Дата документу 05.08.2020 Справа № 554/3392/20
Провадження № 1-кс/554/6897/2020
УХВАЛА
іменем України
05 серпня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Консалт», на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000118 від 28 січня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

19 травня 2020 року до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, в якій заявник просить скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000118 від 28 січня 2020 року; повернути матеріали до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, для проведення всіх процесуальних дій, передбачених нормами діючого законодавства України і необхідних для з`ясування істини та прийняття правильного рішення стосовно винності особи.

На обґрунтування скарги заявник посилається на ті обставини, що слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 неналежним чином здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000118 від 28 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, за фактом постанови завідомо неправосудного рішення.

Заявник вказує, що 02 вересня 2019 року ТОВ «Енерго-Консалт» через представника подало до Державного бюро розслідувань заяву про вчинення кримінального правопорушення, яка була обґрунтована тим, що суддею Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 , на думку заявника, було прийнято судове рішення з грубим порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, що мали бути відомі судді, з огляду на об`єктивні причини, наведені змісті заяви.

30 квітня 2020 року слідчим ОСОБА_4 було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000118 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України.

ТОВ «Енерго-Консалт» вважає, що рішення про закриття кримінального провадження є передчасним та таким, що не ґрунтується на законі. Зазначає, що під час проведення досудового розслідування з боку слідчого мали місце неповнота, необ`єктивність та ймовірно матеріальна або інша зацікавленість в прийнятті рішення на користь третіх осіб.

Основними підставами для скасування постанови про закриття кримінального провадження адвокат зазначає порушення слідчим норм процесуального права під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні; порушення прав та законних інтересів юридичної особи, яка реально потерпіла від протиправних дій судді; навмисне невизнання юридичної особи потерпілим у кримінальному провадженні №0000118.

Також зазначає, що в мотивувальній частині постанови відсутнє належне обґрунтування закриття кримінального провадження з посиланням на конкретні факти. Всупереч вимог абз.2 п.2 ч.5 ст.110 КПК України в постанові слідчим не зазначено належних обставин, які б могли стати підставами для висновку про те, що зазначена в заяві про вчинення кримінального правопорушення особа не вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.375 КК України. Вказує на неповноту і необ`єктивність досудового розслідування, яке полягає в тому, що слідчим не допитано в якості свідка заявника. Не було вирішено в порядку ст.55 КПК України питання про вручення ТОВ «Енерго-Консалт» пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Не було отримано тимчасовий доступ до матеріалів судової справи про банкрутство ТОВ «Амстор» №904/9795/16, яка знаходиться в Господарському суді Дніпропетровської області. Не було допитано суддю Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 .. Не призначено експертизу документів, пов`язаних з доведенням ТОВ «Амстор» до банкрутства. Не отримано тимчасовий доступ до документів фінансово-господарської діяльності ТОВ «Амстор», які знаходяться у юридичної особи. Не допитано директора ТОВ «Амстор» (ліквідатора) ОСОБА_6 , розпорядника майна ОСОБА_7 , ліквідатора ОСОБА_8 тощо.

Крім того, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0011851 від 31.12.2014 року, у якому ТОВ «Енерго-Капітал» визнано потерпілим.

Враховуючи зазначене обгрунтування, заявник вважає, що постанова слідчого винесена незаконно, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

У судове засідання заявник адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «Енерго-Консалт», не з`явився, електронною поштою направив на адресу суду заяву, в якій просить проводити розгляд скарги без участі, скаргу підтримує та просить задовольнити.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду матеріали кримінального провадження №0000118 від 28 січня 2020 року.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши суть скарги, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст.94 КПК України щодо оцінки слідчим, прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Судовим розглядом установлено, що в провадженні Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування, у кримінальному провадженні №0000118 від 28 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000118, досудове розслідування розпочато на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 16 вересня 2019 року (справа №761/35043/19), відповідно до якої зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_9 про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.375 КК України (арк.крим.провадж. 1, 17).

Зокрема, за змістом наведеної ухвали, у заяві, яка зареєстрована 02 вересня 2019 року за вх.№17185-19, заявником ТОВ «Енерго-Консалт» було повідомлено щодо обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (арк.крим.провадж.5).

Постановою слідчого від 26 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про визнання юридичної особи ТОВ «Енерго-Консалт» потерпілим та вручення пам`ятки про процесуальні права обов`язки потерпілого (арк.крим.провадж. 23-25).

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження №0000118 від 28 січня 2020 року, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні судді Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення (арк. крим. провадж. 51-53).

Вказану постанову направлено слідчим та отримано представником заявника 12.05.2020 року разом із повідомленням за вих.№6810/15-02-1 від 07.05.2020 року (арк.крим.провадж.55), доказів протилежного суду сторонами не представлено, а тому скаргу подано у строки, передбачені ч.1 ст.304 КПК України.

Згідно з висновками постанови слідчого від 30 квітня 2020 року під час проведення досудового розслідування встановлено, що у заяві від 02.09.2019 року повідомлено про постановлення завідомо неправосудного судового рішення постанови Господарського суду від 28.10.2019 року у справі №904/9795/16, якою зокрема, було визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Амстор», 49000, м.Дніпро, вул.Ленінградська, 27, банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 1 рік, до 23.07.2020 року, ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор» призначено арбітражного керуючого ОСОБА_8 (свідоцтво №1787 від 02.12.2016 року).

Заявник адвокат ОСОБА_9 розцінив зазначене судове рішення як таке, що постановлене завідомо неправосудно.

У своєму рішенні слідчий посилається на роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України, викладені у постанові від 10 лютого 2015 року у справі №5-344км14, що згідно чинного законодавства неправосудним є незаконне та необґрунтоване судове рішення, тобто таке, в якому, зокрема, завідомо неправильно застосовано норму матеріального права або яке свідомо постановлено з грубим порушенням норм процесуального права. Для визнання судового рішення неправосудним необхідно, щоб його неправосудність була підтверджена вищестоящою судовою інстанцією.

Так, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, 28 жовтня 2019 року Центральним апеляційним господарським судом за результатом розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Консалт» було винесено постанову у справі №904/9795/16, в якій зазначено, що апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови, аналізуючи наявність ознак неплатоспроможності боржника не відобразив оцінку звіту розпорядника майна про фінансовий стан боржника; обізнаність з цим звітом безпосередньо кредиторів (комітет кредиторів), які приймали рішення про перехід до ліквідаційної процедури у даній справі; факту неплатоспроможності боржника, тобто перевищення його пасиву над активом. Однак, не відображення зазначених відомостей в постанові місцевого господарського суду не призвело до прийняття по суті невірного рішення. Надані процесуальним законом повноваження апеляційного господарського суду та строковість процедур банкрутства, порушення якої може призвести до збільшення кредиторської маси та порушення прав учасників справи про банкрутство, дають можливість суду апеляційної інстанції змінити мотивувальну частину постанови без скасування по суті правильного рішення.

При цьому, вищевказаною постановою апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Консалт» залишена без задоволення (арк..крим.провадж.27-50).

Зважаючи на це, судом апеляційної інстанції не було встановлено неправосудності постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року у справі №904/9795/16.

На підставі викладеного, слідчий дослідивши обставини кримінального провадження №0000118 від 28.01.2020 року, дійшов до висновку про відсутність в діянні судді Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України.

За положеннями п.п. 1, 2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Оцінивши обставини справи, суд вважає, що постанова слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000118 від 28 січня 2020 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тобто такою, що винесена з дотриманням вказаних вимог закону, разом із тим, слідчим проаналізовано відповідні зібрані матеріали, надано їм належну правову оцінку, а тому підстави для її скасування з наведених заявником підстав відсутні.

Згідно з матеріалами скарги та кримінального провадження, фактично доводи заявника зводяться до непогодження із процесуальним діями та рішенням суду, що не може слугувати підставами для кримінальної відповідальності, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому процесуальним законом. Натомість, вказані заявником обставини самі по собі не свідчать про кримінальну протиправність дій судді при винесенні ним судового рішення, оскільки ці дії знаходяться в межах процесуальних повноважень, і не свідчать про завідому неправосудність рішення, про що вірно зазначено слідчим при прийнятті постанови про закриття кримінального провадження.

При винесенні оскаржуваної постанови слідчим правильно враховано те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів того, що в діянні судді Господарського суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 наявні ознаки складу кримінального правопорушення.

З урахуванням вищезазначеного, матеріали кримінального провадження та скарги не містять даних, які б ставили під сумнів висновки слідчого і неповнота досудового слідства не встановлена.

Посилання адвоката на те, що слідчим взагалі не проведено необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на перевірку фактів, викладених у заяві про злочин, спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, аналіз яких дозволяє зробити обґрунтовані висновки щодо зазначених у ній обставин, які є достатніми та переконливими для констатації зазначених тверджень.

Крім того, щодо обсягу проведення необхідних слідчих дій, слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження за №0000118 від 28 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, було належним чином та в повному обсязі перевірено обставини справи, викладені у відповідній заяві заявника. Надано належну оцінку наявним доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи скарги про те, що постанова слідчого є незаконною з підстав неповноти і необ`єктивності досудового розслідування, процесуальних порушень тощо, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять обґрунтування, яким чином проведення подальших (і яких) слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України. А відтак, такі посилання на незаконність рішення за результатами досудового розслідування, юридично неспроможні.

Відповідно до досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлено, що перевірка по даному факту проводилась з виконанням усіх необхідних та достатніх для цього дій та було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Варто також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Таким чином, суд вважає, що слідчим однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення, воно є обґрунтованим, при цьому засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано, а висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу наявних у справі матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість скарги, а тому у її задоволенні потрібно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 110, 284, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Консалт», на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000118 від 28 січня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1