ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2597/20 Справа № 194/1521/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Баку, азейбарджанця, громадянин Азейбарджана, розлученого, не працюючого, маючого дитину 2016 р.н., мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.121 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вказаною ухвалою ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до шістдесяти діб, а саме до 11 вересня 2020 року.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою та продовження такого заходу, на сьогодні не перестали існувати.
Слідчий суддя вважав встановленими ризики, що зазначені прокурором для даного провадження, що передбачені ст.177 КПК України, на даний час залишаються актуальними. Зокрема, те, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої тяжкості та тяжких, судове слідство триває, не має постійного місця роботи та проживання і офіційного джерела доходу, розлучений, тому не має міцних соціальних зв`язків, є громадянином республіки Азербайджан, покарання за вчинення злочину, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено до 8 років позбавлення волі. Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції не встановлено.

В апеляційній скарзі:
- обвинувачений просить дану ухвалу скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до нього альтернативний запобіжний захід у вигляді залогу.
Вважає вказану ухвалу необґрунтованою. На його думку, ризики зазначені прокурором не доведені, а він більше двох років знаходиться під вартою.
Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його адвоката, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції встановлено, що ризики, які були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою та продовження такого заходу, на даний час продовжують існувати. Залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, може впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів вважає, що вказані ризики доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої тяжкості та тяжких, судове слідство триває, розлучений, не має міцних соціальних зв`язків. Наведене, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків, що обвинувачений може впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів також вважає, що даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду, - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4