Справа №577/2635/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/845/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/2635/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2020, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кузьки Конотопського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше судимий

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 121 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки судом при ухваленні вироку допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок його суворості.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2020 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 121 КК, та йому призначене покарання: за ч. 1 ст. 119 КК у виді позбавлення волі строком 4 роки; за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.04.2019, більш суворим покаранням за ухваленим вироком, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 10.04.2019. У строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ст. 72 КК зараховано час перебування під вартою з 19.07.2017 до 18.09.2018.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 05.04.2019 близько 15:00, знаходячись в будинку ОСОБА_11 АДРЕСА_3 , де разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вживав спиртні напої. Сп`янівши, між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 розпочалась словесна сварка, під час якої ОСОБА_9 наніс останньому кулаками та долонями рук не менше 6 ударів в ділянку голови, не менше 10 ударів по обличчю, не менше 6 ударів по верхнім кінцівкам та 1 удар в ділянку тулубу, а всього завдав біля 23 ударів, спричинивши ОСОБА_13 легкі та тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок заподіяних ударів ОСОБА_13 впав на передню поверхню тулубу, вдарившись грудною клітиною об площину підлоги, від чого отримав закриту травму грудної клітки, що привело до множинних переломів ребер та ускладнилась гострою легеневою недостатністю, внаслідок яких він невдовзі помер.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили пом`якшити покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 121 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження, належним чином умотивовані та ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Обставини вчинення обвинуваченим інкримінованованих йому правопорушень ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам і запереченням на пред`явлене обвинувачення надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Суд першої інстанції також обґрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази.

Як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_9 , наданих останнім в ході судового розгляду кримінального провадження, свою вину у вчиненні злочину він визнав частково та пояснив, що 05.04.2019 близько 15:00 зайшов з ОСОБА_12 до ОСОБА_11 де розпивали спиртні напої втрьох. З сусідньої кімнати почувся голос чоловіка, вийшов ОСОБА_13 , який почав виражатися нецензурними словами, він намагався його заспокоїти. Виникла сварка, в ході якої, він двічі завдав йому ляпасів по обличчю, розбив губу. Після цього ОСОБА_13 вийшов з будинку і повернувся з незнайомим чоловіком. Незнайомий чоловік почав розпитувати про причини сварки і згодом пішов. Продовжили розпивати спиртні напої: він, ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . В них закінчилася закуска, він і ОСОБА_12 пішли її купувати. Після повернення продовжили вживати спиртні напої в чотирьох. ОСОБА_13 знову почав виражатися нецензурними словами, висловлював претензії, що йому не дали цигарки. Він встав із-за столу та вдарив ОСОБА_13 ще два рази по обличчю, щоб він заспокоївся та почав його проганяти. Згодом ОСОБА_13 впав, коли він підійшов до нього, останній продовжував лаятися. Він взяв і всією силою наступив ногою на грудну клітину, нагнувся та ще вдарив двічі по обличчю рукою. ОСОБА_12 в цей час перебував за столом, коли вони виходили, ОСОБА_13 сидів на полу біля дивана, продовжував виражатися нецензурними словами. Він був у свідомості. Коли прийшли до ОСОБА_11 у ОСОБА_13 видимих тілесних ушкоджень не було.

Однак на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на показання потерпілої, свідків та експерта, які допитані в судовому засіданні у встановленому законом порядку та попереджені про кримінальну відповідальність.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_13 її рідний брат, проживав по АДРЕСА_4 , ніде не працював, зловживав спиртними напоями. У себе в квартирі майже не проживав. Проживав у ОСОБА_11 , допомагав по господарству, варив їжу. Про смерть брата їй повідомив дільничний.

Свідок ОСОБА_11 допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона проживає АДРЕСА_3 одна, діти померли. 05.04.2019 прийшов ОСОБА_15 , знає його давно, він проживав з її донькою. ОСОБА_16 прийшов з чоловіком, якого представив як «зять». На той час в неї проживав ОСОБА_17 , який допомагав їй по господарству, топив грубу, носив воду, варив їжу. ОСОБА_16 з товаришем прийшли десь по обіду, принесли горілку, яку розпивали. Вона пішла в спальню відпочивати. Чоловіки були в кухні, згодом розпочалася сварка, звуків ударів, побиття вона не чула. Привставши з ліжка, почала заспокоювати голосом чоловіків, щоб вони припинили сварку. В цей час до спальні зайшов незнайомий їй чоловік та тричі вдарив її в обличчя, вона мовчала. Це був не ОСОБА_17 і не ОСОБА_15 . Вважає, що це був ОСОБА_9 . Згодом чоловіки розійшлися. Вона піднялася з ліжка, пішла попити води, почула стогін ОСОБА_13 , який стогнав до ранку, а потім затих. На допомогу не покликала, оскільки телефона не має, на вулицю також не могла вийти, бо дуже погано бачить. Зранку спромоглася вийти на крильце і покликала сусідку, яка і зателефонувала до поліції та швидкої.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_9 є співмешканцем його рідної сестри. ОСОБА_18 також знав 10 років. 05.04.2019 він із ОСОБА_19 приїхали в м. Конотоп, щоб з`їздити на кладовище до матері ОСОБА_9 , а потім заїхали до його знайомих на ОСОБА_20 . Вживали спиртні напої. Коли їхали на залізничний вокзал, по дорозі встали на Колієпроводі, вирішили зайти до ОСОБА_11 , оскільки не встигли на потяг. Прийшли приблизно о 14-16 год. Вдома були ОСОБА_11 і ОСОБА_13 . Декілька разів виходив в магазин, на ринок за продуктами харчування. Згодом між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_9 вдарив рукою ОСОБА_13 . Після чого останній вибіг на вулицю і став кликати сусіда ОСОБА_21 , на що той відповів, щоб вони розбиралися самостійно. ОСОБА_13 , повернувшись до будинку, продовжував виражатися нецензурними словами відносно ОСОБА_9 , тому той знову вдарив ОСОБА_13 . Потім почув гучне закриття дверей. Пам`ятає, що ОСОБА_13 пішов до себе на топчан. Подробиць подій не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу. 09.04.2020 з ним проводився слідчій експеримент, все розповідав самостійно, заходів примусу до нього не застосовувалось. Коли прийшли до ОСОБА_11 , у ОСОБА_13 видимих тілесних ушкоджень не було.

Експерт ОСОБА_22 , допитаний судом першої інстанції в якості свідка, підтвердив висновок судово-медичної експертизи № 59 від 04.06.2019 та свої висновки, викладені за результатами проведеної судово-медичної експертизи.

Показання свідків та експерта об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, які також підтверджують факт вчинення ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 121 КК, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, а саме з:

- протоколом огляду місця події від 06.04.2019, згідно якого в ході проведення огляду будинку за адресою: АДРЕСА_3 виявлено труп ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з тілесними ушкодженнями;

- протоколом огляду трупа від 08.04.2019, згідно якого зафіксовано наявність тілесних ушкоджень на тілі померлого ОСОБА_13 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.04.2019 за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_3 він розповів про обставини заподіяння тілесних ушкоджень 05.04.2019 ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_13 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.04.2019, згідно якого у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_9 розповів про обставини заподіяння тілесних ушкоджень 05.04.2019 потерпілому ОСОБА_13 ;

- висновком судово-психіатричного експерта № 226 від 27.05.2019, згідно якого під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 не перебував в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який суттєво впливав на його свідомість та діяльність, будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- висновком судово-медичної експертизи № 59 від 04.06.2019, згідно якої смерть ОСОБА_13 настала внаслідок закритої травми грудної клітки, що привело до множинних переломів ребер та ускладнилось гострою легеневою недостатністю;

- висновком судово-медичної експертизи № 59 від 04.06.2019, згідно якої внаслідок нанесення ударів кулаками рук, носками взутих ніг могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді синця правого та синець з саднами лівого ока, правої та лівої скулової ділянки, чола посередині, підборіддя посередині, синці щічних ділянок, пошкодження в ділянці губ, синці правої та лівої кисті, синці лівого передпліччя, крововиливи під оболонки головного мозку (субдуральний та субарахноїдальні крововиливи). При падінні потерпілого на площині на передню поверхню тулубу з наданням попереднього прискорення могли утворитися тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю та пошкодження печінки. При неодноразовому падінні потерпілого на площину різними ділянками тулубу могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді саден лівої лопатки, чола справа, правої скулової ділянки, кінчика та спинки носа, в проекції правої підвздошної кістки, садна потиличної та тім`яної ділянки голови (волосистої частини голови), садно шиї;

- висновком судово-медичної експертизи № 59 від 04.06.2019, згідно якого механізм спричинення тілесних ушкоджень, показаний під час проведення слідчого експерименту зі ОСОБА_9 , співпадає не в повному обсязі з тілесними ушкодженнями, які малися у ОСОБА_13 під час дослідження. Не співпадає в кількості заподіяних тілесних ушкоджень. Оскільки під час проведення слідчого експерименту була вказана менша кількість нанесених ударів порівняно з виявленими тілесними пошкодженнями. Внаслідок ударів продемонстрованих ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту могли утворитися тілесні ушкодження в ділянці губ, лівої щічної ділянки, крововилив під м`яку мозкову оболонку, травма печінки та тілесні ушкодження, які знаходяться в причинному зв`язку зі смертю. При падінні потерпілого на площині на передню поверхню тулубу з наданням попереднього прискорення могли утворитися тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю та пошкодженням печінки. Не могли утворитися тілесні пошкодження у ОСОБА_13 , які знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, внаслідок наступання ногою в ділянку ключиць ОСОБА_9 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 59 від 04.06.2019 вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, показаний під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_12 , співпадає не в повному обсязі з тілесними ушкодженнями, які малися у ОСОБА_13 під час дослідження. Не співпадає в кількості заподіяних тілесних ушкоджень. Оскільки під час проведення слідчого експерименту була вказана менша кількість нанесених ударів порівняно з виявленими тілесними пошкодженнями. Співпадає в частині виникнення тілесних пошкоджень, які знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.

Оцінюючи кожний вказаний вище і наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_9 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці всіх доводів апеляційної скарги та обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не завдавав такої кількості ударів ОСОБА_13 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються висновками судово-медичної експертизи та іншими дослідженими і викладеними вище доказами в їх сукупності.

Крім того, сам обвинувачений та свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили, що потерпілий ОСОБА_13 станом на 05.04.2019 тілесних ушкоджень не мав і інших сторонніх осіб у будинку не було, що також підтвердила свідок ОСОБА_11 .

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи обвинуваченого, обставини та факти, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення відносно доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування до ОСОБА_9 положень ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, які є тяжкими, особу винного, який раніше судимий, не одружений, не працюючий, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, наявність ряду захворювань, і які його обтяжують вчинення злочину повторно та рецедив злочинів, а також вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій як ч. 1 ст. 119 КК, так і ч. 1 ст. 121 КК, що на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. При цьому визначене судом покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, то колегія суддів вважає також їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки при призначенні покарання, суд першої інстанції, дотримуючись вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів, які згідно ст. 12 КК є тяжкими злочинами.

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а будь-яких законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04.02.2020 відносно ОСОБА_23 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4