Справа № 333/4393/19
Провадження № 1-кп/333/575/20
УХВАЛА

28 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

12.08.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із Запорізького апеляційного суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по вказаному кримінальному провадженню обрано суддю ОСОБА_1 , а до складу колегії суддів обрано суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

12.08.2020 року ухвалою колегії суддів у вказаному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на 07.09.2020 року.

07.09.2020 року у підготовчому судовому засіданні від обвинуваченого надійшла заява про заміну йому захисника та надання можливості йому ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. Також, ОСОБА_10 заявив, що не повною мірою розуміє українську мову, так як у трирічному віці разом з батьками виїхав до Голландії, де навчався та проживав до грудня 2017 року. Тому, він добре розуміє голландську мову, англійську та російську, так як на останній він разом з батьками спілкувався вдома.

Колегія суддів задовольнила клопотання ОСОБА_10 щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та заміни захисника, тому була винесена ухвала про призначення обвинуваченому захисника з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Донецькій та Запорізьких областях і оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні. Також, ОСОБА_10 був призначений перекладач для усного перекладу у судових засіданнях та для перекладу процесуальних документів з української на російську або англійську мови.

28.09.2020 року у підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_11 заявив клопотання про призначення та проведення судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_10 у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово за участю обвинуваченого, його захисника, потерпілого та його представника.

Представник потерпілого ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_10 , так як потерпілий не ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження після закінчення досудового розслідування, тому це є суттєвим процесуальним порушенням. Крім того, дії ОСОБА_10 орган досудового розслідування неправильно кваліфікував за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а матерали кримінального провадження та наявність 17 поранень на тілі потерпілого свідчать про те, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.15 п.4 ч.2 ст.115 КК України. Саме з цих підстав необхідно повернути обвинувальний акт прокурору.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання свого представника, заначивши, що він дійсно не ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження на стадії досудового розслідування. Чи пропонував йому слідчий це здійснити, чи ні, він не пам`ятає, так як у той час ще приймав сильні седативні ліки.

Захисник ОСОБА_12 заявив, що підтримує письмове клопотання захисника ОСОБА_13 , яке остання подавала під час минулого судового засідання. Просив суд повернути прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , так як відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 05.08.2020 року колегією суддів встановлено наявність непрямого умислу у діях обвинуваченого ОСОБА_10 , що відповідає кваліфікації дій останнього за ч.1 ст.121 КК України. Зміст обвинувачення, викладений у обвинувальному акті, не відповідає фактичній кваліфікації дій обвинуваченого, тому є підстави для повернення обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотань представника потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору. При цьому зазначив, що фактично останні, обґрунтовуючи свої заяви, вказали на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 зазначив, що дії ОСОБА_10 необхідно кваліфікувати за скоєння більш тяжкого злочину, а саме: за ч.2 ст.15 п.4 ч.2 ст.115 КК України, а захисник ОСОБА_12 за скоєння менш тяжкого злочину, а саме: ч.1 ст.121 КК України. Враховуючи, що судовий розгляд ще не розпочато, докази не досліджені судом, тому відсутні жодні підстави для висновку щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_10 . Також, прокурор зауважив, що законодавець на підставі вимог ст.338 КПК України дав право прокурору змінити правову кваліфікацію обвинувачення ОСОБА_10 , якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення. Тому, після закінчення судового розгляду у разі необхідності у нього буде можливість змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_10 .

Стосовно не ознайомлення потерпілого з матеріалами кримінального провадження після закінчення досудового розслідування зазначив, що фактично ОСОБА_6 відмовився ознайомлюватися з вказаними матеріалами, тому слідчий і направив потерпілому повідомлення про закінчення досудового розслідування, в якому містилася пропозиція про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, на думку прокурора, відсутні будь-які підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Розглянувши клопотання захисника ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_7 щодо повернення обвинувального акту прокурору, заслухавши думку прокурора, потерпілого та обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що вказані клопотання не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку, якщо цей акт не відповідає вимогам КПК України.
Статтею 291КПК України визначені вимоги, які висуваються до обвинувального акту.
Згідно вимог ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експертів; дату та місце його складання та затвердження.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 підписаний слідчим і затверджений прокурором, в ньому зазначені всі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, та викладені всі ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені анкетні відомості обвинуваченого та місце його проживання, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, до нього надані документи, передбачені ч. 3 ст. 291 КПК України.

Таким чином, виходячи з положень вказаних статей КПК України під час підготовчого провадження суд не має права оцінювати певні докази з точку зору належності та допустимості, так як фактично суд вийде за межі повноважень, якими наділив його законодавець на цій стадії процесу.

Захисник ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_7 у своїх клопотаннях не посилалися на недоліки обвинувального акту, а фактично зазначили свою незгоду із кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_10 . Крім того, ОСОБА_7 вказав про порушення права потерпілого при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

Отже, обставини, на які посилалися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а тому не можуть бути підставою для його повернення прокурору.

У підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся із письмовим клопотанням про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому на два місяці, в якому зазначив, що ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів і за яке передбачене покарання у вигляді п`ятнадцяти років. Дії ОСОБА_10 вказують на його соціальну небезпечність та безконтрольність. Залишаючись на волі в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілого по кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на встановлення істини у справі. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та невідворотності покарання за його вчинення, особу ОСОБА_10 , на думку прокурора також існує ризик переховуватися від суду. Також, обвинувачений, скориставшись безконтрольністю в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу може вчинити інше, подібне кримінальне правопорушення. Таким чином, прокурор вважає, що на цей час існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на цей час не зникли та не змінилися і продовжують існувати.

Потерпілий та представник потерпілого підтримали клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_10 звернувся до суду із клопотанням про зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, навіть із застосуванням електронних засобів контролю. У своєму клопотанні обвинувачений вказав, що він тривалий час перебуває у слідчому ізоляторі. Усі ризики, наведені прокурором є недоведеними. Він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та жодного разу не переховувався ні від правоохоронних органів, ні від суду. Потерпілий впродовж усього судового розгляду декілька разів змінював свої показання, намагався заплутати суд, тому ризик незаконного впливу на потерпілого взагалі відсутній. Паспорт громадянина України та закордонний паспорт на його ім`я були вилучені у нього працівниками поліції, тому у нього відсутня можливість кудись виїхати. За таких обставин вважає, що існують усі підстави для задоволення його клопотання.

Захисник ОСОБА_8 повністю підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку утримання під вартою обвинуваченому та змінити запобіжний захід та більш м`який.

Прокурор, потерпілий та його представник заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, зазначивши, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 .

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.11.2017 року у справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 21.05.2019 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_14 до обвинуваченого ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 16.07.2019. У подальшому, ухвалою слідчого судді вказаний запобіжний захід було продовжено по 17.08.2019 року. Після направлення обвинувального акту до суду, запобіжний захід ОСОБА_10 продовжувався ухвалами суду від 15.08.2019 року, 29.08.2019 року, 16.10.2019 року, 11.12.2019 року, 06.02.2020 року, 23.03.2020 року по 13.10.2019 року, 27.10.2019 року, 14.12.2019 року, 08.02.2020 року, 05.04.2020 року та 21.05.2020 року, відповідно.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2020 року ОСОБА_10 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, призначено останньому покарання у виді 7 років позбавлення волі та запобіжний захід відносно обвинуваченого залишено без змін до набрання вироком законної сили. 05.08.2020 року ухвалою Запорізького апеляційного суду вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя скасований та строк тримання під вартою ОСОБА_10 продовжений до 04.10.2020 року.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_10 міг вчинити злочин, вказаний в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше не судимий, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, відсутні жодної особи на утриманні).

При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченим судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку колегії суддів, відносно обвинуваченого продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Вважаємо, що ризики переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого та свідків у обвинуваченого ОСОБА_10 на цей час перестали існувати, враховуючи, що прокурором не доведено у судовому засіданні про наявність намірів ОСОБА_10 переховуватися від суду та взагалі про існування такої можливості (з пояснень обвинуваченого у нього на стадії досудового розслідування забрали та не віддали паспорта громадянина України та закордонного паспорта).

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів, з урахуванням викладеного, приймає рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_10 строку тримання під вартою. Відповідно, у клопотанні ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового арешту із застосуванням електронного засобу контролю, колегія суддів вирішила відмовити.

Водночас, під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що законодавець передбачив в ч.4 ст.183 КПК України, право, а не обов`язок суду не визначати розмір застави, з урахуванням конкретних обставини даного кримінального провадження (встановлення судом лише одного ризику, перебування ОСОБА_10 під вартою з 19.05.2020 року під вартою, тобто майже 1 рік 5 місяців), вважаємо за можливе визначити альтернативний запобіжний захід, а саме заставу, виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України.

З урахуванням розміру цивільного позову потерпілого (моральна шкода у розмірі 500 000 грн.), тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_10 , суд вважає за необхідне визначати можливість застосувати заставу у максимальному розміру 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Враховуючи вимоги ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік», ОСОБА_10 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 630 000 грн.
У разі внесення вказаної застави на обвинуваченого ОСОБА_10 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Приймаючи рішення щодо одноособового здійснення кримінального провадження, судова колегія виходила з такого.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 надійшов до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із Запорізького апеляційного суду 12.08.2020 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по вказаному кримінальному провадженню обрано суддю ОСОБА_1 , а до складу колегії суддів обрано суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Того ж дня ухвалою колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя було призначено підготовче судове засідання на 07.09.2020 року.

На момент автоматизованого розподілу судової справи між суддями відповідно до ч.2 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, необхідно було здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.

13.08.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо здійснення кримінального провадження в суді першої інстанції колегією суддів» (надалі Закон), яким було внесено зміни до ч.2 ст.31 КПК України в частині того, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Відповідно до абз.2 п.2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, в якому до набрання чинності цим Законом колегіальний склад суду визначено за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, і відбувається підготовче судове засідання, а судовий розгляд ще не призначений, судовий розгляд у кримінальному провадженні проводиться і завершується складом суду, передбаченим з урахуванням положень цього Закону.

Таким чином, у даному випадку колегіальний склад суду було визначено за правилами, що діяли до набрання чинності Закону. До набрання чинності не було у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 призначено судовий розгляд і це питання вирішувалося саме під час підготовчого судового засідання 28.09.2020 року.

Клопотання обвинуваченого щодо колегіального розгляду кримінального провадження від ОСОБА_10 відсутнє, останній заявив, що бажає, щоб судовий розгляд цього кримінального провадження здійснювався суддею одноособово, тому колегією суддів і було прийнято таке рішення.

Крім того, 28.09.2020 року, під час судового засідання суд поставив на обговорення учасників провадження питання щодо повернення прокурору матеріалів, долучених останнім до матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду у Комунарському районному суді м. Запоріжжя колегією суддів у складі: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Прокурор ОСОБА_11 заперечував проти повернення вказаних матеріалів прокурору, зазначаючи, що це не передбачено нормами КПК України.
Потерпілий та представник потерпілого залишили розгляд цього питання на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений вказали, що відсутня необхідність повернення цих матеріалів.
Суд, розглянувши питання щодо повернення матеріалів прокурору, долучених останнім до матеріалів кримінального провадження під час попереднього судового розгляду, дійшов до такого.

Встановлено, що вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2020 року був скасований ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05.08.2020 року. Під час судового розгляду у суді першої інстанції на підтвердження винуватості обвинувачених прокурором були долучені певні матеріали, зібрані на стадії досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч.4 ст.291 КПК України надання суду інших, крім обвинувального акта, реєстру досудового розслідування, цивільного позову, а також розписки підозрюваного про отримання копій вказаних процесуальних документів, забороняється.

12.08.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із Запорізького апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, в яких містяться матеріали досудового розслідування, які долучалися прокурором під час судового розгляду у Комунарському районному суді м. Запоріжжя колегією суддів у складі: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Відповіді на питання щодо повернення вказаних матеріалів у випадках повернення кримінального провадження для нового судового розгляду у КПК України не міститься.

Водночас, згідно вимог ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.7 КПК України до однієї з загальних засад кримінального провадження відноситься змагальність сторін. Частинами 2 та 6 статті 22 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, у разі залишення матеріалів досудового розслідування, що долучалися прокурором під час судового розгляду у Комунарському районному суді м. Запоріжжя колегією суддів у складі: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 під час даного судового розгляду, на думку суду, сторони будуть мати не рівні права на подання до суду доказів, що може призвести до виникнення у сторони захисту думки про неупередженість суду. Тому, з метою забезпечення неупередженого судового розгляду, вважаю за необхідне повернути прокурору вказані матеріали досудового розслідування.

Під час підготовчого судового засідання учасниками процесу не заявлялись інші клопотання про обрання, зміну, скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

Підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 182, 183, 314-317, 372, 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_7 щодо повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_10 відмовити.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, 7 на 12 год. 00 хв. 06.10.2020 року.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 здійснювати суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 одноособово.

Визначити склад осіб, які будуть брати участь у судовому розгляді: прокурор, потерпілий, представник потерпілого, обвинувачений, його захисник.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 27.11.2020 року (включно).
ОСОБА_10 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 630 000 (шістсот тридцять тисяч) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_10 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_18 , свідками: ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 .

Повернути прокурору матеріали, долучені останнім до цього кримінального провадження під час судового розгляду у Комунарському районному суді м. Запоріжжя колегією суддів у складі: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілому, обвинуваченому і його захиснику.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 28.09.2020 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3