Провадження № 11-сс/4820/654/20 Слідчий суддя в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа №682/2215/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6

розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 06 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 06 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора, яка виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив із того, що прокурором подану заяву про кримінальне правопорушення направлено за належністю до Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, а тому в діях останнього відсутня бездіяльність.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, найближчого до м. Славути, який був би утворений згідно ст.125 КК України.

Свої вимоги аргументує тим, що слідчий суддя, як і прокурор у даному провадженні не наділені повноваженнями приймати участь у розгляді поданої скарги, так як не надали заявнику відповідних документів на підтвердження своїх повноважень.

Зазначає апелянт і про те, що слідчим суддею не прийняте рішення щодо клопотання про залучення захисника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню в силу наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 у більшості зводяться до повноважень слідчого судді та прокурора у даному провадженні, їхньої правосуб`єктності, що, на переконання колегії суддів, мають ознаки очевидного зловживання процесуальними правами учасника судового провадження.

Зокрема, за змістом норм, передбачених п.15 ч.1 ст.3, ч.4 ст.36 КПК, поняття «прокурор» охоплює певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні та визначена у порядку ст.37 КПК, та прокурорів вищого рівня, визначених у ч.4 ст.36 КПК (Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники).

Згідно з положеннями абз.3 ч.4 ст.36 КПК у судовому провадженні з перегляду судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку, за нововиявленими або виключними обставинами можуть брати участь прокурори органу прокуратури вищого рівня.

А із положень, закріплених у ч.2 ст.342 та ч.1 і ч.2 ст.405 КПК, убачається прямий обов`язок суду перевіряти у судовому засіданні повноваження лише захисників і представників.

При цьому, нормами кримінального процесуального кодексу України не передбачено підтвердження повноважень прокурора шляхом надання довіреності на представництво відповідної юридичної установи.

Разом з цим, слідчим суддею у судовому засіданні було оглянуто посвідчення прокурора ОСОБА_8 та встановлено його належність.

Крім того, слідчим суддею у встановленому законом порядку розглянуто клопотання ОСОБА_7 про відвід прокурора, та обґрунтовано, з наведених вище підстав, відмовлено у його задоволенні.

Щодо повноважень судді на здійснення правосуддя, то відповідно до ст.16 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя здійснює правосуддя в мантії та з нагрудним знаком. Саме вказані атрибути підтверджують його повноваження.

Згідно щорічної доповіді Вищої ради правосуддя за 2019 рік, посвідченням судді за необхідності підтверджуються лише повноваження його власника в ситуаціях, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя, коли суддя не перебуває в мантії та з нагрудним знаком.

При цьому, поведінка осіб, які під час судового засідання вимагають від головуючого у справі, який здійснює правосуддя в мантії та з нагрудним знаком, пред`явлення посвідчення судді, не узгоджується з положеннями частини шостої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язку фізичних і юридичних осіб поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Заявлений слідчому судді відвід розглянутий у відповідності до положень ст.81 КПК України та обґрунтовано відхилений.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказує на те, що суд безпідставно не залучив її захисника, чим порушив вимоги ч.1 ст.59 КУ та п.2.2.1 мотивувальної частини висновку КСУ від 31 жовтня 2019 року у справі № 2-248/2019(5580/19).

З таким твердженням колегія суддів не може погодитися в силу наступного.

Стаття 59 Конституції України передбачає, що кожен має на професійну правничу допомогу, а пункт 2.2.1 рішення КСУ на яке посилається апелянт, розкриває, що надання професійної правової допомоги здійснюють адвокати.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2019 року (справа №648/3629/17) встановила, що у кримінальному провадженні функцію надання кваліфікованої правової допомоги особам з метою захисту їх прав, свобод та законних інтересів, зокрема забезпечення їх доступу до правосуддя, покладено виключно на адвоката.

З врахуванням того, що ОСОБА_7 не надала суду жодних доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_9 (свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордену, договору про правову допомогу, тощо) слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні її клопотання про залучення до справи даної особи.

Заслуговує на увагу і те, що ОСОБА_7 слідчому судді заявляла клопотання про залучення представника, в той час як в апеляційній скарзі вказує на порушення судом конституційних вимог щодо залучення захисника.

Посилання апелянта на неприйняття слідчим суддею рішення по суті її клопотання про залучення захисника (не винесення ухвали), не заслуговує на увагу, так як слідчий суддя таке рішення прийняв, постановивши ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, яка занесена секретарем судового засідання до журналу судового засідання від 06.11.2020 року, що узгоджується із вимогами ч.4 ст.371, ч.2 ст.372 та ч.5 ст.376 КПК України.

Доводи апелянта про незаконність утворення Славутського міськрайонного суду містять очевидну абсурдність. Визнаючи місцевий суд таким, який не має повноважень на здійснення правосуддя, ОСОБА_7 звертається в цей же суд із скаргою для захисту своїх прав та інтересів.

Суд при розгляді заяви про відвід слідчого судді надав оцінку даним доводам заявника, обґрунтовано визнавши їх безпідставними і такими, які базуються на вільному суб`єктивному тлумаченні норм права.

Разом з цим, колегією суддів встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді скарги ОСОБА_7 , які апелянтом не зазначені, однак, в силу положень ст.404 КПК України, підлягають врахуванню апеляційною інстанцією.

Так, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей, надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 1 ст. 214 КПК України).

Згаданий обов`язок слідчого та прокурора не вимагає оцінки ними такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Таке звернення до органу досудового розслідування звісно ж повинне бути заявою чи повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, щоби в слідчого чи прокурора виник обов`язок внести відомості до ЄРДР.

Як встановив слідчий суддя в оскаржуваному судовому рішенні, заява ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.109 КК України направлена 15.10.2020 року до Славутського відділення Шепетівської місцевої прокуратури, а 16.10.2020 року вказану заяву прокурором ОСОБА_10 скеровано за належністю до Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області.

Тобто, рішення прокурором щодо заяви ОСОБА_7 в межах строку, передбаченого ст.214 КПК України, не прийнято.

Та обставина, що дана заява ОСОБА_7 подана з порушенням правил підслідності, на що звертав свою увагу слідчий суддя в оскаржуваному судовому рішенні та прокурор в листі від 16.10.2020 року, не давало права останньому направляти заяву ОСОБА_7 за належність до вирішення питання, передбаченого ст.214 КПК України.

Зокрема, слідчим суддею не враховано, що відповідно до положень ч.7 ст.214 КПК України, для дотримання правил підслідності передання наявних у прокурора матеріалів провадження має здійснюватися ним після внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, а не до цього.

Незрозумілим є посилання слідчого судді на ту обставину, що можливість внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення передбачає необхідність наявності самої заяви про злочин, якої у прокурора немає. Дане твердження не узгоджується з матеріалами провадження та обставинами, які були встановлені слідчим суддею в ході судового розгляду, відповідно до яких заява ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення перебувала у розпорядженні Славутського відділення Шепетівської місцевої прокуратури, яку прокурором ОСОБА_10 16.10.2020 року направлено за належністю до Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області.

Крім того, зміст оскаржуваного судового рішення вказує на те, що слідчим суддею скаргу ОСОБА_7 розглянуто по суті заявлених у ній вимог та відмовлено в її задоволенні. Однак, матеріли судового провадження не містять самої заяви ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.109 КК України. Тобто, слідчий суддя розглянув по суті скаргу ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, відмовивши в її задоволенні, без оцінки самої заяви про злочин, що, на переконання колегії суддів, є неприпустимим.

Отже, слідчий суддя з належною повнотою не перевірив доводи скаржника, в тому числі щодо бездіяльності прокурора, формально підійшов до розгляду скарги, однобічно та неповно з`ясував всі обставини справи, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали.

У зв`язку з тим, що норми КПК України не регулюють питання направлення матеріалів за наслідками апеляційного розгляду скарги на ухвалу слідчого судді до суду першої інстанції, апеляційний суд, з врахуванням того, що слідчий суддя розглянув скаргу ОСОБА_7 без оцінки її заяви про злочин, керуючись п.п.14, 16, 17 ч.1 ст.7, ст.21, ст.23, ст.24 КПК України, вважає за необхідне призначити новий розгляд скарги в суді першої інстанції, що забезпечить дотримання принципів доступу до правосуддя, безпосередності дослідження доказів та забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 06 листопада 2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд слідчим суддею Славутського міськрайонного суду скарги ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4