У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.10.2020 Справа №607/16141/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м. Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.199, ч.3 ст.358 КК України, в кримінальному провадженні №0000017, -

встановив:
Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування №0000017 від 24 січня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.199, ч.3 ст.358 КК України подала клопотання погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 .

У поданому клопотанні зазначено наступне: «СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000017 від 24 січня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.199, ч.3 ст.358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_4 , точної дати і часу органом досудового розслідування не встановлено, виник злочинний умисел направлений на особисте збагачення шляхом виготовлення, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту громадянам України незаконно виготовлених голографічних захисних елементів, які містяться на підроблених офіційних документах, а саме ІД-картках громадян країн Європейського Союзу. Переслідуючи мету збагачення, шляхом збуту незаконно одержаних голографічних захисних елементів які містяться на підроблених офіційних документах, ОСОБА_4 вступив в злочинну змову із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

З метою реалізації злочинного умислу, направленого на зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту громадянам України незаконно виготовлених голографічних захисних елементів, які містяться на підроблених офіційних документах, а саме ІД-картках громадян країн Європейського Союзу, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 розмістили оголошення про виготовлення ІД-карток громадян Європейського Союзу для виїзду закордон у соціальній інтернет мережі «Фейсбук» із зазначенням власних номерів телефонів. Зокрема, ОСОБА_9 використовував номери телефону НОМЕР_1 , ОСОБА_4 - НОМЕР_2 . В оголошеннях вказані особи пропонували свої послуги щодо працевлаштування громадян України закордоном та виготовлення ІД-карток. В свою чергу ОСОБА_9 та ОСОБА_4 самостійно отримували замовлення від осіб на виготовлення підроблених ІД-карток громадян Європейського Союзу для виїзду закордон. ОСОБА_10 у свою чергу надала ОСОБА_9 своє помешкання по АДРЕСА_2 для виготовлення підроблених ІД-карток громадян країн Європейського Союзу на поверхні яких містяться голографічні захисні елементи.

Так, з метою здійснення своєї незаконної діяльності 02.06.2020 на мобільний номер телефону ОСОБА_9 НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_11 з приводу розміщеного ОСОБА_9 оголошення в соціальній мережі «Фейсбук» про виготовлення ІД-картки для роботи в Німеччині на що останній повідомив, що вартість такого документу становить 100 Євро із попереднім завдатком у сумі 1000 гривень. В подальшому, за допомогою мобільного додатку «Viber» ОСОБА_9 на мобільний номер ОСОБА_11 надіслав повідомлення щодо необхідності чіткої кольорової фотографії, підпису, дати народження ОСОБА_11 та місто куди пересилати із номером відділення Нової пошти. Отримавши замовлення від ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , з метою подальшого збуту, за допомогою комп`ютерної та друкувальної техніки із спеціальним обладнанням для друку на пластикових картках, спеціальних комп`ютерних програм, зокрема фотошоп, незаконно виготовив та роздрукував підроблену ІД-картку громадянина Словацької Республіки та за допомогою прес-ламінатора на поверхню підробленого офіційного документа наніс голографічний захисний елемент, а саме плівку для ламінування документу.

Виготовивши на замовлення ОСОБА_11 . ІД-картку громадянина Словацької Республіки із фотографією останнього, за допомогою мобільного додатку «Viber» ОСОБА_9 на мобільний номер ОСОБА_11 надіслав фотозображення підробленої ІД- картки та фотографію банківської карти № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 на яку 03.06.2020 були перераховані ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 1000 гривень. Того ж дня о 13:45 год. ОСОБА_9 , перебуваючи на відділенні Нової Пошти №2 у м. Дрогобич Львівської області здійснив поштове відправлення виготовленого ним підробленого документу на ім`я ОСОБА_12 . Так, 04.06.2020 о 19:37 год. ОСОБА_11 , перебуваючи на відділенні Нової Пошти №2 у м. Тернопіль, від оператора ТОВ «Нова пошта» отримав паперовий конверт з відправленням №609, сплативши при цьому наложеним платежем залишок обумовленої з ОСОБА_9 суми в розмірі 2422 гривень. Всередині зазначеного конверту ОСОБА_11 виявив ID-картку громадянина Словацької Республіки на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із своєю фотографією, серія № НОМЕР_4 , видану 15.03.2019, яка не відповідає за своїми характеристиками аналогічним паспортним документам, які видаються або видавались уповноваженими органами Словацької Республіки та на якій наявний голографічний захисний елемент, який відрізняється за конфігурацією окремих елементів, текстом, місцем розташування та кольором світіння від порівняльного зразка 2008 року ідентифікаційної картки Словацької Республіки, яка знаходиться в інформаційно-довідковій системі з прикордонного контролю ARGUS. Дана ID-картка була обгорнута аркушем паперу із наступним написом кульковою ручною чорного кольору «м. Тернопіль н.пошта №2 ОСОБА_14 грошовий переказ 2,300 грн.», який виконала ОСОБА_10 .

Виконавши замовлення ОСОБА_11 , отримані грошові кошти були розподілені між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у виготовленні, придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту голографічних захисних елементів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України (в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законами № 5283-VI від 18.09.2012, № 71-VIII від 28.12.2014).

Досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_4 , точної дати і часу органом досудового розслідування не встановлено, виник злочинний умисел направлений на особисте збагачення шляхом підроблення та збуту громадянам України офіційних документів - ІД-карток громадян країн Європейського Союзу. Переслідуючи мету збагачення, шляхом збуту незаконно одержаних голографічних захисних елементів які містяться на підроблених офіційних документах, ОСОБА_4 вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 розмістили оголошення про виготовлення ІД-карток громадян Європейського Союзу для виїзду закордон у соціальній інтернет мережі «Фейсбук» із зазначенням номерів телефонів. Зокрема, ОСОБА_9 використовував власні номери телефону НОМЕР_1 , ОСОБА_4 - НОМЕР_2 . В оголошеннях вказані особи пропонували свої послуги щодо працевлаштування громадян України закордоном та виготовлення ІД-карток. ОСОБА_9 та ОСОБА_4 самостійно отримували замовлення від осіб на виготовлення підроблених ІД-карток громадян Європейського Союзу для виїзду закордон. ОСОБА_8 у свою чергу надала ОСОБА_9 своє помешкання по АДРЕСА_2 для виготовлення підроблених ІД-карток громадян країн Європейського Союзу на поверхні яких містяться голографічні захисні елементи.

Так, з метою здійснення своєї незаконної діяльності 02.06.2020 на мобільний номер телефону ОСОБА_9 НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_11 з приводу розміщеного ОСОБА_9 оголошення в соціальній мережі «Фейсбук» про виготовлення ІД-картки для роботи в Німеччині на що останній повідомив, що вартість такого документу становить 100 Євро із попереднім завдатком у сумі 1000 гривень. В подальшому, ОСОБА_9 , отримавши замовлення від ОСОБА_11 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , з метою подальшого збуту, за допомогою комп`ютерної та друкувальної техніки із спеціальним обладнанням для друку на пластикових картках, спеціальних комп`ютерних програм, зокрема фотошоп, незаконно виготовив та роздрукував підроблену ІД-картку громадянина Словацької Республіки та за допомогою прес-ламінатора на поверхню підробленого офіційного документа наніс голографічний захисний елемент, а саме плівку для ламінування документу.

Виготовивши на замовлення ОСОБА_11 . ІД-картку громадянина Словацької Республіки із фотографією останнього, за допомогою мобільного додатку «Viber» ОСОБА_9 на мобільний номер ОСОБА_11 надіслав фотозображення підробленої ІД- картки та фотографію банківської карти № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 на яку 03.06.2020 були перераховані ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 1000 гривень. Того ж дня о 13:45 год. ОСОБА_9 , перебуваючи на відділенні Нової Пошти №2 у м. Дрогобич Львівської області здійснив поштове відправлення виготовленого ним підробленого документу на ім`я ОСОБА_12 . Так, 04.06.2020 о 19:37 год. ОСОБА_11 , перебуваючи на відділенні Нової Пошти №2 у м. Тернопіль, від оператора ТОВ «Нова пошта» отримав паперовий конверт з відправленням №609, сплативши при цьому наложеним платежем залишок обумовленої з ОСОБА_9 суми в розмірі 2422 гривень. Всередині зазначеного конверту ОСОБА_11 виявив ID-картку громадянина Словацької Республіки на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із своєю фотографією, серія № НОМЕР_4 , видану 15.03.2019, яка не відповідає за своїми характеристиками аналогічним паспортним документам, які видаються або видавались уповноваженими органами Словацької Республіки та на якій наявний голографічний захисний елемент, який відрізняється за конфігурацією окремих елементів, текстом, місцем розсташування та кольором світіння від порівняльного зразка 2008 року ідентифікаційної картки Словацької Республіки, яка знаходиться в інформаційно-довідковій системі з прикордонного контролю ARGUS.

Виконавши замовлення ОСОБА_11 , отримані грошові кошти були розподілені між ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у збуті підроблених офіційних документів - ІД-карток громадян Європейського Союзу, які видаються уповноваженими органами, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1666-VIII від 06.10.2016). 10 вересня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не депутата, раніше не судимого з дотриманням вимог ч.1 ст.278 та ст.ст.111,112 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.199 КК України (в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законами № 5283-VI від 18.09.2012, № 71-VIII від 28.12.2014), ч. 3 ст.358 КК України (в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законом № 1666-VIII від 06.10.2016).

Дане повідомлення про підозру у відповідності до ч. 1 ст. 135 КПК України надіслано поштою із особистим врученням. Відповідно до трекінгу відправлень АТ «Укрпошта» відправлення №051 вручено особисто 12.09.2020 о 20:00 год.

18.09.2020 ОСОБА_4 поштовим зв`язком відправлено повістку про явку 21.09.2020 о 10.00 год. в СУ ГУНП в Тернопільській області для отримання повідомлення про підозру, проте, остання для проведення слідчих дій не прибула про причини неявки не повідомила.

18.09.2020 ОСОБА_4 поштовим зв`язком відправлено повістку про явку 22.09.2020 о 10.00 год. в СУ ГУНП в Тернопільській області для отримання повідомлення про підозру, проте, остання для проведення слідчих дій не прибула про причини неявки не повідомила.

18.09.2020 ОСОБА_4 поштовим зв`язком відправлено повістку про явку 23.09.2020 о 10.00 год. в СУ ГУНП в Тернопільській області для отримання повідомлення про підозру, проте, остання для проведення слідчих дій не прибула про причини неявки не повідомила.

Окрім того, встановлено, що ОСОБА_4 08.09.2020 спільно із ОСОБА_8 о 09:11 год. перетнули кордон України на межі із Польщею та 16.09.2020 повернулися назад в Україну.

Наявність підстав підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень є зібранні під час досудового розслідування докази, а саме:

- протоколом проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_9 ;

- висновком технічної експертизи документів;

- протоколами про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж;

- протоколами огляду інтернет сторінок;

- протоколом обшуку від 09.09.2020;

- повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 10.09.2020.

Із урахуванням здобутих в ході досудового розслідування даних, особи підозрюваного, в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної її поведінки та виконання нею процесуальних рішень, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжких злочинів, за які відповідно передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі до десяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Крім того, останній ніде не працює та відповідно не має постійного джерела доходу, а також може використати підроблені офіційні документи, які отримав у результаті здійснення своєї злочинної діяльності. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріплено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки ОСОБА_4 може зберігати все обладнання та техніку, яку він використовував у своїй діяльності не лише за місцем проживання, а й в інших місцях, які на даний час органом досудового розслідування не встановлені;

3) незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 безпосередньо відомо кому саме він виготовляв та збував підроблені офіційні документи, а саме ІД-картки громадян Європейського Союзу із голографічними захисними елементами у кримінальному провадженні та номера мобільних телефонів останніх, у зв`язку із чим, підозрюваний може впливати на вказаних осіб у провадженні, чинити відповідний тиск, шляхом погрози він може схиляти до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бєлозоров проти Росії та України", визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження»

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статей за якими обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 .

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_4 .

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.

На даний час відсутні відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою.

Таким чином, застосувавши більш м`який запобіжний захід неможливо запобігти ризикам викладеним у клопотанні, а саме запобігти: можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, які останньому добре відомі, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється».

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, крім того зазначив, що органом досудового розслідування зібрано достатньо матеріалів для обґрунтованості підозри та підтвердження заявлених ризиків.

Захисник ОСОБА_5 пояснив, що заперечує щодо клопотання слідчого, оскільки пред`явлена ОСОБА_4 підозра не обґрунтована та невірно кваліфіковані його дії. Також ОСОБА_5 зазначив, що на його думку органом досудового розслідування умисно створювались перешкоди в отриманні ОСОБА_4 правової допомоги, Крім цього ризики зазначені у клопотанні не підтверджуються належними та допустимими доказами, тому просив суд відмовити в задоволенні клопотання та не застосовувати жоден із запобіжних заходів.

Слідча ОСОБА_6 пояснила, що подане нею клопотання підтримує в повному обсязі, крім цього зазначила, що в органу досудового розслідування під час звернення до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на затримання були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи важкість інкримінованого правопорушення умисно ухиляється від органу досудового розслідування.

Заслухавши доводи сторін, ознайомившись із клопотання сторони обвинувачення із додатками, - матеріалами, якими обґрунтовується необхідність у застосуванні запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку слідчого судді стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 199, ч.3 ст. 358 КК України.

Наявність підстав підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є зібранні під час досудового розслідування докази, а саме:

- протокол проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_9 ;

- висновок технічної експертизи документів;

- протоколи про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж;

- протоколи огляду Інтернет сторінок;

- протокол обшуку від 09.09.2020.

Наведене у п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обгрунтована підозра», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Слідчий суддя, у відповідності до вимог ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того стороною обвинувачення доведено сукупність обставин, котрі вказують на існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема.

ОСОБА_4 безпосередньо відомо кому саме він виготовляв та збував підроблені офіційні документи, а саме ІД-картки громадян Європейського Союзу із голографічними захисними елементами у кримінальному провадженні та номера мобільних телефонів останніх, у зв`язку із чим, підозрюваний може впливати на вказаних осіб у провадженні, чинити відповідний тиск, шляхом погрози він може схиляти до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі до десяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Крім того, останній ніде не працює та відповідно не має постійного джерела доходу, а також може використати підроблені офіційні документи, які отримав у результаті здійснення своєї злочинної діяльності.

ОСОБА_4 може зберігати все обладнання та техніку, яку він використовував у своїй діяльності не лише за місцем проживання, а й в інших місцях, які на даний час органом досудового розслідування не встановлені.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

На думку слідчого судді застосування до підозрюваного ОСОБА_4 домашнього арешту не являється можливим оскільки, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 при застосуванні домашнього арешту може впливати на відомих йому осіб, яким він виготовляв та збував підроблені офіційні документи, а саме ІД-картки громадян Європейського Союзу із голографічними захисними елементами, чинити відповідний тиск, шляхом погрози він може схиляти до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні, що значною мірою перешкоджатиме реалізації завдання кримінального провадження.

Застосування особистого зобов`язання не буде достатнім оскільки сукупність доведених стороною обвинувачення ризиків вказує, на неможливість їхньому запобіганню без утримання особи під вартою.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На даний час відсутні відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_15 під вартою.

Проаналізувавши наведене у сукупності вважаю, що пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами, які додано до клопотання і доводами сторони обвинувачення про існування ризиків.

З метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи підозрюваного ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність засновування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо визначення розміру застави слід зазначити наступне:

У прохальній частині клопотання зазначено наступне: «Враховуючи вищенаведені ризики, тяжкість злочину, санкцію, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу підозрюваного, його соціальний та економічний стан, застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, у вчиненні тяжких злочинів, покладених на неї обов`язків, а тому, розмір застави який забезпечить його належну поведінку та буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК, повинен становити в розмірі 659 100 гривень».

Відповідно до змісту ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною п`ятою статті 182 КПК України, визначено межі застави, зокрема: 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двацяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто законодавець, із врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, визначає гранично мінімальну та максимальну межу визначення розміру застави.

Розмір застави повинен гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і не повинен слугувати своєрідною неподоланною перешкодою для звільнення особи з під варти. В будь-якому випадку розмір застави не повинен бути завідомо непомірним для підозрюваного. Про це свідчить і практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., суд зазначив: п. 80. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного.

Враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 його молодий вік, відсутність постійного заробітку, соціальні зв`язки, слідчий суддя приходить до переконання, про те, що вказаний у клопотанні слідчого розмір застави буде завідомо непомірний для даної особи та порушуватиме його право на альтернативу при обранні тримання під вартою, тому доцільно визначити розмір застави в розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, тобто у максимальному розмірі визначеному законом для такої категорії злочинів.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 2, 22, 28, 94, 177, 178, 183, 309 КПК України слідчий суддя, -

постановив:
Клопотання задовільнити частково.

ОСОБА_4 обрати та застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, на строк два місяці до 07 грудня 2020 року, який обчислювати з моменту фактичного затримання 08 жовтня 2020 року 12 год. 15 хв.

ОСОБА_4 визначити заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, яку можна внести до постановлення ухвали про зміну чи скасування запобіжного заходу.

Після внесення застави ОСОБА_4 звільнити з-під варти і з цього часу на нього покладаються обов`язки: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, потерпілими і свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до СУ ГУНП в Тернопільській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю, на строк до 07 грудня 2020 року.

ОСОБА_4 роз`яснити, що у випадку не виконання покладених обов`язків внесена застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 07 грудня 2020 року в 12 год. 15 хв.

Копію ухвали негайно вручити сторонам, учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1