Справа № 748/383/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/660/20
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000475 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Жовтанці, Кам`янка-Бузького району Львівської області, житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта вища, пенсіонер, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_11 у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Зараховано ОСОБА_11 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 23 листопада 2019 року по 15 січня 2020 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_7 500000 (п`ятсот тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 500000 (п`ятсот тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 5966,38 грн. процесуальних витрат.

Скасовано арешт на автомобіль, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.11.2019 року.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 22 листопада 2019 року, близько 17 год. 40 хв., ОСОБА_11 , керуючи автомобілем VOLKSWAGEN Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Дружби, в селі Іванівка, Чернігівського району та області, у напрямку від м. Чернігова до м. Києва, зі швидкістю близько 120 км/год., неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, перевищив максимально дозволену швидкість у населених пунктах, позначених дорожнім знаком 5.45 та 5.46, тим самим створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, та неподалік господарства №38 по вул. Дружби, в с. Іванівка, Чернігівського району, здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину справа наліво відносно напрямку його руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня ОСОБА_13 отримала тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, від яких померла на місці події.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_11 порушив вимоги п.2.3 б, п.12.3, п.12.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши ст.ст.69, 75 КК України. В обґрунтування скарги послався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. На думку апелянта, місцевий суд не врахував, що він вчинив необережний злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не притягувався до адміністративної відповідальності, щиро кається з приводу події, що виникла, намагався відшкодувати частково шкоду потерпілим. Крім того, просив врахувати його вік та наявність у нього хронічних захворювань, які унеможливлюють його перебування у місцях позбавлення волі. Зазначив, що однією з причин дорожньо-транспортної пригоди стало також і порушення Правил дорожнього руху бабусею загиблої ОСОБА_13 ОСОБА_14 , яка дозволила онуці у темну пору доби переходити проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу та без додаткових освітлювальних засобів. Також просив зменшити суми морального відшкодування, стягнутих з нього на користь потерпілих, оскільки в обвинуваченого відсутнє будь-яке майно чи дохід, які б могли покрити таку суму відшкодування.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу та доповнення до неї, де просила скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо її підзахисного. Вказала, що ОСОБА_11 рухався зі швидкістю 50-60 км/год, а не 100 км/год, як зазначає сторона обвинувачення. З правої сторони дороги він побачив людей з ліхтариком. Потім раптово відчув удар у правий бік, а через 10 секунд у ліву фару. Фара продовжила світити. Автомобіль він не зупинив, бо вважав, що на нього можуть здійснити напад. Їхав обвинувачений по своїй смузі, а загибла ОСОБА_13 разом із своєю бабусею ОСОБА_14 перетинали проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу у темпу пору доби. При цьому судом не було взято до уваги порушення цими особами Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Вказала, що судом не було допитано свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та не перевірено чи отримані їх показання у відповідності з вимогами КПК України. Також судом не було надано належної оцінки діям водія мікроавтобуса, який висадив пасажирів поза межами спеціалізованого посадкового майданчика, припускаючи, що вони будуть переходити проїзну частину в невстановленому місці. Сукупність цих обставин впливає на встановлення винуватості її підзахисного та на розмір призначеного йому покарання. Крім того, послалась на завеликий розмір морального відшкодування, який не відповідає реальній можливості ОСОБА_11 його відшкодувати.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, потерпілих та їх представника, котрі просили вирок суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Так, допитаний у місцевому суді обвинувачений ОСОБА_11 свою провину визнав частково та пояснив, що їхав з Чернігова до смт. Олишівка на автомобілі Фольксваген Транспортер Т5, який належить його дружині. Вже стемніло, коли він в`їхав у с. Іванівку, Чернігівського району, зі швидкістю десь 50-60 км/год. У будь-якому разі його швидкість точно не перевищувала 100 км/год. З правої сторони дороги він побачив людей з ліхтариком. Потім раптово відчув удар у правий бік, а через 10 секунд у ліву фару. Він вирішив, що хтось кинув щось в автомобіль. Знизивши швидкість, обвинувачений подивився у дзеркала заднього виду, але нічого не побачив і поїхав далі. Що у нього розбите праве дзеркало заднього виду не помітив, ліва фара продовжувала світити у режимі ближнього світла. Він не припускав, що міг збити людину, а тому до поліції не звертався. Приїхавши додому, він склав уламки розбитої лівої фари у відро. Так як у нього було відчуття, що трапилось щось погане, тому повернувся попутним транспортом у с. Іванівку. Там було багато людей і якась жінка сказала, що збили 14-річну дівчинку. Наступного дня його затримали працівники поліції.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні місцевого суду показала, що загибла була її онукою. 22.11.2019 року вона разом з Діаною повертались автобусом з м. Чернігова до с. Іванівки. В селі разом з іншими пасажирами вийшли за магазином, де пішохідний перехід відсутній. На вулиці було вже темно. Вони побачили світло фар автомобіля, що рухався з м. Чернігова в напрямку м. Києва, але він був далеко. Інших транспортних засобів на проїзній частині в обох напрямках не було. Вони вирішили, що встигнуть перейти дорогу. Діана була зліва від неї та ступила на проїзну частину перша, а вона одразу за нею. Після цього у неї потемніло в очах, а отямилася вона від болю в грудній клітині. В результаті удару тіло онуки відкинуло десь за 17 м від місця наїзду.

Окрім показань свідка, вина обвинуваченого ОСОБА_11 підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.11.2019 року, згідно якого при огляді дороги в напрямку від м. Чернігова до м. Києва, в

с. Іванівка, по вул. Дружби, на нерегульованому перехресті з вул. Квітнева та вул. Гагаріна, сліди гальмування на проїжджій частині не виявлено, на лівому ґрунтовому узбіччі маються два сліди гальмування невстановленого автомобіля, пластикові уламки чорного кольору, пошкоджений корпус правого дзеркала заднього виду, фрагмент переднього бамперу (заглушка протитуманної фари), взуття ОСОБА_13 та підошва взуття. В лівому кюветі на спині, головою до

м. Чернігова, знаходиться труп неповнолітньої ОСОБА_13 (т.1, а.к.п.133-152);

- висновком судово-медичної експертизи трупа громадянки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №1132 від 22.11.2019 року, згідно якого смерть останньої настала від грубого руйнування головного мозку, яка в свою чергу виникла внаслідок внутрішньочерепної травми з переломом кісток склепіння та основи черепа. Даний висновок підтверджується наступними патологічними проявами: крововилив у м`які тканини голови з внутрішньої поверхні в потиличній ділянці зліва, багатоуламковий перелом лівої скроневої кістки з переходом на потиличну кістку та з розповсюдженням ліній перелому на кістки склепіння та основи черепа, дифузні субарахноїдальні крововиливи по випуклій поверхні обох скроневих з переходом на тім`яні частки, розміжчення речовини мозку лівої скроневої частки, відрив черепа від хребта по атланто-потиличному з`єднанню, відрив мозочка та стовбура мозку від головного мозку. Смерть настала від отриманих тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинному зв`язку з її настанням. Під час експертизи трупа ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження - політравма: а) внутрішньочерепна травма - крововилив в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні в потиличній ділянці зліва, багатоуламковий перелом лівої скроневої кістки з переходом на потиличну кістку та з розповсюдженням ліній перелому на кістки склепіння та основи черепа, дифузні субарахноїдальні крововиливи по випуклій поверхні обох скроневих з переходом на тім`яні частки, розміжчення речовини мозку лівої скроневої частки, відрив черепа від хребта по атланто-потиличному з`єднанню, відрив мозочка та стовбура мозку від головного мозку; б) закрита травма живота - 100 мл рідкої крові в черевній порожнині, розрив селезінка; в) садно лівої гомілки, крововилив в м`які тканини лівої гомілки, синець лівої гомілки, садно правої гомілки, крововилив в м`які тканини лівого стегна, садно поперекової ділянки зліва з крововиливом в м`які тканини в його проекції, садно спини зліва, садно надклубової ділянки справа, садна лівої кисті та зап`ястя, поверхневі рани правої кисті, забої легень, перелом остистих відростків 3,4 поперекових хребців, відрив глибоких м`язів поперекової ділянки зліва від хребта, крововилив навколо остистих відростків від 7го шийного до 2го грудного хребців. Весь наведений комплекс тілесних ушкоджень у вигляді політравми утворився безпосередньо перед смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 від дії тупих предметів за механізмом удару, в тому числі в результаті дорожньо-транспортної пригоди має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень у вигляді політравми утворився в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі коли ОСОБА_13 перебувала в якості пішохода. Комплекс тілесних ушкоджень утворився майже одномоментно в результаті дорожньо-транспортної пригоди, при контакті транспортного засобу з пішоходом, при цьому напрямок травмуючої сили був зліва-направо. Весь комплекс тілесних ушкоджень виявлений при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 утворився прижиттєво. Враховуючи локалізацію, морфологію виявлених тілесних ушкоджень, а також явність на верхньому одязі на куртці по задній поверхні (на спинці) зліва на відстані накладення речовини жовтого кольору, що схоже на лакофарбову речовину, вважаю, що при первинному контакті з травмуючими частинами автомобіля ОСОБА_13 могла знаходитись у вертикальному положенні звернена лівої задньою (задньо-боковою) поверхнею тулуба до травмуючих частин автомобіля. Підчас судово-медичної експертизи слідів переїзду не виявлено. За наявними суто судово-медичними даними не можливо встановити в динаміці чи статиці перебувала ОСОБА_13 на момент первинного контакту. Враховуючи тяжкість отриманого комплексу тілесних ушкоджень, експерт вважає, що навіть при умові надання кваліфікованої медичної допомоги в умовах профільного стаціонару, прогноз щодо життя був би сумнівним, тобто настала смерть. При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_13 , етанол не виявлено (т.1, а.к.п.155-160);

- протоколом огляду місця події від 23.11.2019 року, згідно якого в смт. Олишівка, Чернігівського району, на вулиці біля господарства №30 по провулку Поштовий, виявлено автомобіль VOLKSWAGEN Transporter, р.н. НОМЕР_1 , який має механічні пошкодження, а саме: розбите праве бокове дзеркало заднього виду: пластик та дзеркальний елемент відсутні; відсутня ліва блок фара, тріщина на пластику бампера нижче лівої блок фари, деформації переднього капоту у вигляді згинання металу, відкол пластику лівого бокового дзеркала заднього виду, тріщина на передньому вітровому склі зліва (т.1, а.к.п.161-167 );

- рапортом, згідно якого за допомогою пошуку в системі «Мережа Безпеки» за номерним знаком « НОМЕР_1 », за період часу з 00.00 год. 22.11.2019 до 19.00 год. 22.11.2019 встановлено, що даний номер фіксується камерами відео спостереження «NumberOk», при цьому о 07-51 год. він здійснює в`їзд до міста Чернігова, а о 17-32 год. виїзд з міста. За кермом автомобіля розрізняється водій ОСОБА_11 , пасажири на передньому сидінні відсутні (т.1, а.к.п.168-170);

- протоколом слідчого експерименту від 23.11.2019 року, згідно якого свідок ОСОБА_15 показав як рухалась неповнолітня потерпіла ОСОБА_13 , перетинаючи проїжджу частину вул. Дружби у с. Іванівка, справа наліво відносно напрямку руху до м. Києва, та де саме на неї здійснив наїзд автомобіль обвинуваченого, який зник з місця події. За вказівкою свідка пішохід-демонстратор долав відстань за траєкторією руху ОСОБА_13 від місця, де вони знаходилися, до місця наїзду, яка склала 4,7 м., в темпі руху ОСОБА_13 перед ДТП. Були проведені заміри часу трьох спроб, які склали 3,4 сек, 3,1 сек, 3,43 сек. Потім у напрямку м. Києва розганявся автомобіль-демонстратор тієї ж моделі, що й автомобіль обвинуваченого, до швидкості, на яку вказав свідок як на швидкість автомобіля учасника ДТП у момент на їзду на ОСОБА_13 . При цьому один понятий знаходився в салоні автомобіля-демонстратора, а інший зі свідком. Швидкість автомобіля склала 120 км/год. Потім експериментально була встановлена конкретна видимість пішохода-демонстратора при ближньому світлі фар, яка склала 66,66 м, а видимість елементів дороги 71 м (т.1, а.к.п.172-179);

- висновком експерта №496 від 06.12.2019 року, згідно якого на момент експертного огляду в робочий гальмівній системі автомобіля, в системі рульового керування автомобіля, в системі головного світла автомобіля не виявлено технічних несправностей, які б перебували в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою (т.1, а.к.п.183-189);

- протоколом обшуку від 02.12.2019 року, згідно якого під час обшуку, проведеного 02.12.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.11.2019 року, біля будинку №30 пров. Поштовий, в смт. Олишівка Чернігівського району, були виявлені та вилучені уламки лівої передньої блок фари автомобіля VOLKSWAGEN Transporter, р.н. НОМЕР_1 (т.1, а.к.п.208-213);

- висновком експерта №495 від 20.12.2019 року, згідно якого за умов, якщо автомобіль VOLKSWAGEN Transporter, р.н. НОМЕР_1 , контактував своєю лівою передньою частиною з пішоходом ОСОБА_13 та своєю правою боковою частиною (правим дзеркалом заднього виду) з пішоходом ОСОБА_14 й елементи речової обстановки і слідів, що вказані в наданій схемі, утворені в результаті вище вказаної контактної взаємодії, то з урахуванням вказаного в постанові напрямку руху автомобіля VOLKSWAGEN, р.н. НОМЕР_1 , первинний контакт лівої передньої частини автомобіля VOLKSWAGEN з пішоходом ОСОБА_13 відбувся повздовжньо на відстані не більше ніж 5,5 м уперед від кута «сараю господ. №38» та поперечно правіше від лівого краю проїзної частини вул. Дружби, а за умов належності об`єкта під поз. 1 «скло окулярів» саме пішоходу ОСОБА_13 на момент первинного контакту то відповідно поздовжньо на відстані не більше ніж 1,4 м уперед від кута «сараю господ. №38». За умов якщо автомобіль VOLSWAGEN, р.н. НОМЕР_1 , контактував своєю лівою передньою частиною з пішоходом ОСОБА_13 та своєю правою боковою частиною (правим дзеркалом заднього виду) з пішоходом ОСОБА_14 й елементи речової обстановки і слідів, що вказані в наданій схемі, утворені в результаті вищевказаної контактної взаємодії, то з урахуванням вказаного в постанові напрямку руху автомобіля VOLKSWAGEN, первинний контакт - правої бічної частини автомобіля VOLKSWAGEN, р.н. НОМЕР_1 , (правого дзеркала заднього виду) з пішоходом ОСОБА_14 відбувся повздовжньо на відстані не більше ніж 21,1 м уперед від кута «сараю господ. №38» та поперечно лівіше від правого краю проїзної частини вул. Дружби. (т.1, а.к.п.217-221);

- висновком судової трасологічної експертизи №1280 від 31.01.2020 року, згідно якого конструкція, утворена одинадцятьма уламками пластика розмірами 221x202х85 мм, 137x54х17 мм, 96х46х25 мм, 78х63х9мм, 66х45х10 мм, 51х40х6 мм, 55х50х5 мм, 87х28х2 мм, 36х33х2 мм, 36х26х6 мм, 52х15х2 мм вилучені 22.11.2019 під час проведення огляду дорожньо-транспортної пригоди, та виступи елементів кріплення, що фіксують корпус правого бокового дзеркала, наданого на дослідження автомобіля VOLKSWAGEN Transporter, р.н. НОМЕР_1 , є частинами складеного цілого однієї групової належності. Уламок пластика розмірами 420х116х54 мм, вилучений 22.11.2019 під час проведення огляду дорожньо-транспортної пригоди, та права сторона переднього бампера наданого на дослідження автомобіля VOLKSWAGEN, р.н. НОМЕР_1 , є частинами складеного цілого однієї групової належності (т.1, а.к.п.234-249);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи №538 від 28.12.2019 року, згідно якого в умовах місця події, викладених в постанові, водій автомобіля Фольксваген, з моменту виникнення небезпеки для руху вказаного в постанові, мав технічну можливість зупинити керований транспортний засіб до місця наїзду шляхом своєчасного нормативного застосування екстреного гальмування, з початкової швидкості 50 км/год., тобто шляхом нормативного виконання вимог п.12.4, п.12.3 ПДР. В умовах місця події викладених в постанові водій автомобіля Фольксваген повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.4, п.12.2, п.12.3 ПДР. В умовах місця події викладених в постанові, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля Фольксваген вбачається невідповідність технічним вимогам п.12.2, п.12.4, п.12.3 ПДР. В умовах місця події викладених в постанові, з технічної точки зору, вбачається наявність причинного зв`язку між діями водія автомобіля Фольксваген в умовах місця події, в яких вбачається невідповідність технічним вимогам п.12.4, п.12.3 ПДР, та подією виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2, а.к.п.5-8);

- висновком комплексної судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи, згідно якого за матеріалами кримінального провадження №6 первинний контакт відбувся між переднє-лівою частиною бампера та задньо-зовнішньою поверхнею верхньої третини лівої гомілки та зовнішньою поверхнею лівого стегна пішохода. В подальшому тіло пішохода продовжувало свій рух в напрямку, зворотному до напрямку руху автомобіля, внаслідок чого відбулось контактування задньою поверхнею тіла, а саме лівою поперековою ділянкою з лівим блоком приладів головного світла та лівою стороною панелі капоту, з подальшим контактом лівою половиною голови об ліву частину вітрового скла. Далі тіло потерпілої було відкинуте на дорожнє покриття з подальшим ковзанням по ньому, внаслідок контакту з яким могли утворитись інша частина тілесних ушкоджень. На думку експертів, враховуючи дані отриманих під час проведення судово-медичної експертизи трупа, морфології та взаєморозташування тілесних ушкоджень, наявність на верхньому одязі (куртка) речовини жовтого кольору, що схоже на лакофарбову речовину, а також результати огляду транспортного засобу, вважали, що громадянка ОСОБА_13 в момент первинного контакту перебувала у вертикальному положенні при цьому була звернена лівої задньою (задньо-боковою) поверхнею тіла до передньо-лівої частини автомобіля, що травмував (переднє-ліва частина бампера, лівий блок приладів головного світла, ліва сторона панелі капоту, ліва частина вітрового скла). Враховуючи результати судово-медико-криміналістичної експертизи взуття потерпілої а саме: «виражених пошкоджень або слідів на наданих черевиках, що можна б було однозначно оцінювати, як такі, що виникли при дорожньо-транспортній пригоді, виявлено не було», вважали, що однозначно визначити чи перебувала ОСОБА_13 в русі чи стояла не представляється можливим (т.2, а.к.п.23-33);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.02.2020 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 показала, як вона разом з неповнолітньою онукою ОСОБА_13 намагались перетнути проїжджу частину вул. Дружба у с. Іванівка, як рухалась неповнолітня потерпіла та як рухалась свідок до моменту, коли відчула удар в ліву сторону грудної клітки. Також свідок зазначила, що швидкість руху автомобіля, який здійснив на них наїзд, була дуже велика. Були зроблені відповідні вимірювання (т.2, а.к.п.34-39).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_13 , з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого зводяться до відсутності в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Проте, з такими доводами сторони захисту колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є допущені особою порушення ПДР, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК України. Тобто порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку. Тобто, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження ч.1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження ч.2, загибель кількох осіб ч.3); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності.

Обстановка вчинення кримінального правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст.286 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

У даному випадку встановлено і не заперечується й самим обвинуваченим, що він, керуючи автомобілем Фольксваген Транспортер, рухався з м. Чернігова до смт. Олишівка Чернігівського району, в темну пору доби. З правої сторони дороги він побачив людей з ліхтариком. Потім раптово відчув удар у правий бік, а через 10 секунд у ліву фару. Допускав, що міг когось збити.

За показаннями свідка ОСОБА_14 на вулиці було вже темно, в селі Іванівка вуличного освітлення не було. Так як інтенсивність руху була невелика, вирішили перейти з онукою проїзну частину дороги. Вони побачили світло фар автомобіля, що рухався з Чернігова в напрямку Києва, але автомобіль був далеко. Інших транспортних засобів на проїзній частині в обох напрямках не було. Вони вирішили, що встигнуть перейти дорогу. Діана була зліва від неї та ступила на проїжджу частину перша, а вона одразу за нею. Проте, онуку вдарив автомобіль і її відкинуло десь за 17 метрів від місця наїзду.

Як зазначалось вище, згідно висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , виявлений комплекс тілесних ушкоджень у вигляді політравми утворився в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі коли загибла перебувала в якості пішохода. Комплекс тілесних ушкоджень утворився майже одномоментно в результаті дорожньо-транспортної пригоди, при контакті транспортного засобу з пішоходом, при цьому напрямок травмуючої сили був зліва-направо. Весь комплекс тілесних ушкоджень, виявлений при експертизі трупа ОСОБА_13 , утворився прижиттєво. Враховуючи локалізацію, морфологію виявлених тілесних ушкоджень, а також явність на верхньому одязі на куртці по задній поверхні (на спинці) зліва на відстані накладення речовини жовтого кольору, що схоже на лакофарбову речовину, вважаю, що при первинному контакті з травмуючим предметом ОСОБА_13 могла знаходитись у вертикальному положенні звернена лівої задньою (задньо-боковою) поверхнею тулуба до травмуючих частин автомобіля.

За висновком комплексної судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи, згідно якого первинний контакт відбувся між переднє-лівою частиною бампера та задньо-зовнішньою поверхнею верхньої третини лівої гомілки та зовнішньою поверхнею лівого стегна пішохода. В подальшому тіло пішохода продовжувало свій рух в напрямку, зворотному до напрямку руху автомобіля, внаслідок чого відбулось контактування задньою поверхнею тіла, а саме лівою поперековою ділянкою з лівим блоком приладів головного світла та лівою стороною панелі капоту, з подальшим контактом лівою половиною голови об ліву частину вітрового скла. Далі тіло потерпілої було відкинуте на дорожнє покриття з подальшим ковзанням по ньому, внаслідок контакту з яким могли утворитись інша частина тілесних ушкоджень.

Тобто, внаслідок дій ОСОБА_11 і порушення ним правил безпеки руху та експлуатації транспорту, настали шкідливі наслідки у виді загибелі потерпілої ОСОБА_13 .

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_11 рухався зі швидкістю 50-60 км/год, а не 100 км/год, як зазначає сторона обвинувачення, спростовуються висновком судової інженерно-транспортної експертизи №538 від 28.12.2019 року, згідно якого в умовах місця події, викладених в постанові, водій автомобіля Фольксваген, з моменту виникнення небезпеки для руху вказаного в постанові, мав технічну можливість зупинити керований транспортний засіб до місця наїзду шляхом своєчасного нормативного застосування екстреного гальмування, з початкової швидкості 50 км/год., тобто шляхом нормативного виконання вимог п.12.4, п.12.3 ПДР. В умовах місця події викладених в постанові, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля Фольксваген вбачається невідповідність технічним вимогам п.12.2, п.12.4, п.12.3 ПДР. В умовах місця події викладених в постанові, з технічної точки зору, вбачається наявність причинного зв`язку між діями водія автомобіля Фольксваген в умовах місця події, в яких вбачається невідповідність технічним вимогам п.12.4, п.12.3 ПДР, та подією виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2, а.к.п.5-8);

Твердження сторони захисту, що обвинувачений їхав по своїй смузі руху, а загибла ОСОБА_13 із своєю бабусею перетинали проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу у темну пору доби, тобто саме пішоходи порушили Правила дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, є непереконливими.

Той факт, що внаслідок порушення Правил дорожнього руху потерпіла створила небезпеку для дорожнього руху, не викликає сумніву. Однак, незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був виконати вимогу пункту 12.3 Правил і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Тобто, той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішохода на проїзній частині дороги, створено внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту Правил.

Також, необхідність, на думку сторони захисту, надання судом оцінки діям водія мікроавтобуса, який висадив пасажирів поза межами спеціалізованого посадкового майданчика, виходить за межі пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення та жодним чином не стосується даного кримінального провадження, оскільки ДТП сталася саме через порушення ПДР ОСОБА_11 , а не водієм мікроавтобуса.

Доводи сторони захисту про те, що судом не було допитано свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та не перевірено чи отримані їх показання у відповідності з вимогами КПК України, не заслуговують на увагу.

Зокрема, 23.11.2019 року, під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_17 детально показав, як саме неповнолітня ОСОБА_13 перетинала проїзну частину вул. Дружби в с. Іванівка, та де саме на неї здійснив наїзд автомобіль під керуванням обвинуваченого, який потім зник з місця ДТП. При цьому, перед початком слідчої дії свідка було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Будь-яких підстав обмовляти ОСОБА_11 у даного свідка не було, його показання повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи і, на переконання колегії суддів, не викликають сумніву в їх правдивості. Пояснення свідка ОСОБА_16 також жодним чином не спростовують правильність висновків місцевого суду про причетність саме ОСОБА_11 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відтак, позицію сторони захисту колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 у цій частині.

Посилання ОСОБА_11 на необґрунтоване врахування місцевим судом при призначенні йому покарання як обставини, що обтяжує покарання тяжкі наслідки, завдані злочином, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставини, що обтяжують покарання, це вичерпно перелічені в законі та встановлені судом різного роду чинники об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, однак підвищують ступінь суспільної небезпечності винної особи і (або) вчиненого нею кримінального правопорушення і у зв`язку з цим є підставою для призначення більш суворого покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_11 , згідно ч.1 ст.67 КК України, обставин, які його обтяжують, місцевим судом встановлено не було.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, який розкаявся у вчиненому лише формально, з метою покращення свого процесуального становища; дані про його особу, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, за місцем проживання негативні характеристики відсутні; обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття; відсутність обставин, які обтяжують покарання; врахував думку потерпілих щодо міри покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Зокрема, ОСОБА_11 , керуючи транспортним засобом в темну пору доби, грубо порушив Правила дорожнього руху, рухався із перевищенням максимально дозволеної швидкості для руху у населеному пункті, наслідком чого стала загибель неповнолітньої ОСОБА_13 .

Вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до числа суспільно небезпечних кримінальних правопорушень проти безпеки руху, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху, а додатковим життя та здоров`я людей.

Враховуючи це, навіть наявність позитивних даних, які характеризують обвинуваченого, не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до нього положень ст.ст.69, 75 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання є належно обґрунтованим та вмотивованим.

Отже, всі обставини, на які посилається обвинувачений, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_11 у цій частині.

Доводи апелянтів з приводу того, що розмір моральної шкоди є непомірним і завеликим для ОСОБА_11 , не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення завданої моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

На переконання колегії суддів, розмір стягнутого із ОСОБА_11 на користь потерпілих морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, які зазнали останні внаслідок загибелі їх єдиної доньки. А тому сума відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зменшенню не підлягає.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2020 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4