Дата документу 25.08.2020 Справа № 320/6384/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/6384/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/440/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
17 серпня 2017 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,
12 квітня 2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року, яким його визнано винним та засуджено за ч.2 ст.389 КК України до 4 місяців арешту. На підставі ст.71 КК України, враховуючи положення ч.1 ст.72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутих частин покарання, призначених вироками Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року та від 12 квітня 2018 року, призначено остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи винуватість та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначити йому покарання не пов`язане з позбавлення волі.

Звертає увагу суду на те, що він визнав свою вину, щиро розкаявся.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано те, що він круглий сирота, ріс без матері, відповідно до характеристики з місця проживання він виявив себе як ввічливий сусід, за час проживання скарг від сусідів не надходило.

Вказує, що на теперішній час приступив до відбування покарання.

Згідно з вироком суду, 30 травня 2018 року ОСОБА_6 був ознайомлений у Мелітопольському МРВ з питань пробації з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, попереджений про правові наслідки за ухилення від відбування покарання під особистий підпис, після чого йому під особистий підпис було вручено направлення для відбування громадських робіт до КП «Мелітопольський міський парк культури та відпочинку ім. М. Горького», згідно з яким ОСОБА_6 повинен був приступити до виконання громадських робіт з 04 червня 2018 року.
Однак в подальшому, маючи умисел на ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, умисно, без поважних причин, не з`являвся для відпрацювання призначеного покарання з 06 червня 2018 року по 08 червня 2018 року, з 20 червня 2018 року по 23 червня 2018 року, з 25 червня 2018 року по 27 червня 2018 року, а також 29 червня 2018 року. 08 червня та 27 червня 2018 року ОСОБА_6 було винесено письмові попередження про притягнення до кримінальної відповідальності у випадку ухилення від призначеного покарання.
Таким чином, ОСОБА_6 , будучи ознайомленим із необхідністю прибуття до КП «Мелітопольський міський парк культури та відпочинку ім. М. Горького» для відпрацювання призначених Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 100 годин громадських робіт, протягом часу з 04 червня 2018 року по 04 липня 2018 року без поважних причин тривало та систематично ухилявся від відбування призначеного покарання, незважаючи на винесені письмові попередження про притягнення до кримінальної відповідальності у випадку порушення порядку виконання громадських робіт, станом на 23 липня 2018 року не відпрацював 64 години громадських робіт..
Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника, вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.389 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є правопорушенням невеликої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, суспільно-корисною працю не займається, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вчинив злочин у період відбування покарання з іспитовим строком за попереднім вироком суду від 17 серпня 2017 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України, яким він засуджений до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. Обставинами, що пом`якшують покарання, судом враховано задовільну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, щире каяття, визнання своєї провини. Обставиною, що обтяжує покарання, суд врахував рецидив злочинів.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті інкримінованого останньому правопорушення, за ч.2 ст.389 КК України - у виді арешту на строк, наближений до мінімального, та не є найсуворішим видом покарання, передбаченого санкцією даної статті.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше судимий, до обвинуваченого застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак ОСОБА_6 знову вчинив кримінальне правопорушення проти правосуддя, що свідчить про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків та на шлях виправлення не став, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного за ч.3 ст.389 КК України покарання, в т.ч. і для застосування положень ст.69 КК України.
Також суд обґрунтовано застосував положення ст.71 КК України та призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків, з реальним його відбуванням.
Викладене узгоджується з положеннями п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» N7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з якими, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Разом з цим, згідно з довідкою начальника Мелітопольського МРВ ФДУ «Центр пробації» в Запорізькій області від 11 січня 2020 року, 10 січня 2020 року громадянин ОСОБА_6 знятий з обліку Мелітопольського міськрайонного відділу ФДУ «Центр пробації» в Запорізькій області у зв`язку з відбуттям 09 січня 2020 року строку покарання у виді громадських робіт, призначеного йому за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що на підставі ч.1 ст.404, ст.408 КПК України, оскаржуваний вирок слід змінити в частині призначеного покарання, виключивши з нього посилання на приєднання невідбутої частини покарання, призначеного ОСОБА_6 за вищевказаним вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року, та з врахуванням викладеного, зменшити остаточне покарання до 3 років 1 місяця позбавлення волі, а у решті вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.389 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

При призначенні остаточного покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України виключити з вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року посилання суду на приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року, та з урахуванням цього зменшити строк остаточного покарання, призначеного ОСОБА_6 , до 3 років 1 місяця позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4