У Х В А Л А
Справа № 149/1966/20

Провадження №1-кс/149/624/20

11.09.2020 року м. Хмільник

Слідчий суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , внесене у кримінальному провадженні № 0000268 від 22.06.2020 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Куманівці Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:
07.09.2020 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , погоджене начальником Хмільницького відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 22.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

З повідомлення про підозру вбачається, що 21.06.2020 року близько 18:00 години, неповнолітня ОСОБА_7 разом з своїм хлопцем ОСОБА_8 на автомобілі останнього приїхали до альтанки, розташованої біля ставу зі сторони в`їзду з м. Хмільник на вул. Гагаріна у с. Куманівці Хмільницького району Вінницької області.

В той час у вказаному місці відпочивали раніше знайомі ОСОБА_7 місцеві жителі с. Куманцівці, серед яких перебував ОСОБА_4 , які вживали алкогольні напої. Під час спільного відпочинку ОСОБА_4 познайомився із неповнолітньою ОСОБА_7 та у присутності інших осіб почав приділяти знаки уваги, чим створив у останньої та присутніх осіб думку щодо дружнього ставлення до неповнолітньої.

В подальшому, близько 22.00 години, ОСОБА_8 на власному автомобілі поїхав до сільського магазину за питною водою, а неповнолітня ОСОБА_7 залишилась на місці.

Через деякий час ОСОБА_7 вийшла із альтанки та з метою зустрічі із своїм хлопцем почала рухатись по польовій доріжці у напрямку до дороги. В свою чергу, за вказаними діями неповнолітньої ОСОБА_7 спостерігав ОСОБА_4 та в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи неповнолітньої потерпілої.

З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вслід за ОСОБА_7 вийшов із альтанки, сів у власний транспортний засіб автомобіль марки "Hyundai", моделі "SantaFe" сірого кольору, державний номерних знак НОМЕР_1 , та керуючи ним поїхав за неповнолітньою ОСОБА_7 , яка в цей час рухалася по польовій доріжці справа у напрямку руху до дороги.

Наздогнавши неповнолітню ОСОБА_7 , ОСОБА_4 зупинив автомобіль та, відкривши передні пасажирські дверцята перед потерпілою, заблокував таким чином їй рух. Внаслідок цього ОСОБА_7 опинилась напроти відкритих передніх пасажирських дверцят транспортного засобу і не мала змоги їх обійти, а втечу у протилежному напрямку блокували розташовані збоку та позаду неї прибережні кущі, що ведуть до ставку, що у сукупності із відсутністю освітлення та орієнтації потерпілої у просторі внаслідок того, що вона вперше перебувала у даній місцевості, наявністю слизького трав`яного покрову польової дороги внаслідок зливи, унеможливлювало її вільне пересування.

Після чого, ОСОБА_4 , використовуючи вказані погодні умови, свою вікову та фізичну перевагу над неповнолітньою, її вразливий стан, відсутність сторонніх осіб, у грубій формі звернувся до потерпілої з вимогою сісти в салон автомобіля, тобто почав здійснювати на ОСОБА_9 психологічний тиск, проте остання відмовилася виконувати такі дії.

Отримавши відмову від потерпілої, ОСОБА_4 миттєво вийшов з автомобіля, обійшов його з передньої частини, підійшов до відкритих передніх пасажирських дверцят, перед якими стояла потерпіла, та з метою перешкодити останній вчинити дії, направлені на супротив його незаконним діям, у грубій формі звернувся з повторною вимогою сісти в салон авто та при цьому рукою штовхнув ОСОБА_7 в напрямку салону автомобіля, внаслідок чого неповнолітня потерпіла опинилася на передньому пасажирському сидінні автомобіля, а ОСОБА_4 зачинив за нею дверцята автомобіля та заблокував їх, тобто здійснив фізичний та психологічний тиск на потерпілу. Таким чином, ОСОБА_4 остаточно зломив волю ОСОБА_7 до опору. Заблокувавши дверцята автомобіля, ОСОБА_4 сів на водійське сидіння і відразу поїхав до млина, що розташований у зазначеному населеному пункті, тобто до місця, де відсутні сторонні особи, які можуть перешкоджати здійсненню його злочинного умислу, скерованому на вчинення зґвалтування неповнолітньої потерпілої.

Зупинивши автомобіль біля млина, ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, прагнучи задовольнити свою статеву пристрасть, скориставшись безпорадним станом потерпілої, який був викликаний фізичним та психологічним тиском на неї з його боку, знаходячись у салоні власного автомобіля, прижав своєю правою рукою шию неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 до переднього пасажирського сидіння автомобіля, чим позбавив її можливості чинити опір, пов`язаний з її небажанням вступити у статевий акт. Одночасно, ОСОБА_4 , порушуючи статеву недоторканість неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , своєю лівою рукою стягнув з неї шорти та нижню білизну. Після чого ОСОБА_4 переліз із водійського сидіння на пасажирське переднє сидіння, на якому знаходилася ОСОБА_7 та, користуючись своєю фізіологічною перевагою над нею, навалився вагою свого тіла на останню та проти її волі вступив з нею у статевий зв`язок, тобто вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , з використанням геніталій, без її добровільної згоди, задовольнивши в такий спосіб свою статеву пристрасть.
Після чого, ОСОБА_4 самостійно припинив свої протиправні дії та з місця вчиненого кримінального правопорушення зник, попередньо виштовхнувши неповнолітню потерпілу ОСОБА_7 , яка перебувала у пригніченому стані і не могла надати собі допомогу, з автомобіля на вулицю, де йшла злива, внаслідок чого вона впала землю, де була виявлена у безпорадному стані ОСОБА_8 .
Тобто, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, у зґвалтуванні, а саме зґвалтуванні неповнолітньої особи.

01.09.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

В клопотанні, погодженому прокурором, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні слідчий та прокурор зазначили про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у відношенні неповнолітньої особи із застосуванням психологічного та фізичного насильства, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Також наявні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 будучи одруженим, маючи малолітню дитину, вчинив тяжкий злочин у відношенні неповнолітньої, із застосуванням психологічного насильства, що свідчить про його низькі моральні цінності. Також підозрюваний ОСОБА_4 товаришує із свідками у даному кримінальному провадженні, під час досудового розслідування переконував потерпілу та її рідних за винагороду змінити покази, що свідчить про наявність ризику, відтак перебуваючи на волі підозрюваний зможе незаконно впливати на свідків та потерпілу, що у свою чергу відповідно до діючого кримінального законодавства кваліфікується як злочин, тобто може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, може призвести до перешкоджання ОСОБА_4 проведенню досудового розслідування. Просять застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання та просять відмовити у задоволенні клопотання. Захисник адвокат ОСОБА_5 звернув увагу на те, що прокурором не надані докази, які свідчать про обгрунтовану підозру щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ст. 152 КК України, а тим більше за частиною третьою вказанної статті кримінального кодексу. Ризики зазначені прокурором перед судом не доведені і є надуманими. ОСОБА_4 має міцні соціальні зв"язки - батьків, які проживають в с. Куманівці, сім"ю - дружину і малолітню дитину, має у власності житло як у місті Хмільнику, так і в м. Ірпіні, де постійно проживає з сім"єю, має роботу, працює. Таким чином не було жодних підстав для внесення такого клопотання до суду, а тим паче для його задоволення судом.

Вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_4 , та з метою з"ясування обгрунтованності підозри та існування ризиків визначених КПК України допитавши свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідивши письмові докази, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, враховуючи наступне.

Як вбачається з досліджених документів, доданих до клопотання, 22.06.2020 року відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 152 КК України, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268.

01.09.2020 року слідчим Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановлено, що надані слідчим та прокурором докази на обгрунтування внесеного до суду клопотання доводять обставини, які свідчать про обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, що зокрема підтверджується: витягом з ЄРДР; протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 22.06.2020 року; протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 від 22.06.2020 року; протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 від 23.06.2020 року та відеозаписом її допиту, відтвореним в судовому засіданні; протоколом огляду речей та документів від 22.06.2020 року; висновками експертів № 640 від 26.06.2020 року та № 21 від 25.06.2020 року; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 22.06.2020 року та відеозаписом слідчого експерименту відтвореним в судовому засіданні; протоколами отримання зразків для проведення експертизи від 22.06.2020 року; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 01.08.2020 року та відеозаписом слідчого експерименту відтвореним в судовому засіданні; висновком експерта № 273 від 20.07.2020 року, висновком експерта № 289 від 20.07.2020 року, а також іншими доказами доданими до клопотання.

Приходячи до такого висновку, суд врахувув, що термін "обґрунтована підозра", згідно практики Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення. Також не можна не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази, дають суду законні та обгрунтованні підстави для висновку, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, у даному випадку ОСОБА_4 , міг вчинити кримінальне правопорушення.

Щодо існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, а відповідно до п. 3,4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання на строк до п"яти років, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду та перешкоджала кримінальному провадженню, а також до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п"ять років.

Слідчий суддя не вбачає підстав застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м"якого запобіжного заходу, оскільки існують обставини, які визначені КПК України і які мають перевірятися та оцінюватися судом при обранні запобіжного заходу, зокрема існують ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує у своєму клопотанні слідчий та прокурор.

Так зокрема слідчий суддя, заслухавши показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідивши протоколи та відеозаписи слідчих експериментів з участю потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , прийшов до висновку, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу, свідків та перешкоджати кримінальному провадженнію іншим чином.

Також слідчий суддя прийшов до висновку та вважає, що покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_4 в разі визнання його винним за ч. 3 ст. 152 КК України, свідчить також про високий ступінь ризику переховування від слідства та суду.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 року зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Приходячи до таких висновків, слідчий суддя врахував те, що підозрюваний ОСОБА_4 має батьків, сім"ю, зокрема дружину і малолітню доньку, має у власності житло у м. Хмільнику та у м. Ірпіні, де проживає постійно, з 02.09.2020 року влашувався на роботу та надав позитивну характеристику за два дні роботи, в цілому позитивно характеризується, однак все це не було для підозрюваного ОСОБА_4 стримуючим фактором.
Вирішуючи питання про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя також виходить з того, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
При цьому суд, виходячи з вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, особу підозрюваного та обставини викладені у повідомленні про підозру, тяжкість можливого покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що достатній для запобіганню ризикам та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків.

При цьому, оцінюючи докази та обставини на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного буде недостатнім для запобігання ризикам визначеним п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, відтак клопотання слідчого, погоджене прокурором, про застосування до ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що кримінальне правопорушення було вчинено із застосуванням насильства, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, відсутні підстави для визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,178,183,184,193,194,197,202,205,309,395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , погоджене начальником Хмільницького відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.11.2020 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1