ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6283/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2316/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

04.09.2014 року Богодухівським районним судом Харківської області за частиною 1 статті 125, частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 70 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 75, статті 104 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

31.05.2018 року Богодухівським районний судом Харківської області за частиною 3 статті 183 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 75, статті 104 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

В силу ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 31.05.2018 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

19.09.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.07.2008 року у вигляді 2 місяців;

07.02.2014 року Суворівським районним судом м. Одеси за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 71 Кримінального кодексу України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2011 року у вигляді 8 місяців,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 28597 (двадцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 16228 (шістнадцять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 42 коп.

Згідно вироку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в період з 22.08.2018 року по 24 лютого 2019 року вчинили як кожен окремо так і за попередньою змовою групою осіб 7 епізодів таємного викрадення чужого майна чим завдали матеріальну шкоду потерпілим ФО-П ОСОБА_13 .. 5800, 00 грн, Харківській державній академії культури на суму 5761,16 грн., ФО-П- ОСОБА_14 на суму 22360,00 грн, ОСОБА_11 на суму 28 597,00 грн, ФО-П ОСОБА_15 на суму 1834,00 грн, ФО-П ОСОБА_16 на суму 97117, 40 грн., ОСОБА_12 , в сумі 16228,42 гривень.

Прокурор у кримінальному провадженні та обвинувачений ОСОБА_8 від своїх апеляційних скарг відмовилися.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить застосувати до нього положення ч.5 ст. 72 КК України в редакції закону України №838-8 від 26.11.2015 року.

Зазначає, що строк належить зарахувати з моменту його затримання, а саме з 4 березня 2019 року. Посилається на те, що був ще засуджений вироком Дзержинського районного суду міста Харкова 8 листопада 2019 року і строк попереднього ув`язнення не був зарахований судом.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить повторно дослідити обставини щодо його цивільного позову, оскільки судом вони були досліджені неповністю та з порушенням.

Вказує, що суд взагалі не дослідив його прохання про стягнення з обвинувачених моральної шкоди в розмірі 40000 гривень.

Вважає в цій частині вирок незаконним.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який заперечував проти апеляційних скарг, думку обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити свої апеляційні скарги та заперечували проти апеляційної скарги потерпілого, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, особи, що перебувають на утриманні відсутні, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше судимий за злочини проти власності, епізоди злочинної діяльності за об`єднаним кримінальним провадженням, яке наразі розглядається, вчинені в період іспитового строку, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, перебував раніше під наглядом як неповнолітній з діагнозом: порушені форми поведінки, але діагноз стаціонарно не підтверджений.

Крім того суд встановив та врахував обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлені.

Підстав для визнання будь-яких інших обставин такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують суспільну небезпеку обвинуваченого та вчиненого ним злочину, окрім тих, що наведені у вироку, колегія судів не вбачає.

Таким чином висновок суду стосовно виду та розміру покарання яке необхідно призначити ОСОБА_7 за ч.2, 3 ст. 185 КК України, а також остаточного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі - є обґрунтованим.

Відтак, призначене ОСОБА_7 , остаточне покарання є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для будь якого пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів не вбачає.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає, що суд першої інстанції мав застосувати до нього положення ч.5 ст. 72 КК України в редакції закону України №838-8 від 26.11.2015 року .

Колегія суддів вважає таке прохання безпідставним та необгрунтованим, оскільки згідно вироку ОСОБА_7 вчиняв злочини в період з 22.08.2018 року по 24 лютого 2019 року, тобто після 20 червня 2017 року, а тому положення ч.5 ст. 72 КК України в редакції закону України №838-8 від 26.11.2015 року до обвинуваченого не підлягають застосуванню.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині доводів потерпілого щодо допущеної судом першої інстанції неповноти в частині розгляду цивільного позову ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 21 березня 2019 року потерпілим ОСОБА_11 був поданий цивільний позов (арк. 24 Т.1)

З цивільного позову вбачається прохання потерпілого про стягнення з цивільних відповідачів на користь позивача майнової шкоди в розмірі 40000 гривень. Про відшкодування моральної шкоди в позовній заяві не йдеться.

На аркуші 101 Том 1знаходиться клопотання потерпілого ОСОБА_11 на адресу районного суду.

У вказаному клопотанні зазначено, що обвинувачені не відшкодували завдану злочином шкоду.

Також потерпілий посилається, що злочинними діями обвинувачених були спричинені моральні страждання та завдана моральна шкода.

Будь яких вимог вказане клопотання не містить, а тому суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілого в первинній редакції, згідно якої потерпілий просив стягнути на його користь майнову шкоду.

За таких обставин апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, оскільки цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим не заявлявся.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування або зміни - відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженими, які перебувають під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді