛ прийняв вправо, побачив, що під автомобілем знаходиться тіло людини, спереду заднього мосту і автомобіль зупиняючись, просуває тіло по напрямку руху.
Далі свідок на проїзній частині вказав розташування керованого ним автомобіля Шкода на відстані 1,2 м від осьової лінії розмітки з лівої сторони. Автомобіль ЗИЛ рухався попереду на дистанції 6,9 м, при цьому відстань від його лівої сторони становила 0,7 м. Проїхавши 24 м і перебуваючи на відстані 22 м до рівня орієнтиру автомобіль ЗИЛ почав рухатись праворуч і гальмувати. Свідок вказав, що побачив жінку, яка переходила проїзну частину зліва направо в місці примикання вулиці, але точне її розташування на момент початку переходу вказати не зміг. Однак вказав, що жінка з його поля зору зникла, коли знаходилась вже на його смузі руху. Відстань, яку подолала пішохід від лівого краю проїзної частини становить 5,9 м. Свіідок зауважив, що у зустрічному напрямку рухались автомобілі, але точне їх розташування вказати не може. На момент коли пішохід зникла з поля зору, автомобіль ЗИЛ почав гальмувати та зміщуватись вправо. Безпосередньо наїзду на пішохода свідок не бачив. ОСОБА_11 відтворив темп руху пішохода і на ділянці 4 м час переміщення пішохода склав 4 сек. (т. 1 а.с. 132-134);
- протокол проведення слідчого експерименту від 07.02.2019, який проведено у період з 11.30 год. до 12.00 год. за участі понятих, спеціаліста ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_3 (схема до нього), згідно з яким свідок повідомив, що 04.12.2018 близько 9 год. Він керував автомобілем АЦ40 13063Б ЗИЛ 431412 р.н. НОМЕР_2 і рухався по вул. Б.Шлях в напрямку автовокзалу. Перед перехрестям з вул. 8-го Березня зупинився на червоний сигнал світлофора. Попереду нього стояли може десь пару автомобілів. Коли увімкнувся зелений сигнал всі почали рух. Рухався по крайній правій смузі. Проїхавши зупинку громадського транспорту, рухався зі швидкістю близько 25-30 км/год. Потім побачив, що на проїзну частину між машин, які рухались у зустрічному напрямку, швидко вийшла жінка, яка рухалась зліва направо відносно напрямку автомобіля. Потім вона зупинилась на мить і може зробила крок назад. Побачивши її незрозумілі дії, застосував гальмування. Жінка, після того як зробила крок назад, побігла далі на його смугу руху. В цей момент вже рухався у загальмованому стані і він вже нічого більше зробити не міг. Наїзд на жінку відбувся в районі передньої правої фари автомобіля, від чого жінка впала на проїзну частину і опинилась під автомобілем. Проїхавши метра три-чотири автомобіль зупинився. Свідок вказав на місце наїзду на пішохода, яке знаходиться на відстані 1,3 м від рівня правого бордюру і в 6,8 м до рівня орієнтира. Жінка пішохід знаходилась на розділовій смузі коли він її побачив на рівні місця наїзду 4,8 м лівіше. Вона зробила крок вперед, а потім назад і після цього рушила через проїзну частину зліва направо. Крок був приблизно по 0,5 м. Також було замірено час, який пройшов з моменту кроку пішохода вперед потім назад і далі початок руху до правого бордюру, який склав 1,8 сек. ОСОБА_3 вказав приблизне розташування зустрічного автомобіля, який повільно рухався у зустрічному напрямку, при цьому відстань від осьової розмітки до бокової сторони автомобіля становила 0,35 м, а відстань від його задньої частини до рівня місця наїзду 0,4 м. Також ОСОБА_3 вказав розташування положення його автомобіля на момент початку гальмування, яке знаходиться на відстані 14,6 м до рівня місця наїзду. За 1,3 м до гальмування ОСОБА_3 вказав, що побачив жінку в місці її виявлення. При цьому ОСОБА_3 вказав також і розташування лівої сторони його автомобіля, яка становить 3,6 м до правого бордюру. Швидкість автомобіля ЗИЛ на момент початку гальмування становила 25-30 км/год. (т. 1 а.с. 144-146);
- протокол проведення слідчого експерименту від 04.03.2019, який проведено у період з 13.10 год. до 13.30 год. за участі понятих та підозрюваного ОСОБА_3 , зазначено, що слідчий експеримент проводився в м. Суми на вул. Білопільський шлях в районі буд. 7 з метою перевірки і уточнення відомостей: показів підозрюваного ОСОБА_3 на місці ДТП. В протоколі відображено, що всі учасники зібрались в кабінеті слідчого по вул. Першотравневій, 21. Підозрюваному ОСОБА_3 було запропоновано розказати, а потім на проїзній частині і показати, при яких обставинах сталася ДТП. ОСОБА_3 пояснив, що 04.12.2018 близько 9 год. він керував автомобілем АЦ40 13063Б ЗИЛ 431412 р.н. НОМЕР_2 і рухався по вул. Б.Шлях в напрямку автовокзалу. Перед перехрестям з вул. 8-го Березня зупинився на червоний сигнал світлофора. Попереду нього стояли може десь пару автомобілів. Коли увімкнувся зелений сигнал всі почали рух. Рухався по крайній правій смузі. Проїхавши зупинку громадського транспорту, рухався зі швидкістю близько 25-30 км/год. Потім побачив, що на проїзну частину між машин, які рухались у зустрічному напрямку, швидко вийшла жінка, яка рухалась зліва направо відносно напрямку автомобіля. Потім вона зупинилась на мить і може зробила крок назад. Побачивши її незрозумілі дії, застосував гальмування. Жінка, після того як зробила крок назад, побігла далі на його смугу руху. В цей момент автомобіль вже рухався у загальмованому стані і він вже нічого більше зробити не міг. Наїзд на жінку відбувся в районі передньої правої фари автомобіля, від чого жінка впала на проїзну частину і опинилась під автомобілем. Проїхавши метра три-чотири автомобіль зупинився.
Після ОСОБА_3 було запропоновано прослідувати на місце пригоди, на що він зазначив, що на місце виїжджати не має ніякої потреби і всі положення він може вказати без виїзду на місце пригоди.
Відстань від лівої сторони автомобіля до правого бордюра становить 3,6 м. Місце наїзду на пішохода розташоване на відстані 1,3 м від правого бордюру і в 6,8 м до рівня орієнтира. Застосував гальмування за 14,6 м до місця наїзду коли пішохід від середини проїзної частини зробила крок вперед на 0,5 м, потім назад за час 1,8 сек. і знов пішла вперед в темпі швидкого кроку. Пішохід до місця наїзду подолала відстань 4,8 м зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Побачив пішохода за 1,3 м до початку гальмування. На момент виявлення пішохода у зустрічному напрямку повільно рухались автомобілі, лівий задній кут із-за якого з`явився пішохід знаходився на відстані 5,4 м до місця наїзду і в 0,35 м від лінії осьової розмітки (т. 1 а.с. 135).
Відповідно до ст. 5 ч. 2 КПК України допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 85 цього кодексу, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно зі ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, та містить вичерпний перелік таких підстав.
За нормою ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Частина 2 ст. 93 цього кодексу передбачає, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшуковик) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Оцінку доказів, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дає слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
До джерел доказів відносяться і показання у розумінні ст. 95 КПК України, серед яких і показання свідка.
Для з`ясування достовірності показань свідка (ст. 96 КПК України), сторони мають право ставити свідку запитання щодо можливості сприймати факти, про які він дає показання, а також щодо інших обставин, які можуть мати значення для оцінки достовірності показань свідка. Для доведення недостовірності показань свідка сторона має право надати показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо його засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність свідка. Свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань. Свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями.
Речові докази, документи, висновок експерта у значенні ст. ст. 98, 99, 101 КПК України є також джерелом доказів, які підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами.
Суд у своїх висновках посилається на рішення ЕСПЛ у справі Вассіліоса Ставрополуса проти Греції (скарга № 35522/04, 27 вересня 2007 року п. 39) та роз`яснення, дані у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», щодо недопустимості обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.
Стороною захисту заявлялось клопотання про визнання недопустимими доказами: протокол слідчого експерименту від 07.02.2019 за участю свідка ОСОБА_3 ; протокол слідчого експерименту від 04.03.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_3 ; висновк судової автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 на підстав твердження, що висновок був складений ФОП судовим експертом ОСОБА_19 в порушення ст.ст. 69, 242 КПК України складений експертом, який не має права відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи.
Однією з підстав проведення експертиз, як правило, є відомості, отримані слідчим у результаті проведення огляду місця події та слідчого експерименту.
Відповідно до ч. 3 ст. 240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок. Утім, якщо слідчий експеримент проводився за участю свідка, який надалі, після отримання слідчим висновку експерта, буде визнаний підозрюваним, то відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України результати цієї слідчої дії будуть визнані недопустимими для використання у доказуванні, так само як і висновок експерта, як такий, який отриманий завдяки інформації, з порушенням «отруєний плід».
Це відповідає правовій позиції висловленій в постанові ВСУ від 09.06.2016 року і п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотними порушеннями.
Виходячі з даних обставин суд визнає протокол слідчого експерименту від 07.02.2019 за участю свідка ОСОБА_3 недопустимим доказом, оскільки на час отримання показань від ОСОБА_3 під час слідчого експерименту 07.02.2019 вже існували дані, що його буде визнано підозрюваним.
Щодо слідчого експерименту, проведеного 04.03.2019 з підозрюваним ОСОБА_3 , свідчення, які були отримані під час даної слідчої дії були використані експертом ОСОБА_19 при складанні судової автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019, який став підставою для складання обвинувального акту.
При проведенні слідчого експерименту участь підозрюваного не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, має розцінюватися як повторний допит.
Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 не було ознайомлено зі статтею 18 КПК України, слідчий експеримент був проведений у формі, що не містив ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а відбувався фактичний допит. Дана слідча дія проводилась в кабінеті слідчого, в протоколі за твердження ОСОБА_3 були переписані слідчим його показання, які він надавав під час проведення слідчого експерименту 07.02.2019 з ним в якості свідка, (що підтверджується відтвореним змістом зі значним вмістом цифрових показників), який визнається судом недопустимим доказом. Крім того прокурором при судовому розгляді не спростована позиція обвинуваченого, що фактично проведення та складання протоколу слідчого експерименту відбувалось без участі понятих, при цьому був присутній він та слідчий, ніяких свідчень слідчому він не надавав, тільки за вимогою слідчого підписався у протоколі.
Суд визнає протокол слідчого експерименту від 04.03.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_3 недопустимим доказом.
За клопотанням сторони захисту для роз`яснення висновку судово-автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 та повноважень експерта, у судовому засіданні був допитаний судовий експерт ОСОБА_19 , який суду пояснив, що працює експертом. Проводив автотехнічну експертизу в даному кримінальному провадженні. Зазначив, що у статті 7 Закону України «Про судову експертизу» написано не зовсім зрозуміло, хто з експертів має право робити експертизи у кримінальному провадженні. Написано про діяльність. Вважає, що має право проводити експертизи у кримінальних провадженнях. Звертався до Міністерства юстиції України з роз`ясненнями. Є посилання у відповіді на запит на статтю 10 ЗУ «Про судову експертизу». На поставлені питання по експертизі надав такі відповіді. Які матеріали отримував від слідчого? - Отримував матеріали справи. У розділі І зазначив про матеріали справи в одному томі, що не пронумеровані та постанова про надання вихідних даних, яка винесена слідчим 05.03.2019, враховуючи матеріали справи. Висновок будувався на постанові про надання вихідних даних слідчого, також досліджувалась Схема огляду місця пригоди, бралась до уваги, але не зазначена у висновку.
По 1 питанню експертизи: «Застосував гальмування зі зміщенням вправо» - (по вихідним даним ) виходячі з розташування слідів, при гальмуванні відбувалось зміщення автомобіля. З показів водія відомо поперечне розташування автомобіля під час виявлення пішохода. Зміщення автомобіля (автомобіль технічно справний) (аркуш справи 110 передостанній абзац варіант 2). Гальмування було, про уклін не задавалось питання. Є повздовжний уклін, який враховано, про поперечний уклін питання не задавалось. Водій повернув кермо вправо.
А.с. 108 (103 експертизи) аналізувались свідчення очевидців. Пояснення ОСОБА_11 аналізувались, розписав яких свідчень не вистачає, не надалось за можливе проаналізувати його свідчення неможливо по ним провести експертизу.
Показання ОСОБА_12 , ОСОБА_10 не надавались та не аналізувались.
Уклін менше 3 градусів не приймається до уваги.
Транспортно-трасологічна експертиза не проводилась.
Місце наїзду можливо отримати тільки з показань очевидців, в даному випадку це водій ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , аналізувались їх показання.
Інші очевидці не надали достатніх вихідних даних.
Аналізуючи свідчення водія, водій дивиться на дорогу 49.3 м слід гальмування (для гальмування потрібно саме така відстань), водій побачив потерпілу на відстані 73.5 64.3 м.
Підтримав висновок експертизи.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» зі змінами, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Відповідно до ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Порядок кримінального провадження визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Згідно до ч.1 ст. 69 КПК України визначено поняття експерта. Висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження (ст. 101 КПК України).
Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу», в редакції на момент розгляду справи, передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Відповідно до Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) автотехнічна експертиза відносить до інженерно-технічних експертиз (інженерно-транспортна) та не відноситься до криміналістичних експертиз.
Оскільки вказаний висновок складені судовим експертом, який має вищу технічну і юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» (свідоцтво № 1715 від 20.03.2015, видане ЦЕКК МЮУ), стаж експертної роботи з 1994 року, який попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків у суду відсутні підстави вважати зазначені висновки судової автотехнічної експертизи необ`єктивними або такими, що проведені всупереч вимогам статей 101, 102 КПК України.
Суд не вбачає підстав для визнання висновку судової автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 недопустимим доказом та аналізуючи висновки даної експертизи, співставляючи показання свідків, надані ними під час судового розгляду приходить до такого висновку.
Суд бере до уваги варіант 2 відповіді на питання 3 (виходячи зі свідчень свідка ОСОБА_9 ) - в діях водія автомобіля «ЗІЛ-431412» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам п. 10.1 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Свідчення ОСОБА_9 не суперечать слідовій картині місця пригоди, кінцевому положенню автомобіля та слідам які були зафіксовані на автомобілі внаслідок взаємодії з пішоходом, та узгоджуються з показаннями ОСОБА_8 (вказує, що автомобіль правим габаритом був на відстані 2,6 м до правого краю проїзної частини) так і показаннями свідка ОСОБА_11 , що автомобіль рухався лівим габаритом на відстані 0,7 м від осьової смуги розмітки.
В діях пішохода ОСОБА_6 є порушення вимог п.п. 4,7, 4.8, 4,14 а ПДР України, яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля у не призначеному для переходу місці.
Суд, вислухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта, дослідивши матеріали справи, з огляду встановлення їх очевидної допустимості, належності, достовірності та можливості використання, дійшов висновку, що обґрунтованість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України підтвердження в ході судового розгляду не знайшла.

За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_3 слід ухвалити виправдувальний вирок.
Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. (ч. 3 ст. 373 КПК України)
Згідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст.94 цього Кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Однак, у даному судовому провадженні, стороною обвинувачення не дотримано вище перелічених норм, ст.ст. 2, 17, 373 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачувався в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Стаття 286 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Діяння (дія чи бездіяльність) полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, що може виявлятися у перевищенні швидкості, порушені правил обгону, об`їзду перешкод, проїзду перехресть, невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог Правил безпеки руху й експлуатації транспорту.
Кримінальна відповідальність за ст. 286 КК України настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження. Причинний зв`язок між діянням і наслідками, що настали, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину.
Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і характеризується необережною формою вини.
Диспозиція ст. 286 КК України є банкетною, тому при вирішенні питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності за даною статтею необхідно враховувати нормативні акти, які регламентують порядок дорожнього руху Правила дорожнього руху.
Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови №14 від 23.12.2005 року роз`яснив, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Відсутність однієї з перелічених обов`язкових ознак виключає наявність в діях особи об`єктивної сторони, яка є одним з обов`язкових елементів складу злочину.
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
На суд не покладено обов`язок збирання доказів, а лише у відповідності до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, з огляду на наведене, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, із яких не можна зробити категоричного висновку щодо винуватості особи у скоєнні злочину.
Судовий розгляд проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, відповідно до ст. 337 КПК України.
Згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_3 - порушення п. 12.3 ПДР України допущеного водієм ОСОБА_3 знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

В діях ОСОБА_3 , як водія автомобіля «ЗІЛ-431412» вбачається невідповідність вимогам п. 12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність вимогам п. 10.1 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно варіанту 2 питання 3 висновку судово-автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019, не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював, додаткове обвинувачення не висував.
З огляду на викладені норми закону, суд не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення, збільшувати його об`єм, перекваліфіковувати дії обвинуваченого на більш тяжкі кримінальні правопорушення та пред`являти обвинувачення або притягати до кримінальної відповідальності інших осіб, яким не пред`являлося обвинувачення. Ці повноваження належать виключно до компетенції слідчого та прокурора як сторони обвинувачення.
З врахуванням зазначеного суд прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за недоведеністю вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто висновки сторони обвинувачення не ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах по справі, а сукупність зібраних доказів не є достатніми для винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 .
Згідно із п.3 ч.1 ст. 373 КПК України якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, то суд ухвалює виправдувальний вирок.
За таких обставин ОСОБА_3 підлягає виправданню за недоведеністю наявності в його діях складу передбаченого ч.1 ст. 286 КК України злочину.
Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, цивільного позову та заходів забезпечення кримінального провадження.
Процесуальні витрати необхідно віднести на рахунок держави.
Цивільний позов відсутній.
Клопотань про обрання запобіжного заходу по даному кримінальному провадженню від учасників судового провадження не надходило.

Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.
Процесуальні витрати за залучення експерта для проведення автотехнічної експертизи № 32/27 від 07.03.2019 віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1