Дата документу 08.12.2020 Справа № 314/3907/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1841/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_2
Єдиний унікальний №314/3907/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_3
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_4

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6

за участі секретаря ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (з доповненням) обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263, ст.348, ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України, строком до 14.12.2020 року включно.

В апеляційній скарзі (з доповненням) обвинувачений, посилаючись на незаконність ухвали, просив її переглянути. Свої вимоги мотивував тим, що суд в порушення вимог ч.1 ст.342 КПК не оголосив в судовому засіданні про розгляд відповідного кримінального провадження та не виконав вимоги ст.344 КПК щодо оголошення складу суду, а секретар судового засідання в порушення вимог ч.2 ст.342 КПК не встановила особу учасників судового провадження та не перевірила їх повноваження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу з доповненням та просила її задовольнити; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263, ст.348, ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 .

Суд, задовольняючи дане клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою, виходив з того, що встановлені у даному провадженні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_1 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, на даний не тільки не зменшилися, а навпаки збільшилися, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 ґрунтується на зазначених вимогах закону.

Так, з представлених матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за вчинення яких передбачено покарання лише у виді позбавлення волі. Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у даній справі обвинувачується у вчиненні одного злочину в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду.

Крім того, з наданої характеристики судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_1 за характером є запальною особою, на яку до сільської ради неодноразово надходили скарги. Під час судового розгляду обвинувачений демонструє агресію по відношенню до потерпілих та не дотримується своїх процесуальних обов`язків, передбачених законом, не одружений, офіційно не працевлаштований.

Також з матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_1 триває і наразі не завершений.

Сукупність наведених вище обставин давала суду достатні підстави для висновку, що ОСОБА_1 , перебуваючи на волі, може вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК.

Відтак, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, їх характер та тяжкість, можливу міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, а також характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст.177, 178, 183 КПК, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, на які послався суд в своїй ухвалі.

Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Натомість скарга обвинуваченого не містить в собі будь-яких вимог апелянта стосовно оскаржуваної ухвали та є немотивованою, оскільки в ній не зазначено жодних доводів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Доводи обвинуваченого про недотримання порядку судового розгляду спростовуються змістом технічного носія інформації, на якому зафіксовано перебіг судового засідання.

Відтак ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу (з доповненням) обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_3ОСОБА_5ОСОБА_6