ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2564/20 Справа № 183/6733/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001297 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 10 вересня 2020 року включно.
Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та встановлена наявність ризику, що знаходячись на волі, останній може переховуватися від суду та на даний час вказаний ризик не зменшився.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що прокурором та судом не доведено того, чому неможливо застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, враховуючи, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є соціально адаптованим, має батьків, сестру, постійне місце проживання. Також зазначає, що сторона обвинувачення не забезпечує свідків, в результаті чого розгляд справи затягується, а прокурор заявляє аналогічні клопотання про продовження тримання під вартою.
Обвинувачений та його захисники в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за № 0001297 від 25.07.2019 року стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та доводи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Так, на думку апеляційного суду, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який був підставою для застосування запобіжного заходу, не змінився та продовжує існувати, а саме обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, який є умисним, має підвищену суспільну небезпеку та направлений проти життя і здоров`я особи, обставини вчиненого злочину та наслідки, які настали, а саме смерті потерпілої.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Апеляційний суд також зважає на доводи сторони захисту про наявність міцних соціальних зв`язків в обвинуваченого, постійного місця проживання, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, проте ці обставини не є самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки заявлений ризик є реальним, продовжує існувати та для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого суд обґрунтовано продовжив строк тримання під вартою.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3