н/п 1-кс/953/8988/20
"25" листопада 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого щодо не повернення тимчасово вилученого майна, -
На обґрунтування скарги зазначає, що 02.11.2019, на підставі ухвали слідчого судді від 18.10.2019, був проведений обшук в житлі за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого були вилучені документи та предмети. 28.11.2019 представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся до прокуратури Харківської області із відповідним клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, однак відповідь не отримав.
Заявник до судового засідання не з`явився, в поданій скарзі просить провести розгляд скарги у його відсутність та відсутність ОСОБА_4 .
Старший слідчий СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена судом своєчасно та належним чином. До суду надала пояснення по скарзі, в яких просить розглянути скаргу без її участі, вважаючи скаргу необґрунтованою.
Прокурор відділу Харківської обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений судом своєчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив.
Відсутність суб`єкту оскарження, у відповідності до ч.3 ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, дослідивши документи та оцінивши докази, якими заявник обґрунтовує скаргу, приходить до наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу володільцем тимчасово вилученого майна.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2019 р., надано дозвіл на проведення обшуку в житлі за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
02.11.2019, на підставі ухвали слідчого судді від 18.10.2019, був проведений обшук в житлі за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено майно, згідно наведеного переліку у протоколі обшуку.
03.11.2019 засобами поштового зв`язку на адресу Київського районного суду м. Харкова направлено клопотання прокурора про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку в житлі за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2019, вказане клопотання прокурора про арешт майна повернуто останньому для усунення недоліків, встановивши строк в 72 год з моменту отримання копії ухвали.
12.11.2019 засобами поштового зв`язку на адресу Київського районного суду м. Харкова в повторно направлено клопотання прокурора про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку в житлі за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , яке ухвалою слідчого судді від 15.11.2019, повернуто прокурору для усунення недоліків, встановивши строк в 72 год з моменту отримання копії ухвали.
З пояснень старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 вбачається, що втретє з клопотанням про арешт майна сторона обвинувачення не зверталась, про що було прийнято рішення про повернення вилученого у ОСОБА_4 майна останньому.
20.11.2019 та 26.11.2019 слідчим ОСОБА_7 направлялись на адресу мешкання ОСОБА_4 повістки про виклик для проведення слідчої дії допиту в якості свідка, огляду предметів в його присутності та його поверненні, але вказані повістки повернуті за спливом строку зберігання.
Відповідно до положень статті 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено. При цьому, згідно з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп.69 і 73, Series A N52).
Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, Series A N 98).
З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що вилучене майно підлягає поверненню власнику цього майна.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу задовольнити частково.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя - ОСОБА_1