Номер провадження: 11-кп/813/2353/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуюча суддя ОСОБА_2
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2020 у кримінальному провадженні №0001749, внесеному до ЄРДР 12.07.2018, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у розумінні ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, -
встановив:

Короткий зміст оскарженої ухвали.
В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває на розгляді обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень №0001749, внесеному до ЄРДР 12.07.2018, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2020 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 (шістдесят) днів, до 03.01.2021 включно, з визначенням розміру застави 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 84 080 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят) гривень.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час розгляду клопотання наявні та не змінилися заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обрання більш м`якого запобіжного заходу не в змозі буде забезпечити належну поведінку обвинуваченого, обставин, які б перешкодили застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не встановлено.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись с оскарженою ухвалою, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2020, та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтовано зазначено, що факт кримінального правопорушення повністю підтверджується доказами у кримінальному провадженні, оскільки такі наразі ще не були дослідженні судом, та, на його думку, не є належними та допустимими.
Крім того, апелянт стверджує, що на теперішній час відсутні ризики у кримінальному провадженні, передбачені ст. 177 КПК України.
Позиції учасників судового розгляду.
До початку судового розгляду від обвинуваченого надійшла заява про відмову від його участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції, оскільки він не бажає приймати участь у судовому засіданні.

Захисник був належним чином сповіщеним про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, в зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд, з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе провести судовий розгляд апеляційної скарги за відсутності захисника обвинуваченого .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу районного суду без зміни, дослідивши апеляційну скаргу та матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що районний суд під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведення прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в судовому засіданні апеляційного суду свого підтвердження не знайшли, виходячи з такого.

Під час апеляційного розгляду прокурор довів, що наразі існують і не зменшилися ризики у кримінальному провадженні, передбачені ст. 177 КПК України, які заявлені в клопотанні зокрема, ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може переховуватися від суду з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує за вчинення інкримінованих йому злочинів, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки ще не всі свідки допитані, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який спрямований на погрозу застосування насильства життю, здоров`ю та майну значної кількості осіб, які на момент події перебували у громадському місці із застосуванням пістолету, а тому доводи апеляційної скарги в частині недоведеності прокурором ризику можливого впливу обвинуваченого на свідків та інших учасників судового провадження у даному кримінальному провадженні є обґрунтованими, оскільки характер вчиненого підозрюваним злочину та його поведінка вказують на те, що він становить загрозу для суспільства.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Разом з тим, судом першої інстанції була визначена альтернативна міра запобіжного заходу у вигляді застави та визначена застава у розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 84 080 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят) гривень.
На переконання апеляційного суду, рішення суду першої інстанції про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим та обґрунтованим.

Інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскарженого судового рішення апеляційному суду не надано.

Прокурор повідомив апеляційному суду, що 23.12.2020 Приморським районним судом було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2020 у кримінальному провадженні №0001749, внесеному до ЄРДР 12.07.2018, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4