Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.02.2021 року включно без визначення розміру застави.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри та доведеність стороною обвинувачення наявності ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі, які можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні та вказано на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, не дослідив обґрунтованість підозри, а також залишив поза увагою відсутність доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину. Зазначає, що матеріали клопотання не містять доказів, що потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження і такі тілесні ушкодження є небезпечними для життя чи здоров`я, а тому кваліфікація дій підозрюваного за ст.187 КК України є неправильною. Вказує, що судом не було враховано відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду та можливість запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту запобігти всім іншим ризикам, зазначеним у клопотанні. Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом не надана належна правова оцінка міцності соціальних зв`язків підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_8 раніше судимий не був, одружений на ОСОБА_10 , яка на даний час вагітна.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000239 від 24 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
Згідно клопотання старшого слідчого поліції, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений слідством день, час, місці та за невстановлених слідством обставин у ОСОБА_11 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом вчинення розбійних нападів на осіб - підприємців, що проживають на території Київської, Житомирської та інших областей України. Переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_11 поділився зі своїми злочинними намірами з ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , запропонувавши останнім спільно вчиняти кримінальні правопорушення за попередньою змовою групою осіб, на що останні погодилися.
Вступивши в попередню злочинну змову з ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , ОСОБА_11 разом з вищеперерахованими особами здійснили ряд організаційних та підготовчих дій, спрямованих на подальше вчинення розбійного нападу. Зокрема, у достовірно невстановлений час, але не пізніше 17.12.2020 вищевказаним особам стало відомо, що цього ж дня до офісного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вечірній час повинен прибути ОСОБА_15 зі значною сумою грошових коштів.
Керуючись корисливим мотивом та діючи за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обрали ОСОБА_16 безпосереднім об`єктом розбійного нападу.
При цьому, з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розробили спільний злочинний план, відповідно до якого на заздалегідь підготовленому автомобілі вказані особи під`їжджають до офісного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , очікують прибуття потерпілого та в момент, коли потерпілий рухається по вулиці з грошовими коштами, наближаючись до офісного приміщення, здійснюють розбійний напад на останнього, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. При цьому, відповідно до спільно розробленого злочинного плану ОСОБА_11 в момент вчинення розбійного нападу повинен був залишатися в автомобілі, з метою спостерігання за навколишньою обстановкою, попередження інших співучасників про можливу небезпеку, оперативного від`їзду транспортним засобом після вчинення розбійного нападу.
17.12.2020 близько 18 години 05 хвилин ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом вчинення розбійного нападу на громадянина ОСОБА_15 , переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на автомобілі марки «КІА» сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули до офісного приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до якого як їм було достовірно відомо, мав прибути ОСОБА_15 з матеріальними цінностями в особливо великих розмірах та цього ж дня мав прямувати до даного приміщення зі значною сумою грошових коштів при собі, що становили інтерес для останніх, тобто до місця заздалегідь запланованого скоєння злочину, з метою заволодіння майном особи у особливо великих розмірах.
У цей же день, місці та вказаних обставин, приблизно о 18 години 55 хвилин, ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , перебуваючи у автомобілі марки «КІА» сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , поблизу офісного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , спостерігали за навколишньою обстановкою та чекали прибуття ОСОБА_15 до зазначеного приміщення.
Після того, як ОСОБА_15 прибув на власному автомобілі до вищевказаного офісного приміщення, вийшов із транспортного засобу, ОСОБА_11 залишився в автомобілі марки «КІА» сріблястого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою спостерігання за навколишньою обстановкою, попередження інших співучасників про можливу небезпеку, оперативного від`їзду транспортним засобом, а ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , реалізуючи спільний злочинний умисел, прослідували за потерпілим ОСОБА_17 , де поблизу офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , застосовуючи значну фізичну силу, погрожуючи предметом, схожим на пістолет, вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, заподіявши при цьому тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 у вигляді забою м`яких тканин, ділянки правої щоки, ділянки ребер ліворуч та заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_15 968 500 грн., 210 доларів США та 50 Євро, що є особливо великим розміром.
Після вчинення розбійного нападу ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 місце вчинення кримінального правопорушення залишили.
В рамках даного кримінального провадження 17 грудня 2020 року о 19 год. 00 хв., ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України (а.23-25).

17 грудня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України (а.67-71).
При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозра ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: заявою про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_18 від 17.12.2020 (а.8); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_18 (а.10-12); протоколом огляду місця події від 17.12.2020 (а.13-14); протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 17.12.2020 (а.15-16); протоколом огляду місця події від 18.12.2020 (а.17-18), протоколом обшуку автомобіля «КІА» польської реєстрації н/з НОМЕР_3 (а.19-21), матеріалами проведених НСРД (а.26-48, 72-94).
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину та остаточної кваліфікації її дій, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин, передбачений ч.4 ст. 187 КК України.
З приводу апеляційних тверджень захисника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю доказів заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, колегія суддів зазначає, що доводи сторони захисту в цій частині у певній мірі виходять за межі повноважень слідчого судді при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. На даному етапі колегія суддів має встановити доведеність того, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення і є підстави для здійснення подальшого досудового розслідування. При цьому, належну оцінку доказам, питання кваліфікації дій ОСОБА_8 має дати суд при можливому розгляді справи по суті, а отже апеляційний суд вважає, що захист у своїй апеляційній скарзі ставить більш високі вимоги та критерії оцінювання доказів, які, на його думку, мають бути наведені стороною обвинувачення на підтвердження пред`явленої підозри.
Таким чином, посилання захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри та відсутність у матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами судового провадження.
Крім того, як вбачається з поданої апеляційної скарги та думки захисника, висловленої під час розгляду апеляційної скарги судом, захисник підтримує подану ним апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу слідчого судді від 20 грудня 2020 року у повному обсязі та постановити нову ухвалу якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
При цьому, як вбачається з ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний, крім іншого, встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення. Тобто, застосування до підозрюваного будь-якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК України, можливе лише в разі встановлення судом наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.
Отже, суперечливою є позиція захисника, який зазначаючи про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, просить за результатами перегляду ухвали слідчого судді постановити нову ухвалу щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, для застосування якого також обов`язковою є встановлена наявність обґрунтованості підозри.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дійшла вірного висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Перевіряючи обґрунтування слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі, які можуть мати істотне значення встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів встановила належне обґрунтування наявності зазначених ризиків, зважаючи не тільки на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, а й характеру та ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , фактичних обставин провадження та даних про особу підозрюваного, який офіційно не працює тривалий час, що свідчить про відсутність законного джерела доходів.
Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 187 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Апеляційний суд не погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 про те, що ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду спростовується тим, що ОСОБА_8 , який був звільнений з під варти у зв`язку закінчення 72 годин з часу його затримання, не втік, а самостійно прибув 20.12.2020 року у судове засідання для розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, оскільки короткострокова належна процесуальна поведінка в рамках даного кримінального провадження та з врахуванням початкової стадії досудового розслідування не спростовує наявність вказаного ризику.
Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду.
Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що слідчий суддя не оцінив можливості застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням волі є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами справи та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені. Наявність постійного місця проживання, вагітної дружини та позитивної характеристики з місця проживання, на що посилалась сторона захисту, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та встановлених ст.177 КПК України ризиків, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваного та його захисника щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначив йому розмір застави, що відповідає вимогам ч.4 ст.183 КПК України.
За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_20 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20 грудня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13.02.2021 року включно без визначення розміру застави, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: