ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/552/20 Справа № 703/1992/17 Категорія: п. 4 ч. 2 ст. 115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 000526 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Плоске, Смілянського району, Черкаської області, громадянин України, українець, пенсіонер, інвалід 3-ї групи, учасник ліквідації аварії на ЧАЕС, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживаючий: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, до 14 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 07.05.2020, зараховано термін попереднього ув`язнення з 09.04.2017 по 06.05.2020 включно, з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, що 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 2786 грн. та моральну шкоду в сумі 500000 грн.;

- ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 21166,30 грн. та моральну шкоду в сумі 500000 грн.;

- Черкаської міської ради кошти за лікування потерпілої ОСОБА_11 в сумі 496,52 грн.;

- Держави процесуальні витрати за проведення по справі експертиз на загальну суму 7915,90 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 11.03.2017 близько 18:30 год., знаходячись у будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , під час сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 , що виникла на ґрунті раптових ревнощів, умисно, з метою заподіяння смерті, усвідомлюючи, що завдає ОСОБА_11 особливі страждання, облив бензином та підпалив її, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді опіків полум`ям голови, шиї, тулуба, сідниць та кінцівок 2-3 ступеню площею 80 % поверхні тіла, який ускладнився опіковим шоком, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 03-01/236 від 15.03.2017 року відносяться за ознакою небезпеки для життя до тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпіла померла о 23 год. 13.03.2017 року.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 121 КК України та зменшити суму стягнення моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до 250000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Судом не доведено, що ОСОБА_7 мав умисел на вбивство потерпілої. Версія обвинуваченого про те, що він не хотів вбивати потерпілу, а лише її залякував, судом не спростована.

Про відсутність умислу на вбивство свідчить той факт, що після підпалу ОСОБА_7 намагався загасити потерпілу, у зв`язку з чим отримав опіки рук. Саме завдяки цим його діям полум`я було погашено.

Вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, а також з метою залякування потерпілого і таке, що спричинило смерть потерпілого.Розмір моральної шкоди визначений судом є занадто надмірним, а тому підлягає зменшенню до 250000 грн. на кожного потерпілого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити його за ч. 2 ст. 121 КК України, призначити покарання відповідно до санкції статті, та зменшити розмір моральної шкоди до розумних розмірів.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що умислу на вбивство потерпілої в нього не було. Він хоча і підпалив потерпілу, однак вжив всіх можливих заходів, щоб загасити полум`я, в результаті чого сам отримав опіки та перебував в лікарні.

Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, а розмір моральної шкоди підлягає зменшенню.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, просили змінити вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого з п. 4 ч.2 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України; думки прокурора ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, просили вирок районного суду залишитии без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Так висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково та показав, що 11.03.2017 року близько 18:30 год. він разом з потерпілою перебували у будинку по АДРЕСА_2 . Між ними почалася сварка, в результаті якої він хлюпнув на ноги ОСОБА_11 бензин та декілька разів черкнув запальничкою. Оскільки на ОСОБА_11 була одежа із поліестру, то вогонь швидко розповсюдився по всьому тілу. Злякавшись, він самостійно намагався руками загасити вогонь. Потім прибігла сусідка та викликала швидку. Умислу на позбавляти життя ОСОБА_11 не мав. Він чекав швидку, однак не дочекавшись - пішов, оскільки в нього були опіки на руках і йому також була потрібна медична допомога. Чому були зачинені двері в будинковолодінні він не знає. Кран в будинку працював, зірвала його ОСОБА_11 коли намагалася загасити вогонь водою.

Крім того в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 просив перекваліфікувати його дії зі ст. 115 КК України на ст. 121 КК України - як нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілої.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що в ході сварки з потерпілою ОСОБА_11 - облив її бензином, який взяв в літній кухні та підпалив останню.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його винуватість у вчиненні умисного вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті потерпілій ОСОБА_11 , вчиненому з особливою жорстокістю, підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами.

Зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції пояснила, що її дочка ОСОБА_11 проживала з ОСОБА_7 в цивільному шлюбі. Напередодні даної події вона бачила пляшку місткістю близько 2 л. з бензином у літній кухні домоволодіння. В суботу їй зателефонувала сусідка ОСОБА_12 та повідомила, що доньку забрали в лікарню, оскільки ОСОБА_7 облив її бензином. Також показала, що ОСОБА_7 часто зловживав алкогольними напоями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння - бив її дочку, погрожував вбивством, раніше підпалював двері в її будинку.

Показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними в суді першої інстанції, згідно яких від бабусі дізналася, що її мати ОСОБА_11 перебуває в реанімації. Зі слів матері знала, що ОСОБА_7 знущався з неї, в стані алкогольного сп`яніння підпалював двері, кидав запалений папір у вікна.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , даними в суді першої інстанції, згідно яких вона є сусідкою ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .. 11.03.2017 через вікно власного будинку побачила, що в будинку АДРЕСА_2 горить людина. Підбігла до дверей даного будинку, але вони були зачиненими. Через двері чула крики ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . Потім двері відчинилися і з будинку вибігли ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . ОСОБА_7 кричав, що необхідно викликати швидку. ОСОБА_11 була лише в плавках і носках, волосся було поплавлене. За порадою лікаря вона обливала ОСОБА_11 водою. На її запитання ОСОБА_7 пояснив, що потерпіла добалакалась і він її підпалив, а коли згадав про двох дітей, то почав її гасити і зривати з неї одяг. ОСОБА_11 забрала швидка допомога, а ОСОБА_7 залишився чекати поліцію, він перебував в стані алкогольного сп`яніння, але не дочекався та втік. Кран з водою в будинку потерпілої був зірваний, тому воду вона набирала з колодязя;

Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка суду першої інстанції показала, що вона працює фельдшером ШМД. 11.03.2017, приїхавши за викликом, побачила у дворі будинку обгорілу жінку біля якої перебував чоловік. На запитання, що сталося, жінка відповіла, що чоловік облив її бензином та підпалив, а потім намагався загасити. Жінку вони госпіталізували до лікарні.

Згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.03.2017 року, ОСОБА_10 повідомила, що 11.03.2017, близько 19 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до рапортів від 11.03.2017 про виявлення кримінального правопорушення, до ЧЧ Смілянського ВП надійшли повідомлення від ОСОБА_17 про те, що в АДРЕСА_2 , швидка допомога забрала жінку на ім`я ОСОБА_18 із тілесними ушкодженнями у вигляді опіку тіла та від медсестри Смілянської міської лікарні про те, що до СМЛ із тілесними ушкодженнями доставлена ОСОБА_11 ..

Згідно даних рапорту про виявлення кримінального правопорушення від 13.03.2017 року до ЧЧ Смілянського ВП надійшло повідомлення від невідомої особи про те, що в готелі «Етуаль» знаходиться чоловік з опіками на руках, можливо причетний до підпалу, де в подальшому був виявлений ОСОБА_7 ..

Відповідно до рапорту про виявлення кримінального правопорушення від 14.03.2017, до ЧЧ Смілянського ВП надійшло повідомлення від медсестри опікового відділення 1-ої міської лікарні м. Черкаси про те, що у даному відділенні померла ОСОБА_11 ..

В довідці Смілянської міської лікарні від 11.03.2017 зазначено, що 11.03.2017 до даного закладу за медичною допомогою звернулася ОСОБА_11 та якій поставлено діагноз: «термічний опік полум`ям голови, шиї тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок до 80%»;

Відповідно до протоколу огляду місця події від 11.03.2017 та таблиць до нього в будинку ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено залишки обгорілого одягу, сліди пожежі, запальничку, нафтопродукти у каністрі, посвідчення ліквідатора на ЧАЕС на ім`я ОСОБА_7 , сліди низу взуття, сліди папілярних узорів.

З акту про пожежу від 11.03.2017 вбачається, що ним зафіксовано факт пожежі у будинку по АДРЕСА_2 о 18:30 год. Причина пожежі: підпал ОСОБА_7 ..

Відповідно до довідки Смілянської міської лікарні № 1600 від 14.03.2017 року, виданої ОСОБА_7 , він з 13.03.2017 знаходився у даному лікувальному закладі з діагнозом: Термічний опік полум`ям обох кистей та обох передпліч, площею близько 8%.

Згідно даних виписного епікризу № 2742 на ОСОБА_7 , виданого Першою Черкаською міською лікарнею, ОСОБА_7 перебував у даному закладі з 14.03.2017 року по 07.04.2017 з діагнозом: опік полум`ям обох верхніх кінцівок.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/236 від 15.03.2017, причиною смерті ОСОБА_11 є опік полум`ям голови, шиї, тулуба, сідниць та кінцівок 2-3 ступеню площею 80% поверхні тіла, який ускладнився опіковим шоком. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії полум`я та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

З протоколу обшуку домоволодіння ОСОБА_11 від 01.04.2017 та фототаблиць до нього вбачається, що на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , у металевому контейнері виявлено пластикову пляшку ємкістю 3 л., яка близько на 1/5 заповнена рідиною жовтого кольору, схожою на бензин.

Відповідно до висновку судової експертизи нафтопродуктів та паливно- мастильних матеріалів №19/11-1/43-СЕ/17 від 17.05.2017 та таблиць до нього, на залишках обгорілого одягу та футболці, які були вилучені в ході огляду місця події від 11.03.2017 в домоволодінні ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , виявлено сліди зміненого світлого нафтопродукту.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 178 від 04.05.2017, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час ОСОБА_7 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки не виявляв і не виявляє. На вказаний період часу та на теперішній не позбавлений здатності усвідомлювати власні дії та керувати ними. Застосування будь-яких заходів медичного характеру не потребує.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними доказами та доказами, на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, є доведеною.

Зокрема, колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з особливою жорстокістю, оскільки цілеспрямованість та характер його дій, а саме облиття ОСОБА_11 бензином та її підпал, в результаті чого згідно висновку експерта № 03-01/236 від 15.03.2017 ОСОБА_11 отримала опік поверхні тіла (голови, шиї, тулуба, сідниць та кінцівок) 2-3 ступеню, площею 80%, свідчить про направленість його умислу саме на протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 ..

На наявність такого умислу вказують дії та поведінка ОСОБА_7 , які були послідовними та поміркованими, в ході сварки з потерпілою він вийшов з будинку, пішов до літньої кухні, де взяв пляшку з бензином, повернувся до будинку та облив потерпілу бензином, потім за допомогою запальнички намагався її підпалити, при цьому запальничка з першого разу не спрацювала, але він не припинив своїх дій, а продовжив запалювати запальничку з метою підпалити потерпілу та в кінцевому результаті її підпалив. Вказані обставини обвинуваченим ОСОБА_7 не заперечуються.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченим ОСОБА_7 спосіб заподіяння шкоди ОСОБА_11 у вигляді підпалу, свідчить про усвідомлення ним характеру свого діяння та його наслідків, оскільки характерні особливості пального бензину, швидкозаймистість речовини, є загальновідомими та обвинувачений ОСОБА_7 в силу свого віку, роду діяльності, життєвого досвіду повинен був розуміти та усвідомлювати, що такі його дії можуть призвести до травм, які є несумісними з життям.

Обливаючи потерпілу ОСОБА_11 по всіх ділянках тіла бензином, обвинувачений ОСОБА_7 повинен був і міг передбачити, що спричинить травми життєво важливих органів та з великою вірогідністю заподіє смерть ОСОБА_19 ..

Заподіюючи потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у вказаний спосіб обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював, що завдає потерпілій особливих фізичних, психічних та моральних страждань.

Так відповідно до висновку експерта № 03-01/236 від 15.03.2017 причиною смерті ОСОБА_11 є опік полум`ям голови, шиї, тулуба, сідниць та кінцівок 2-3 ступеню площею 80 % поверхні тіла, який ускладнився опіковим шоком, дані ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Потерпіла ОСОБА_11 в момент підпалу та протягом трьох днів до загибелі відчувала надмірні фізичні, психологічні страждання та мучення, що свідчить про особливу жорстокість ОСОБА_7 по відношенню до потерпілої ОСОБА_11 та наявність такої кваліфікуючої ознаки злочину, як вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, характеру та локалізації ушкоджень, поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_7 саме на вбивство потерпілої ОСОБА_11 ..

Намагання обвинуваченого ОСОБА_7 допомогти потерпілій, а саме -загасити полум`я , вказує на усвідомлення обвинуваченим протиправності своїх дій та наслідків, які можуть настати у виді смерті потерпілої, однак не свідчать про його намір завдати потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, враховуючи наведені вище підстави.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Більше того, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

При відмежуванні вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, зокрема наявність прямого умислу, тобто усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбачення або бажання його суспільно небезпечних наслідків, чи непрямого умислу, наявного тоді, коли особа не бажає, хоча свідомо припускає настання таких суспільно небезпечних наслідків.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх досліджених судом обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень.

При вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 КК України, умисел винного спрямований лише на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, а настання наслідку у виді його смерті може характеризуватися виключно необережною формою вини. Якщо такий наслідок охоплювався наміром особи, діяння підлягає кваліфікації як умисне вбивство.

З огляду на викладене, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України є безпідставними, оскільки не знайшло свого обґрунтованого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 на ч. 2 ст.121 КК України, як того просять обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в апеляційних скаргах , колегія суддів не знаходить.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах № 51-4716км18 від 12.09.2019, № 51-7637 км 18 від 12.09.2019, № 51-1269км18 від 29.03.2018 та постанові Великої Палати Верховного Суду № 13-32кс18 від 12.09.2018.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_11 , а хотів її лише залякати, не узгоджується з матеріалами кримінального провадження та встановленими фактичними обставинами судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції, вчинені дії обвинуваченого ОСОБА_7 по відношенню до потерпілої ОСОБА_11 не свідчать про те, що він хотів її лише налякати, оскільки облиття тіла потерпілої бензином та подальше застосування вогню не свідчить про залякування останньої, а свідчать про умисел на її вбивство.

При призначенні покарання ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, є пенсіонером та інвалідом 3-ї групи, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, за місцем проживання характеризується посередньо; пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, його поведінку після вчинення злочину, а саме надання допомоги потерпілій, суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, які свідчили про те, що він намагався вчинити дії, які від нього залежали, а отже усвідомив свою вину та намагався запобігти тяжким наслідкам, та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 14 років позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання колегією суддів в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення не встановлено.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі по 500000 грн. на користь кожної з потерпілих є необґрунтованими.

Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вказані вимоги судом першої інстанції дотримані в повному обсязі, а тому, виходячи із засад розумності і справедливості, характеру та глибини фізичних і душевних страждань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вони зазнали внаслідок непоправної втрати близької людини матері та доньки, перебування в депресивному стані внаслідок пережитого стресу, порушення нормального укладу життя, як самих потерпілих, так і їх рідних, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілим внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 в сумі по 500000 грн. кожній - визначений вірно.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі по 500000 гривень є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на незаконність вироку місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів щодо стягнення на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 моральної шкоди, є безпідставними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника - відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17, провадження № 13-31 кс 18, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбутого покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 07.05.2020 по 27.08.2020 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Зарахувати засудженому ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) у строк відбування покарання у виді позбавлення волі, термін попереднього ув`язнення з 07.05.2020 по 27.08.2020 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :