490/6880/19 17.08.2020
н/п 1-кп/490/240/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/6880/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001747 від 12.05.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рязань, Російської Федерації, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, не одружений, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

01.05.2019 року приблизно о 15:00 годині, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 під приводом купівлі мобільного телефону у ОСОБА_7 зустрівся з останнім на зупинці громадського транспорту "Садова" по пр.Центральному в м.Миколаєві. Знаходячись у вищевказаному місці, у вказаний час у ОСОБА_3 раптово виник, корисливий умисел, направлений на повторне заволодіння майном ОСОБА_7 шляхом обману. Реалізуючи свій корисливий умисел, ОСОБА_3 попросив у ОСОБА_7 мобільний телефон марки "Xiomi Redmi Note 2", чорного кольору, який належить останньому. Після чого, утримуючи вищезазначений мобільний телефон при собі, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8 направились в напрямку вулиці 3-я Слобідська. В цей час, ОСОБА_3 скориставшись тим, що ОСОБА_9 відволікся та втратив пильність, утримуючи при собі мобільний телефон марки "Xiomi Redmi Note 2", чорного кольору, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд.

Тим самим, спричинивши ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 1266,67 грн..

Крім того, 12.05.2019 року приблизно о 23:00 годині, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , перебуваючи по пр.Центральному між вулицями Московська та Мала Морська в м.Миколаєві, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_11 мобільний телефон, на що останній погодився та передав ОСОБА_3 мобільний телефон марки "Meizu М8 Lite", білого кольору. В цей час, у ОСОБА_3 виник корисливий умисел, направлений на повторне заволодіння майном ОСОБА_11 шляхом обману. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 утримуючи в руках мобільний телефон марки "Meizu М8 Lite", білого кольору, що належить ОСОБА_11 , пообіцяв повернути мобільний телефон наступного дня. Однак, наступного дня ОСОБА_3 мобільний телефон ОСОБА_11 не повернув, розпорядившись викраденим мобільним телефоном марки "Meizu М8 Lite", білого кольору на власний розсуд,

Тим самим, спричинивши ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 2344,67 грн..

Крім того, 13.05.2019 року приблизно о 19:30 годині, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , перебуваючи на перетині вулиць Чкалова та Садова в м.Миколаєві, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_12 мобільний телефон, на що останній погодився та передав ОСОБА_3 мобільний телефон марки "Samsung Galaxy А8 А-530", золотистого кольору, що належить останньому. Після чого, утримуючи вищезазначений мобільний телефон при собі, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_12 направились в напрямку вулиці 1-а Слобідська в м.Миколаєві. В цей час, у ОСОБА_3 виник корисливий умисел, направлений на повторне заволодіння майном ОСОБА_12 шляхом обману. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 скориставшись тим, що ОСОБА_12 відволікся та втратив пильність, утримуючи при собі мобільний телефон марки "Samsung Galaxy А8 А-530", золотистого кольору, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд.

Тим самим, спричинивши ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 4726,33 грн..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України винним себе визнав в повному обсязі та підтвердив факт вчинення ним вказаних злочинів при викладених вище обставинах. У вчиненому щиро кається. Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 визнав у повному обсязі.

Допитаний під час розгляду справи представник потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, з приводу заволодіння мобільним телефоном його сина ОСОБА_5 .. Цивільний позов підтримав та просив його задовольнити.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні прокурор просив суд визначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у максимальних межах санкції ч.2 ст.190 КК України.

З такою позицією прокурора суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст.61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст.65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує, що він вчинив злочини середньої тяжкості, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (притягується до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України по кримінальному провадженню №0001432 від 17.04.2019 року, яке перебуває на розгляді Центрального районного суду м.Миколаєва), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як обставину, що пом`якшує покарання - повне визнання вини та щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

Згідно досудової доповіді, складеної старшим інспектором Дніпровського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Херсонській області ОСОБА_13 , з урахуванням особистості обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не встановить високої небезпеки для суспільства.

На підставі вищевикладеного, а також приймаючи до уваги обставини скоєння злочинів, форму вини, мотиви та способи їх вчинення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 неможливе без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України, що буде відповідати його особі і тяжкості вчинених злочинів, і буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

По справі представником потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь у рахунок відшкодування матеріальних збитків на суму 2500 гривень та моральної шкоди на суму 1000 гривень.

Відповідно до ст.1166 ЦПК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,

відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Заявлений представником потерпілого ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків на загальну суму 2500 гривень, який визнається обвинуваченим, відповідно до ст.1166 ЦК України, підлягає задоволенню.

Вирішуючи заявлений представником потерпілого ОСОБА_6 цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 1000 гривень, суд зазначає, що з врахуванням глибини моральних страждань потерпілої та з врахуванням доведеності, відповідно до ст.1167 ЦК України, позов підлягає частковому задоволенню.

У даному випадку, на переконання суду, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 500 гривень буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 11.06.2019 року №344, №345, №347) в сумі 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 24 коп..

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь представника потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2500 /дві тисячі п`ятсот грн./ 00 коп. та моральної шкоди 500 /п`ятсот грн./ 00 коп..

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 11.06.2019 року №344, №345, №347) в сумі 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 24 коп..

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1