ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/279/21 Справа № 185/1236/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003262 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання, тобто з 02 червня 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, ОСОБА_7 , 23.11.2017 року, приблизно о 09.00 год., знаходився в квартирі АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_10 . В цей же день, тобто 23.11.2017 року, приблизно 10.10 год., знаходячись в приміщенні зальної кімнати вказаної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт на ґрунті якого у ОСОБА_7 виникли особисті неприязні відносини до ОСОБА_10 та злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , знаходячись в залі у вказаній вище квартирі, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, умисно кулаком руки наніс один удар по голові ОСОБА_10 , в результаті чого останній впав на підлогу. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник. Своїми злочинними умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми, яка супроводжувалась переломом чишуї потиличної кістки, субдуральною гематомою зліва, забоєм головного мозку, які за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити покарання.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що призначене судом першої інстанції є занадто суворим.
Так, обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції не взято той факт, що він викликав швидку медичну допомогу, поліцію, не втік з місця, де знайшов труп потерпілого, який помер від епілепсії, оскільки відповідно до судово-медичної експертизи насильницької смерті не виявлено.
В судовому засіданні обвинувачений змінив вимоги апеляційної скарги, просив суд переглянути вирок суду першої інстанції, та зазначив, що злочин він не вчиняв.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити, виключивши оду із обставин зазначених у вироку суду, а саме посилання на витяг з ЄРДР кримінального провадження за №0003262 від 25.11.2017 року за ч. 2 ст. 121 КК України як доказ, а також вирок змінити в частині анкетних даних обвинуваченого вказавши про наявні розпочаті щодо обвинуваченого кримінальні провадження №0000612 від 10.04.2020 року, №0000619 від 10.04.2020 року, №0000630 від 13.04.2020 року за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, та включити у вирок суду посилання на покази та допит судово-медичного експерта ОСОБА_11 , а також включити у вирок суду посилання на вручення учасникам судового засідання копій вироку суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом в порушення ст. ст. 84, 374 КПК України в мотивувальній частині вироку судом безпідставно враховано як доказ витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань з кримінального провадження за № 0003262.
Також прокурор зазначає, що судом при вивченні особи обвинуваченого не враховано та не зазначено у вироку суду, що у відношенні ОСОБА_7 Павлоградським ВП ГУНП України в Дніпропетровській області розпочато кримінальні провадження № 0000612 від 10.04.2020 року, №0000619 від 10.04.2020, №0000630 від 13.04.2020 за ч.ч. 1,2 ст. 185 КК України, обвинувальні акти щодо яких скеровано до Павлоградського міськрайонного суду та перебувають на розгляді.
Окрім того, ОСОБА_7 двічі оголошувався в розшук на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2020 року на стадії судового розгляду кримінального провадження № 0003262, та в ході досудового розслідування на підставі постанови від 16.01.2018 року підозрюваний ОСОБА_7 перебував у розшуку, що вказує на те, що обвинувачений ухилявся від встановлення істини по справі, перешкоджав судовому та досудовому слідству.
Також, судом при оцінці доказів не зазначено в мотивувальній частині вироку суду посилення на допит судово-медичного експерта ОСОБА_11 , який в ході допиту в судовому засіданні підтвердив обґрунтованість експертизи про встановлення причини смерті ОСОБА_10 , а саме зазначив, що твердження обвинувачення про факт самотравмування потерпілого або отримання ним тілесних ушкоджень, за яких настала смерть внаслідок хвороби, будь-якого фізичного припадку є малоймовірні.
Разом з цим, у вироку суду не зазначено посилання на те, що копія вироку суду негайно після його проголошення вручається обвинуваченому щодо якого здійснюється провадження, прокурору, іншим учасникам кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції, його захисник частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити її без задоволення, підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, не вчиняв, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, та підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його вину, висновками експертів, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 розповів суду, що у кінці листопада 2017 року на 102 надійшло повідомлення про те, що виявлено труп ОСОБА_10 , та на момент приїзду працівників поліції у квартирі був присутнім ОСОБА_7 , який повідомив, що знайшов труп. Після проведення експертизи було встановлено, що ОСОБА_10 помер в результаті насильницьких дій, а тому була підозра на ОСОБА_7 , який протягом всього досудового слідства змінював свої покази, а пізніше написав заяву про обставини скоєного ним злочину, та під час слідчого експерименту ОСОБА_7 розповів, що у них з ОСОБА_10 відбулася сварка в ході якої останній почав виганяти його з квартири, та коли він штовхнув ОСОБА_10 , то той впав, та вдарився головою об підлогу. Під час досудового слідства до обвинуваченого заходів фізичного та психологічного впливу ніхто не застосовував. Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_13 .
Із показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що обвинувачений товаришував з її онуком ОСОБА_10 , який після епілепсії жив з нею, а після повернення із наркодиспансеру проживав з обвинуваченим. Про смерть її онука їй повідомив обвинувачений, та вона викликала поліцію та швидку медичну допомогу. Зазначала, що ОСОБА_10 лежав на животі, але коли його перевернули, то у того був розбитий ніс, та на підлозі було багато крові. В присутності працівників поліції обвинувачений повідомив, що вдарив ОСОБА_10 та той впав та вдарився об стіл, будь-який тиск до нього не застосувався.
Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що він працює слідчим та виїжджав на огляд трупу ОСОБА_10 , який лежав в квартирі на коврі лицем до низу. Спочатку ознак тілесних ушкоджень на трупі не було виявлено, тільки після експертизи було встановлено, що смерть настала внаслідок черепно-мозкової травми. Також зазначив, що на досудовому слідстві ОСОБА_7 в присутності понятих та експерта розповідав, що 23.11.2017 року він прийшов до ОСОБА_10 , де під час розпивання спиртного, стоячи біля вікна він штовхнув ОСОБА_10 , який впав та вдарився об стул, а пізніше обвинувачений змінював свої покази, та говорив, що ОСОБА_10 сам впав. До ОСОБА_7 на досудовому слідстві насильницьких дій не було застосовано.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що обставини, викладені в протоколі її допиту відповідають дійсності, в тій частині, що вона бачила, як ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_10 , який потім впав та вдарився головою, та протокол підписаний саме нею.
Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він разом із ОСОБА_16 , обвинуваченим та ОСОБА_10 в квартирі розпивали спиртні напої, де між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка, яку розпочав ОСОБА_10 , Також свідок ОСОБА_17 пояснив, що в протоколі допиту він зазначав, що бачив як ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_10 , який впав та вдарився головою, але це було давно та подробиць він не пам`ятає. Протокол допиту він підписав, на ньому стоїть його підпис.
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження у показаннях свідків не вбачається. Деякі розбіжності у показах свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які вони особисто надавали під час судового розгляду, з показаннями, які вони надавали під час досудового розслідування, пояснюються тим, що з моменту події злочину до допиту свідків пройшов значний проміжок часу, а тому їх показання можуть містити неточності, які спростовуються показами самих свідків, а також іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 зазначила, що обставини, викладені в протоколі її допиту відповідають дійсності, та протокол підписаний саме нею, а свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердив той факт, що в протоколі допиту він зазначав, що бачив як ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_10 , який впав та вдарився головою, але це було давно, та можливо він забув всі деталі події.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 перед допитом попереджалися про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, а саме за завідомо неправдиві показання.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що під час проведення слідчих дій за участю свідка ОСОБА_17 останній детально та послідовно пояснював про обставини скоєння злочину ОСОБА_7 , що вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_17 від 19.02.2018 року, та будь - яких зауважень за результатами складання протоколів про проведення слідчих дій свідок не висловлював. При цьому, заяв від свідка ОСОБА_17 про здійснення на нього тиску ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду провадження у суді, не надходило, дії працівників поліції не оскаржувалися, та будь яких доказів щодо застосування до нього недозволених методів ведення розслідування, ним надано не було.
Апеляційний суд звертає увагу, що повідомлені свідками обставини узгоджуються з даними висновку експерта №742 від 27.11.2017 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_10 було заподіяно не менш двох ударів у тім`яну та потиличну частину голови, яке й призвело до черепно-мозкової травми, що й обумовило безпосередню причину смерті потерпілого. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 свідчить про те, що вони не могли утворитися при падінні потерпілого з висоти власного зросту обличчям до низу. Даних про захворювання потерпілого ОСОБА_10 , а саме, епілепсію, не мається.
Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, яким судом була надана належна оцінка у вироку, а саме протоколами проведення слідчого експерименту від 29.11.2017 року та від 12.02.2018 року, з яких вбачається, що ОСОБА_7 показав місце, де він спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , та розповів про обставини скоєння кримінального правопорушення.
Відповідно до додаткового висновку експерта № 742 від 02.12.2017 року, механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, як показував підозрюваний ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.02.2018 року свідок ОСОБА_17 впізнав по фото особу, яку бачив в квартирі АДРЕСА_2 , який був у стані алкогольного сп`яніння, та на грунті неприязних відносин вдарив ОСОБА_10 , та той впав на підлогу.
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.02.2018 року, свідок ОСОБА_16 впізнала по фото обвинуваченого, якого бачила поруч з ОСОБА_17 , та якому обвинувачений розповідав, що перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 він вдарив ОСОБА_10 , та той впав на підлогу.
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», та підстав для задоволення доводів обвинуваченого, зазначених ним під час апеляційного розгляду, не має.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо пом`якшення покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Згідно з положеннями частини 3 цієї норми, підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються ст. 69 КК України.
Згідно з приписами ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинене кримінальне правопорушення, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого також не наведено.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого та всі обставини, що впливають на покарання.
Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції враховано, що обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений та не має міцних соціальних зв`язків, а обліку у лікаря-нарколога не перебуває, вину не визнав, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст. 69, 75 КК України у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.
Суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, правильного висновку про призначення ОСОБА_7 покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого.
З урахуванням вищезазначеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення ОСОБА_7 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання до обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.
З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про пом`якшення йому покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України в мінімальному розмірі, а саме у виді 7 років позбавлення волі.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Що стосується посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що в анкетних даних обвинуваченого слід вказати про наявні розпочаті щодо обвинуваченого кримінальні провадження, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються: дата та місце його ухвалення; назва та склад суду, секретар судового засідання; найменування (номер) кримінального провадження; прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи; закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа; сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку судом першої інстанції не зазначено про наявні розпочаті кримінальні провадження щодо ОСОБА_7 , що жодним чином не вплинуло на висновки суду про подію злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, не позначилося і на правильності кваліфікації його дій. Крім того, зважаючи на те, що кримінальні провадження відносно ОСОБА_7 , на які посилається прокурор, не розглянуті, обвинувальний вирок відсутній, підстави для включення їх до вступної частини вироку відсутні.
Що стосується доводів прокурора про зміну вироку в частині включення посилання на покази та допит судово-медичного експерта ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо і не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, а згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.
Таким чином, колегія суддів позбавлена можливості включення посилання на покази та допит судово-медичного експерта ОСОБА_11 , допитаного безпосередньо в суді першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині не підлягають задоволенню.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції в резолютивній частині вироку не зазначено, що копія вироку суду негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки в апеляційній скарзі прокурором не наведено доводів, які б свідчили про те, що не зазначення судом у резолютивній частині посилання на вручення учасникам судового засідання копій вироку суду, перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, що і було зроблено судом першої інстанції відповідно до розписок про отримання копії вироку ( т. 2 а.с. 42-44).
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо виключення з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ доведення вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні витягу з ЄРДР кримінального провадження №0003263 від 25.11.2017 року, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до п. 2 розділу 4 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №139 від 06.04.2016 року, витяг з Реєстру - це документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення.
Враховуючи зазначене, витяг з ЄРДР не може вважатися доказом в розумінні ст. 84 КПК України, а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а витяг ЄРДР кримінального провадження за №0003262 від 25.11.2017 року виключенню з мотивувальної частини вироку.
Зазначена обставина є підставою для зміни судового рішення згідно ст. 408 КПК України, оскільки внесення таких змін до вироку не погіршує становище обвинуваченого, і усунення даного недоліку не потребує скасування вироку в цій частині.
Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду, апеляційним судом не встановлено, тому в решті вирок слід залишити без змін.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ витяг з ЄРДР кримінального провадження за №0003262 від 25.11.2017 року.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4