ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/917/20 Справа № 932/64/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_9 , в частині оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 рокуу кримінальному провадженню за №0000145,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2020 рокузадоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт шляхом заборони відчуження на квартиру АДРЕСА_1 .
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому відповідає ст.98 КПК України, є речовим доказом, вказане майно може бути відчужено, тобто необхідно зберегти цей речовий доказ саме шляхом накладення на нього арешту на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в частині оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та скасувати арешт з об`єкта житлової нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги зазначає, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07 червня 2016 року було частково задоволено вимоги ОСОБА_9 та стягнуто на його користь 18 380 877, 32 грн. та з ОСОБА_10 заборгованість у розмірі 90 169, 53 грн. У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не виконали рішення суду добровільно, державним виконавцем було розпочато примусове виконання зазначеного рішення та в рамках виконавчого провадження було накладено арешт на зазначену квартиру. На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19 квітня 2019 року за №418 Брезовнік Санді став власником об`єкта житлової нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , разом з тим, в ухвалі слідчого судді жодним чином не обґрунтовано, на якій підставі накладено арешт на майно третьої особи ОСОБА_9 . Вказує на те, що в оскаржуваній ухвалі не наведено доводів того, що зазначена квартира одержана внаслідок вчинення злочину, була предметом злочину, знаряддям злочину та призначалася для схилення особи до вчинення злочину. Звертає увагу на те, що за ОСОБА_11 на момент відкриття кримінального провадження вже було зареєстровано право приватної власності на об`єкт житлової нерухомості. Крім того, взагалі не було досліджено належність майна, не повідомлено власника майна про наявність кримінального провадження та накладення арешту на його майно, що є грубим порушенням права особи на мирне володіння майном.
Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора та третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як слідує з матеріалів в провадженні СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145
від 06 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162, ч.3 ст. 185 КК України.
Органом досудового розслідування встановлено, що 02 липня 2019 року невстановлені особи незаконно проникли до житла ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , та застосовуючи насильство незаконно виселили заявника з квартири, та в подальшому викрали майно потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .
Крім того, в ході досудового розслідування отримано від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР довідку про склад сім`ї, відповідно до якої ОСОБА_8 та його син ОСОБА_12 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 2002 року, дружина ОСОБА_12 . ОСОБА_10 зареєстрована з 2006 року. Всіх осіб знято з реєстрації в день події о
10 годині 20 хвилин 02 липня 2019 року, тобто після незаконного виселення.
Також отримано відповідь від Шевченківського ВДВС та відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ про те, що у них на виконанні рішення суду або виконавчий лист про примусове виселення ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 не перебувало та до них не надходили будь-які виконавчі дії щодо примусового виселення цих осіб не проводились.
У зв`язку з вищенаведеним, слідчий СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що майно підлягає арешту з метою збереження речового доказу.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, оскільки воно є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні та є об`єктом кримінально-протиправних дій, що відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України є підставою для накладення арешту.
Крім того, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. ч. 3, 4 ст. 173 КПК України).
Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Як видно з оскаржуваного рішення, слідчий суддя визначив спосіб накладення арешту на майно з урахуванням цих вимог кримінального процесуального закону, оскільки застосування найменш обтяжливого способу арешту квартири шляхом заборони її відчуження спрямоване на її збереження як речового доказу і таке втручання у права та інтереси власника майна є виправданим.
Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК України, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для третіх осіб і обраний належний спосіб такого арешту.
Доводи адвоката про відсутність підстав для накладення арешту апеляційний суд розцінює як безпідставні, оскільки вони спростовуються встановленими під час апеляційного розгляду обставинами.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_9 , в частині оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська
від 17 січня 2020 року про накладення арешту шляхом заборони відчуження на майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4