ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2839/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2847/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченої ОСОБА_7 , належним чином повідомленої, з участю її захисника ОСОБА_8 , без участі інших учасників по справі, належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 06 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, громадянку України, яка має середню-спеціальну освіту, двох неповнолітніх дітей 2008 та 2013 року народження, раніше неодноразово судиму, останній раз: 09 04 2019 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, до 4 місяців арешту, -

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 місяців арешту.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 09 04 2019 року, більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 місяців арешту.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 1430,00 грн. за проведення експертизи №3397 від 20 02 2019 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 01 2019 року близько 16 год. 50 хв. ОСОБА_7 у приміщенні магазину ТОВ «РУШ» магазин «Єва» №505, розташованого за адресою: м. Харків, пл. Павлівська, 1/3, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, керуючись заздалегідь виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи повторно, взяла з полиці «Bielenda SKIN CLINIC PROFESSIONAL тонік для обличчя зволожуючий із гілауроновою кислотою», 200 мл, вартість якого, згідно висновку експерта №3397 від 20 02 2019 року, складає 147,00 грн. та поклала його у наявний у неї поліетиленовий пакет та пішла ходити по торговим залам.

Через кілька хвилин ОСОБА_7 зайшла у відділ засобів догляду за волоссям та зупинилась біля полиць з шампунями та почала роздивлятися товар. Під час вивчення товару ОСОБА_7 узяла з верхньої полиці почергово «IQ code спрей відновлюючий, 150 мл», вартість якого, згідно висновку експерта №3397 від 20 02 2019 року, складає 119,00 грн., «IQ code маска відновлюючий, 500 мл», вартість якої, згідно висновку експерта №3397 від 20 02 2019 року складає 134,00 грн., та переставила їх на нижчі полиці. Після чого присіла та скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає керуючись заздалегідь виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно помістила вказані предмети у наявний у неї поліетиленовий пакет та разом з ними не оплативши товар вийшла з приміщення магазину та з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «РУШ», майнову шкоду на загальну суму 400,00 грн.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно (а.с.84-86).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вказаний вирок подала апеляційну скаргу обвинувачена, в якій просила застосувати щодо неї положення ст.75 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки.

Такі вимоги обґрунтувала наявністю таких пом`якшуючих обставин: вона має ряд захворювань; має двоє неповнолітніх дітей 2013 та 2008 року народження; викрадений товар повернула грошовими коштами в сумі 400 грн., про що в матеріалах справи міститься розписка представника потерпілого; вона працює швеєю на підприємстві та стала на шлях виправлення (а.с.91).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачена та представник потерпілого, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Захисник просила задовольнити вимоги апеляційної скарги обвинуваченої.

Прокурор, за умови належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, не заперечувала проти розгляду справи за їх відсутності, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої. Вважала оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просила залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченої без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи та в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності обвинуваченої та представника потерпілого, які в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченої, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Надаючи оцінку апеляційним вимогам обвинуваченої щодо необхідності її звільнення від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченій покарання, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував: суспільну небезпечність та характер вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, а саме щире каяття; відсутність обтяжуючих покарання обставин; відношення обвинуваченої до скоєного злочину.

При цьому, судом було надано оцінку усім характеризуючим обвинувачену ОСОБА_7 відомостям, які містяться у матеріалах справи. Так, судом враховано, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, неодружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2008 та 2013 року народження, раніше неодноразово судима, в тому числі за аналогічні корисливі злочини.

Враховуючи усі вищезазначені обставини, суд призначив обвинуваченій ОСОБА_7 найменш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч.2 ст.185 КК України, - у виді 5 місяців арешту.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нового злочину.

Наявність захворювань у обвинуваченої хоча і не враховані судом при призначенні покарання, однак це не вплинуло на правильність висновків суду стосовно виду та розміру призначеного покарання.

Разом з тим, при встановленні під час відбування ОСОБА_7 покарання погіршення стану її здоров`я з визнанням, що її хвороби є тяжкими і перешкоджають подальшому відбуванню покарання, не виключається можливість застосування щодо неї положень ст.84 КК України та звільнення її від відбування покарання в порядку передбаченому ст.ст. 537,539 КПК України.

Та обставина, що потерпілим не заявлено цивільний позов у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченою спричиненої шкоди, а також наявність двох неповнолітніх дітей, - було враховано судом при призначенні покарання.

Разом з тим, посилання обвинуваченої на наявність у неї дітей як на підставу для звільнення від відбування покарання не може свідчити про зниження суспільної небезпеки обвинуваченої, оскільки дана обставина не були стримуючим фактором від скоєння протиправних дій.

Посилання ОСОБА_7 на те, що вона працює швеєю на підприємстві не може бути прийняте колегією суддів до уваги, оскільки обвинувачена не надала жодних доказів на підтвердження таких доводів. Відсутні підтвердження щодо працевлаштування обвинуваченої і в матеріалах справи.

Інших обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, та могли б вплинути на вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, апелянтом не наведено.

Проаналізувавши апеляційну скаргу обвинуваченої, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені нею доводи безпосередньо не впливають на ступінь суспільної небезпечності ні вчинених нею протиправних дій, ні особи винної, та не можуть свідчити про призначення їй явно несправедливого покарання.

Водночас, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 вже неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, за які суд на підставі ст.75 КК України звільняв її від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в її особистості і не створило у неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки вона знову вчинила аналогічний злочин проти власності.

Наведені обставини дають підстави колегії суддів вважати, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченої, а також може стимулювати у неї та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, створити хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи наведене, приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначене ОСОБА_7 покарання, є співмірним скоєним нею протиправному діянню, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачена також просить відстрочити виконання вироку на 2 роки.

Відповідно до приписів ст.536 КПК України відстрочка виконання вироку відноситься до іншої стадії кримінального процесу, а тому суд позбавлений права вирішувати питання про відстрочення виконання вироку відносно ОСОБА_7 під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку. Вирішення питання про відстрочку виконання вироку передбачено Розділом VII КПК України.

З огляду на те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не виявлено, то відповідно підстав для зміни вироку суду щодо останньої не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 06 2020 року по справі щодо обвинуваченої ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4