Справа №587/58/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/523/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Сумського районного суду Сумської області, від 19 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Мілова, Петропавлівського р ну, Воронезької обл., Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 5 червня 2002 року Сумським районним судом Сумської області за ст. ст. 185 ч. 3; 296 ч. 1; 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

2) 14 квітня 2006 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі;

3) 31 липня 2009 року Сумським районним судом Сумської області за ст. ст. 185 ч. 2; 70 ч. 4; 185 ч. 3; 389 ч. 2; 263 ч. 1; 186 ч. 3; 357 ч. 3; 277 ч. 1; 296 ч. 3; 70 ч. 1; 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 1 грудня 2016 року Сумським районним судом Сумської області за ст. ст. 185 ч. 2; 15 ч. 3 185 ч. 2; 186 ч. 2; 309 ч. 1; 15 ч. 3 309 ч. 2; 304 ч. 1 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 628 грн.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, за наступних обставин.

Так, 16 грудня 2019 року, близько 18 00 год., ОСОБА_7 на велосипеді приїхав до дачного будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , з метою викрадення продуктів харчування.

Зірвавши навісний замок з дверей дачного будинку, ОСОБА_7 проник до підвального приміщення будинку, де викрав чотири мішки з насіннєвою картоплею сорту «Слов`янка», загальною вагою 118,5 кг, вартістю 1386,00 грн., завдавши збиток на дану суму потерпілій ОСОБА_8 .

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненому та кваліфікації його дій, ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Свої апеляційні прокурор обґрунтовує тим, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт, допустив безпідставне застосування ст. 69 КК України, призначивши ОСОБА_7 покарання, що не передбачене санкцією ст. 185 ч. 3 КК України.

На думку прокурора, суд належним чином не врахував дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 ніде не працює, будучи неодноразово судимим, не став на шлях виправлення та продовжив злочинну діяльність

Звертає увагу прокурор й на те, що ОСОБА_7 вину у вчиненому визнав під впливом беззаперечних доказів, а тому його щире каяття мало лише вербальний прояв, що з огляду на попередні його судимості, не заслуговує довіри.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про підтримку апеляційної скарги пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу мотиви апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшовши до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненому та вірно кваліфікував його дій за ст. 185 ч. 3 КК України.

Законність вказаних висновків суду ніким із сторін кримінального провадження під сумніів не ставиться, зокрема й прокурором у його апеляційній скарзі.

У зв`язку з цим колегія суддів, здійснюючи апеляційний розгляд матеріалів в межах поданої апеляційної скарги, прийнявши до уваги вимоги ст. 404 КПК України, не знаходить підстав щодо зміни прийнятого судом рішення за вказаними висновками суду, приймаючи при цьому до уваги відсутність підстав для прийняття судом апеляційної інстанції рішення з покращенням становища ОСОБА_7 .

Перевіряючи висновки суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ст. 185 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді громадських робіт на строк 240 годин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, у відповідності з ст. 65 КК України, було враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , а також обставини які пом`якшують та обтяжують ОСОБА_7 покарання.

У відповідності до ст. 66 КК України, судом до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 було визначено визнання ОСОБА_7 вини у вчиненому, його щире каяття, повне відшкодування завданої шкоди та наявність на утриманні матері похилого віку.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_7 має ряд непогашених судимостей за якими він неодноразово відбував покарання пов`язані з ізоляцією від суспільства, однак вказана обставина, що характеризує особу ОСОБА_7 , на думку колегії суддів не є безумовною підставою для призначення ОСОБА_7 покарання тільки у виді позбавлення волі.

Колегією суддів встановлено, що суд у вступній частині свого вироку зазначив про попередні судимості обвинуваченого ОСОБА_7 , однак призначаючи покарання, суд у мотивувальній частині свого вироку помилково зазначив, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

На думку колегії суддів, вказаний недолік судового рішення не може вважатись істотним та таким, що міг перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у тому числі і в частині вирішення питання про призначення ОСОБА_7 покарання за вчинене.

Колегією суддів з заяви потерпілої ОСОБА_8 встановлено, що потерпіла не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 щодо вчинених ним дій, завдані ОСОБА_7 збитки відшкодовані ним у повному обсязі і вона просить призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі (а. п. 16).

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що він вибачився перед потерпілою ОСОБА_8 і з метою компенсації за вчинені ним дії він допомагає потерпілій ОСОБА_8 по веденню господарства на території дачної ділянки та будинку де він вчинив кримінальне правопорушення.

На думку колегії суддів, вказані пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які частково підтверджуються вищевказаною заявою потерпілої, заслуговують довіри та фактично підтверджують висновки суду в частині щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому, що спростовує мотиви апеляційної скарги прокурора про відсутність щирого каяття ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що визнання ОСОБА_7 вини у вчиненому, його щире каяття, повне відшкодування завданої шкоди та наявність на утриманні матері похилого віку, як пом`якшуючі покарання обставини, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що давали суду першої інстанції підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією ст. 185 ч. 3 КК України, застосувавши ст. 69 КК України.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційною скаргою прокурора в частині мотивів апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом ст. 69 КК України.

Колегія суддів вважає, що ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 правопорушення та його відношення до вчиненого, дають підстави для призначення ОСОБА_7 покарання не пов`язаного з позбавленням волі, що спростовує вимоги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 тільки у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

З огляду на викладене, враховуючи, що призначене судом ОСОБА_7 покарання є таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та таким, що буде сприяти його виправленню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Сумського районного суду Сумської області, від 19 лютого 2020 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4