ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2122/18
Провадження № 1-кп/210/313/20
У Х В А Л А
іменем України
"19" серпня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000701, №0001034, №0000734, №0001248, суд

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник та обвинувачений, кожен окремо, заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити на домашній арешт.

Суд, заслухавши думку сторін щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, до закінчення строку дії ухвали суду від 25.06.2020 року про продовження строків тримання під вартою, розглянути по суті дане кримінальне провадження не виявляється можливим з об`єктивних причин.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При продовженні обвинуваченому строку запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися на теперішній час, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 289 КК України, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, за тяжчий з яких передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, однак враховує суворість передбаченого покарання інкримінованих обвинуваченому злочинів, що є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування від суду.

Судом також взято до уваги, що обвинувачений не одружений, на утриманні дітей не має, офіційно не працевлаштований, а отже і не має засобів для існування, раніше судимий за злочини проти власності, та знов обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, перебував на цілодобовому домашньому арешті, однак порушив вказаний запобіжний захід.

Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого на даний час відповідає конкретним підставам і меті запобіжного заходу, характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 177, 179, 194, 284, 291, 314-316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Продовжити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 16.10.2020 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію ухвали направити до ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3».

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.

Суддя: ОСОБА_1