УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2021 року

м. Київ
справа № 991/8656/20

провадження № 51-107ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 листопада 2020 року,
встановив:
Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ухвалою від 22 жовтня 2020 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Не погодившись з указаним рішенням слідчого судді, ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду ухвалою від 12 листопада 2020 року залишила без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 , а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 жовтня 2020 року без змін.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 листопада 2020 року і призначити новий розгляд у цьому суді.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення, що повністю відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Таким чином, зазначені положення кримінального процесуального закону встановлюють заборону оскарження у касаційному порядку ухвал слідчих суддів та ухвал суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такі ухвали. Отже, касаційна скарга ОСОБА_4 подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Частиною 3 ст. 428 КПКпередбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 12 листопада 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3