КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/7729/20 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/5076/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
01 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року,
за участю
представника володільця майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно.
Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді прийнята з порушенням норм процесуального права та є необґрунтованою. Слідчим та прокурором клопотання подано з недотриманням процесуального строку встановленого ст. 171 КПК України, тобто зі спливом 84 годин, чим знехтували зазначеним імперативним положенням кримінального процесуального законодавства, а слідчим суддею в свою чергу було проігноровано такі дії слідчого/прокурора, що говорить про неповне дослідження слідчим суддею матеріалів клопотання.
Також апелянт зазначає, що як вбачається із тексту оскаржуваної ухвали, у ній відсутні будь-які посилання на докази чи мотиви, на основі яких слідчий суддя дійшов висновку про необхідність арешту майна ОСОБА_7 . Слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Зокрема, слідчим суддею не було досліджено правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того апелянт зазначає, що слідчий суддя задовольняючи клопотання про арешт майна, мотивував свою ухвалу наявністю підстав вважати, що майно відповідає критеріям зазначеним ст. 98 КПК України, однак в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що вилучені речі і документи відповідають критеріям ст. 98 КПК України, оскільки ним не надано даних, які б давали підстави вважати, що вони були об`єктом кримінального правопорушення, набуте внаслідок злочинних дій, або були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З наданих слідчим матеріалів не можливо встановити яким чином володілець майна ОСОБА_7 , причетна до даного кримінального провадження. Доводи слідчого, що незастосування арешту майна може призвести до знищення, відчуження відповідного майна, настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, є лише припущенням, оскільки не мають підтвердження наданими слідчим матеріалами.
Крім того апелянт зазначає, що слідчим, в розумінні вимог ст.ст. 132, 173 КПК України, не було надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчий, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не дослідив та не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, що прямо вбачається із змісту оскаржуваної ухвали. Володільцю майна ОСОБА_7 , не було повідомлено про підозру у межах даного кримінального провадження. Слідчим не доведено в клопотанні, а слідчим суддею не встановлено в оскаржуваній ухвалі ознаки передбачені п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КПК України тому на зазначене майно не може бути накладено арешт з метою спеціальної конфіскації.
Також апелянт наголошує на тому, що під час вилучення майна та проведенні обшуку, який відбувся без ухвали слідчого судді, допущено численні порушення положень кримінального процесуального законодавства.
Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 у різний період часу були подаровані та придбані ювелірні вироби, коштовні прикраси, та інше майно, що підтверджується їх використання у повсякденному житті останньої, що в свою чергу підтверджується особистими фотокартками які додано до даної апеляційної скарги.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що при винесенні ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , від 07 липня 2020 року у справі за № 752/7729/20 а ні власник майна, а ні представник власника майна не був присутні та повідомлені про розгляд вказаної справи, а з матеріалами справи та змістом оскаржуваної ухвали був ознайомлений лише 09 вересня 2020 року (примірник ухвали надійшов на адресу скаржника простим листом 09.09.2020), а тому строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у його відсутність, про що не заперечував також і представник власника майна.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, думку представника володільця майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі,перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 07.07.2020 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
30.06.2020 за адресою: АДРЕСА_1 проведено невідкладний обшук у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаним із безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, в ході якого виявлено та вилучено майно, перелік якого зазначено в клопотанні слідчого.
01.07.2020 ОСОБА_12 та іншим підозрюваним повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України.
02.07.2020 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
При проведенні особистого обшуку було відшукано та вилучено майно, перелік якого наведено у клопотанні слідчого. Факт вилучення такого майна підтверджується протоколами невідкладного обшуку від 30.06.2020 року.
06.07.2020 року слідчий СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, вилученого 30.06.2020 року, яке направив поштовим відправленням 01.07.2020 відповідно до штампу на конверті /а.с. 7/.
07.07.2020 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з переліком зазначеним у клопотанні.
Всупереч тверджень апелянта з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, доведеність слідчим мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, яке вилучене під час проведення обшуку, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень прав володільця майна та необґрунтованого обмеження прав власності не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Крім того, слід зазначити, що хоча клопотання про арешт майна надійшло до слідчого судді 06.07.2020, після 48 годин встановлених статтею 171 КПК України, однак воно було подано поштовим відправленням 01.07.2020 /а.с. 7/, тобто на наступний день після вилучення майна майно, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , 30.06.2020 року, тому колегія суддів в даному випадку не вбачає істотних порушень процесуальних строків для звернення з даним видом клопотанням про арешт майна до слідчого судді.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови №5 від 3 червня 2016 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Разом з тим, як вбачається зі змісту скарги представник особи, яка подала апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_7 таким правом, наданим ст. 174 КПК України не скористався.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи зазначене колегія суддів, вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі, в частині того, що ОСОБА_7 у різний період часу були подаровані та придбані ювелірні вироби, коштовні прикраси, та інше майно, що підтверджується їх використання у повсякденному житті останньої, що в свою чергу підтверджується особистими фотокартками, які додано до даної апеляційної скарги є предметом звернення до слідчого судді місцевого суду в порядку ст. 174 КПК України, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, які були подані до слідчого судді дані відомості відсутні, а слідчий суддя розглядає клопотання в межах поданого клопотання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4