УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1
за участю представника особи, яка подала клопотання адвоката ОСОБА_2
при секретарі ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання директора ТОВ «Офіс ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» про скасування заходів забезпечення кримінального провадження арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 22.10.2018 року в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000081,-
В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло вище вказане клопотання.
Заявник своє клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року в межах кримінального провадження № внесеного в ЄРДР за № 0000081 від 18 березня 2014 року за ознаками вчинення злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України було накладено арешт на права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 2658, виданий 23.12.2015, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (Номер запису про іпотеку: 12712495), відповідно до якого ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» () (Іпотекодавець) передало в іпотеку ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» () (Іпотекодержатель) такий об`єкт нерухомості: нежитлові будівлі та споруди, реєстраційний номер: 01, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, провулок Кренкеля, будинок 11, що на праві власності належить ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» ().
Заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано та безпідставно, оскільки ТОВ «Офіс ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні та жодної підозри працівникам товариства не висунуто. Разом з тим в ухвалі слідчого судді відсутні будь які фактичні дані, які б свідчили про те, що ТОВ «Компанія Дасті» є субєктом, щодо якого можуть бути застосовані, заходи забезпечення у виді арешту на майно, а тому просив скасувати вищевказану ухвалу, оскільки існуючий арешт не дає можливості ТОВ «Офіс ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» реалізувати свої законні права та обов`язки.
Представник власника арештованого майна адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав клопотання з підстав наведених у ньому, просив задовольнити клопотання в повному обсязі.
Слідчий, за клопотанням якого накладено арешт, у судове засідання не зявився про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином..
Заслухавши представника власника арештованого майна, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та долучені до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.
Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок посадових та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності товариства за незаконні дії третіх осіб.
У судовому засіданні встановлено, досудове розслідування кримінального провадження, відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000081 здійснюється Головним слідчим управлінням СБ України, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та за фатком вчинення кримінальних правопорушень ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 219.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000081 від 18 березня 2014 року за ознаками вчинення злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України було накладено арешт на права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 2658, виданий 23.12.2015, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (Номер запису про іпотеку: 12712495), відповідно до якого ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» () (Іпотекодавець) передало в іпотеку ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» () (Іпотекодержатель) такий об`єкт нерухомості: нежитлові будівлі та споруди, реєстраційний номер: 01, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, провулок Кренкеля, будинок 11, що на праві власності належить ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» ().
Передання права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за угодою.
На даний час Права вимоги та іпотеки фактично зупинились, що підтверджується договором від 01.07.2020 року та Актом від 21.07.2020 року. Об`єкт належить ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 20.11.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 20.11.2015 року, за реєстровим номером: 2495 , право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на не рухоме майно, номер запису на право власності 12150116, реєстаційний номер об`єкта нерухомого майна 01. На даний час ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» в повному обсязі виконано зобов`язання з повернення грошових коштів, передбачене договором займу, що підтверджується договором від 01.07.2020 р ку актом від 21.07.2020 року, до договору від 01.07.2020 року, а також платіжним дорученням №12 від 17.07.2020 року.
Таким чином на час розгляду зазначеного клопотання фактично, відсутні правові відносини, щодо цесії, оскільки грошові вимоги за договором займу- виконані в повному обсязі, шляхом поверення грошових коштів.
Враховуючи, вказане у суду наявні підстави вважати, що існує правова підстава для скасування арешту на майно заявника, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання директора ТОВ «Офіс ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2018 року (справа №761/39866/18, провадження № 1-кс/761/27020/2018), в частині накладення арешту на права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 2658, виданий 23.12.2015, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (Номер запису про іпотеку: 12712495), відповідно до якого ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» () (Іпотекодавець) передало в іпотеку ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» () (Іпотекодержатель) такий об`єкт нерухомості: нежитлові будівлі та споруди, реєстраційний номер: 01, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, провулок Кренкеля, будинок 11, що на праві власності належить ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» ().
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1