Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8854/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №296/8854/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 і діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 09 липня 2020 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зугдіді, Грузія, громадянина Грузії, без визначеного місця проживання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання:
-за ч.1 ст.185 КК України 3 місяці арешту;
-за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі;
-за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання 2 роки позбавлення волі.
Строк покарання обраховано з моменту затримання засудженого з 03 вересня 2019 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбутого покарання час його тримання під вартою, а саме з моменту затримання 16.08.2018 по 17.09.2018 (звільнення під заставу) та з 04.09.2019 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У відповідності до ч. ч. 8, 9 ст. 182 КПК України заставу у розмірі 7000 грн. звернуто в дохід держави, зарахувавши до спеціального фонду Державного бюджету України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 740 євро та 475 доларів США матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди. В решті позов залишено без задоволення за його безпідставністю.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 25.07.2018 року близько 12 години 20 хвилин ОСОБА_8 перебував поблизу будинку № 27/23 по вул. Небесної Сотні у м. Житомирі, де побачив вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 та у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна із вказаного автомобіля.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 із корисливих мотивів, в цей час, місці та за вказаних обставин, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непомітними, через незачинені передні пасажирські дверцята проник всередину описаного автомобіля, де виявив у відчиненому бардачку автомобіля, мобільний телефон марки «Ксіомі-Редмі 5-а» вартістю 3000 грн., який належав ОСОБА_11 та мобільний телефон марки «Ксіомі Мі-мікс 2» вартістю 14000 грн., який належав ОСОБА_12 .
В подальшому, ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишили та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілим майнової шкоди - ОСОБА_11 на суму 3000 грн., ОСОБА_12 на суму 14000 грн.
Крім цього, 31.07.2018 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_8 перебував поблизу будинку № 1 по вул. Гоголівській у м. Житомирі, де побачив автомобіль марки «Рено-Кенго» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_13 та у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна із вказаного автомобіля.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, в цей час, місці та за вказаних обставин, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непомітними, через незачинені передні пасажирські дверцята, проник всередину описаного автомобіля, де виявив на передньому пасажирському сидінні мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі 7» вартістю 10 000 грн. 00 коп., який належав ОСОБА_13 .
В подальшому, ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишили та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнової шкоди на суму 10000 грн.
Крім цього, 02.08.2018 року близько 14 години ОСОБА_8 перебував поблизу приміщення «Торгівельного Центру Житній» розташованого за адресою: м. Житомир, майдан Житній Ринок, 1, де побачив автомобіль марки «Рено-Кенго» реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким на належних законних підставах керував ОСОБА_10 та у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна із вказаного автомобіля.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, в цей час, місці та за вказаних обставин, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непомітними, через незачинені водійські дверцята, проник всередину описаного автомобіля, де виявив між водійським та пасажирським переднім сидінням сумку коричневого кольору, в якій знаходились грошові кошти: 1740 євро, 480 доларів США, 100 гривень які належать ОСОБА_10 .
В подальшому, ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишили та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнової шкоди ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 1740 євро, 480 доларів США, 100 гривень.
Крім цього, 07.08.2018 року близько 19 години ОСОБА_8 перебував поблизу будинку № 5 по майдану Привокзальному у м. Житомирі, де побачив автобус марки «ПАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_14 та у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне повторне викрадення чужого майна із вказаного автобуса.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, в цей час, місці та за вказаних обставин, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непомітними, через незачинене вікно водійських дверцят, проник всередину описаного автобуса, де виявив на панелі приборів шкіряну барсетку виробника «НТ» чорного кольору, вартістю 1000 грн., яка належить ОСОБА_14 .
ОСОБА_8 , взявши в руки вищевказану барсетку, при цьому виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим ОСОБА_14 .
Крім цього, 16.08.2018 року близько 13 години 40 хвилин, ОСОБА_8 , перебував поблизу будинку № 1 по вул. Гоголівській у м. Житомирі, де побачив автомобіль марки «ЗАЗ Таврія» реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_15 та у нього виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна із вказаного автомобіля.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, в цей час, місці та за вказаних обставин, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непомітними, через незачинене вікно водійських дверцят, проник всередину описаного автомобіля, де виявив на передньому ведійському сидінні рюкзак синього кольору виробника «Nіке» вартістю 300 грн. 00 коп., всередині якого знаходились: гаманець виготовлений із шкірозамінника «blackBerry» вартістю 400 грн., грошові кошти в сумі 589 грн.
ОСОБА_8 , взявши в руки описаний рюкзак із переліченим всередині, при цьому виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий свідком ОСОБА_16 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, призначивши йому більш м`яке покарання. При цьому, наголошує, що судом першої інстанції під час судового розгляду, який проводився в порядку ст.349 КПК України, не досліджувались докази, як і не допитувались свідки у провадженні. Посилаючись на зазначене, вважає, що судом при призначенні покарання не враховано всі пом`якшуючі обставини та дані, характеризуючі його особу. Крім того, наголошує, що призначене йому покарання не відповідає і ступеню тяжкості ним вчиненого.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин провадження, доведеності вини його підзахисного та кваліфікацію дій останнього, також вважає призначене судом першої інстанції покарання невідповідним тяжкості правопорушень та особі обвинуваченого, та просить призначити останньому покарання не пов`язане з реальним його відбуванням. При цьому, звертає увагу, що обвинувачений повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинених ним правопорушень та щиро розкаявся. Звертає увагу й на те, що вчинене кримінальне правопорушення, за своєю тяжкістю є середнім, тяжких наслідків за собою не потягло, обвинувачений є раніше не судимим, у відповідності до висновку служби пробації має середній ступінь ризику, виправлення останнього можливо без ізоляції без суспільства.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку своїх апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечувала щодо апеляційних доводів, перевіривши матеріали кримінального провадження та вимоги апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В суді апеляційної інстанції, до розгляду провадження по суті, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , підтримали свої апеляційні вимоги лише в частині оскарження призначеного обвинуваченому судом першої інстанції покарання. При цьому, як обвинувачений, так і його захисник, пояснили, що погоджуються із законністю розгляду судом першої інстанції кримінального провадження №296/8854/18 в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції відповідно перевірено звукозапис судового розгляду та зміст оскаржуваного вироку, та за результатами апеляційної перевірки в цій частині, встановлено, що судом першої інстанції було проведено судовий розгляд провадження з дотриманням норм ст.349 КПК України.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання від 09 квітня 2020 року (журнал судового засідання, т.2 а.п.8-11), суд першої інстанції в обвинуваченого ОСОБА_8 належно (двічі) з`ясував чи правильно він розуміє зміст фактичних обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у випадку розгляду провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК України, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням цього, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, проти цього не заперечували й учасники судового провадження, в тому числі як обвинувачений, так і його захисник.

При цьому, для з`ясування добровільності та істинності позиції обвинуваченої, суд першої інстанції з`ясував у ОСОБА_8 чи зрозумілий йому такий порядок дослідження доказів, останній ж підтвердив, що зрозумів наслідки спрощеного порядку.

Будучи допитаним в суді апеляційної інстанції, обвинувачений також повністю підтвердив свою згоду з фактичними обставинами вчинення кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, та встановлених вироком суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вжив усіх необхідних заходів для того, щоб переконатись у правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорювалися, та правомірно визнав недоцільним дослідження доказів у повному обсязі на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, а саме: - як умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка); - як умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно; - як умисні дії, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинені повторно.

Крім того, доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про призначення обвинуваченому явно несправедливого за своїм розміром покарання через суворість, на думку апеляційного суду, також позбавленні підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно положень ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.65 КК України.

Так, судом першої інстанції належно враховано ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких є кримінальним проступком, інші, у відповідності до положень ст.12 КК України, є нетяжкими, та дані про його особу, який раніше не судимий, є громадянином Грузії, в Україні не має постійного місця проживання, проживає без документів на право проживання, не працює, має посередні характеристики. (т.2 а.п.77-86)

Суд першої інстанції також взяв до уваги щире каяття ОСОБА_8 та визнання ним своєї вини, визнавши їх відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що відповідно до ст.67 КК України його обтяжують.

Судом належно була врахована досудова доповідь, складена Корольовським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області (т.1 а.п.212-215), згідно висновку якого виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є можливим, однак ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, небезпеки для суспільства середній.

З урахуванням вищевикладених обставин у їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням конкретних обставин провадження, у тому числі й кількості вчинених обвинуваченим правопорушень (5 епізодів), та особи обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку, що призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції ч.2 ст.185 КК України, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення останннім нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, підстав для пом`якшення призначеного покарання немає, призначене покарання у вказаному виді та розмірі з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених правопорушень, їх суспільній небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

На переконання суду апеляційної інстанції, таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_8 відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо пом`якшення йому призначеного покарання та апеляційної скарги захисника про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України є безпідставними. Відсутні, в даному випадку, й обґрунтовані підстави для застосування норм ст.69 КК України.

На підставі вище викладеного, апеляційний суд вважає, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог КПК України не встановлено, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.

Інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду та були б підставою для скасування або зміни вироку, обвинуваченим та його захисником не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 09 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :