КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження кримінального провадження № 0003393 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, громадянин України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судима в порядку ст. 89 КК України,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
На початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 подано клопотання про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання обґрунтоване тим, що думку захисника, обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підлягає зміні на більш м`який, враховуючи стан її здоров`я, те, що вона має постійне місце проживання, а, окрім того, її дядя - ОСОБА_8 , який є власником будинку в смт. Борова Фастівського району Київської області, надає згоду на проживання ОСОБА_5 не менше одного року в даному будинку з можливістю застосування до неї домашнього арешту з усіма відповідними наслідками, передбаченими КПК України. Окрім того, як зазначив захисник, ОСОБА_5 має свідків свого алібі, яких тільки вона зможе знайти, оскільки прізвище та місце проживання осіб вона не знає, що позбавило можливості сторону захисту забезпечити явку зазначених свідків до суду першої інстанції. Також захисник посилається на те, що на даний час обвинувачена фактично відбула майже 9 років позбавлення волі.

Вислухавши думку обвинуваченої, яка підтримала клопотання захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, обговоривши доводи клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Вироком суду, який наразі оскаржується, обвинувачена ОСОБА_5 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та їй призначене покарання у виді позбавлення волі 10 років, яке слід відбувати реально.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Європейський суд з прав людини у своєму рішення «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть , якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

Відповідно до ст. 377 КПК України, якщо обвинуваченого, який тримається під вартою, засуджено до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з тримання під вартою та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Аналіз вказаних вимог чинного законодавства свідчить про те, що тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді позбавлення волі, є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

Таким чином, тримання обвинуваченої на підставі вироку суду, яким їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, є обґрунтованим.

Колегія суддів, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження і доводами клопотання захисника, на даному етапі апеляційного розгляду будь-яких нових обставин, передбачених вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, які б виникли після постановлення вироку і не були досліджені судом першої інстанції, не встановила.

Крім того, так як, на цей час апеляційне провадження щодо ухваленого відносно обвинуваченої вироку не закінчено і, враховуючи те, що обвинуваченій за вироком суду призначено покарання у виді позбавлення волі до відбуття реально на тривалий термін, то у колегії суддів маються підстави для висновку щодо наявності ризику, що обвинувачена може вжити заходів для перешкоджання здійснення апеляційного розгляду та уникнення від відбування призначеного покарання.

Щодо доводів захисника про необхідність зміни обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за станом здоров`я, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 страждає тяжким захворювання та потребує лікування, яке не може бути надане в умовах слідчого ізолятора, то колегія суддів враховує, що будь-які застереження щодо неможливості перебування обвинуваченої за станом здоров`я в умовах СІЗО матеріали справи не містять, як і не надано таких відомостей стороною захисту.

Посилання захисника на те, що дядя обвинуваченої погоджується на проживання ОСОБА_5 у його будинку у разі обрання їй іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів оцінює критично, оскільки обвинувачена не має постійного місця проживання, хоча і має місце реєстрації, не має будь-яких засобів для існування, міцних соціальних зв`язків, визнана винуватою у вчиненні особливо тяжкого злочину, який пов`язаний із застосуванням насильства, на даний час апеляційний розгляд не розпочатий, а тому сукупність наявних обставин свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченої, оскільки, на думку колегії суддів, є достатньо підстав вважати, що обвинувачена, з огляду на тяжкість призначеного їй покарання може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченій запобіжного заходу.

Керуючись ст. 376, 405 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 про зміну обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3