Провадження №11-кп/801/1227/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000552 за апеляційними скаргами прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі вісімсот п`ятдесят гривень в дохід держави.
Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2019 приблизно о 21:00 год ОСОБА_9 перебував у магазині «Фуршет» ДП «Рітейл центр», який розташований в м. Вінниця по вул. Є.Пікуса, 1. На прилавках даного магазину ОСОБА_9 помітив солодощі. В цей час, у ОСОБА_9 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізовуючи свій умисел, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 шляхом вільного доступу викрав з торгівельних полиць магазину: цукерки марки «АВК» асортиментного ряду «Королівський шарм», вартістю 71,64 грн, шоколад молочний марки «Міленіум» серії «Преміум», вартістю 21,42 грн, шоколад марки «Мілка» асортиментного ряду крем-печиво, вагою 300 грам, вартістю 91,86 грн, рулет марки «Рошен» зі смаком шоколаду, вагою 240 грам, вартістю 25,99 грн, цукерки марки «Фереро» серії «Рафаело Т8» асортиментного ряду «Роза», вагою 80 грам, вартістю 66,10 грн, цукерки марки «Фереро» серії «Рочер», вагою 200 грам, вартістю 143,60 грн, цукерки марки «Фереро» серії «Рафаело Т30», вагою 300 грам, вартістю 341,27 грн, крекер марки «Тук» асортиментного ряду «Сир», вагою 100 грам, вартістю 14,93 грн, цукерки марки «Фереро» серії «Рочер Т24», вагою 300 грам, вартістю 351,82 грн, печиво марки «Орео» з начинкою - какао і крем, вартістю 45,17 грн, цукерки марки «Фереро» серії «Рафаело Т24» (Піатта), вагою 240 грам, вартістю 176,24 грн, сирок глазурований марки «Злагода» асортиментного ряду «Згущене молоко», жирністю 15%, вартістю 7,32 грн. Вищевказаний товар ОСОБА_9 помістив до належного йому рюкзака та покинув приміщення магазину, пройшовши повз каси, не розрахувавшись за товар.
Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 6581-6592/19-21 від 21.10.2019, загальна ринкова вартість вищевказаних викрадених товарів становить 1357,18 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_9 завдав ДП «Рітейл центр» матеріальної шкоди на загальну суму 1357,18 грн.
Прокурор ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. В силу ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_9 від покарання, застосувавши до нього примусовий захід виховного характеру, передбачений п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме обмежити ОСОБА_9 дозвілля і встановити, строком до набуття ним повноліття, тобто до 25.01.2023, особливі вимоги до його поведінки, а саме: заборонити залишати місце постійного проживання в період часу з 21.00 години до 07:00 години наступного дня та заборонити перебувати в розважальних закладах після 21 години.
Вказує, що суд не розглянув питання можливості застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру. При цьому застосував кримінальне покарання у виді штрафу, не з`ясувавши наявність у ОСОБА_9 доходів.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в кій просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, звільнити від покарання у відповідності до ст. 105 КК України та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру з передачею його під нагляд батьків. Вказує, що суд безпідставно призначив покарання його підзахисному у виді штрафу, не дослідивши спроможність останнього сплатити штраф та не розглянув можливості звільнення останнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру. Також вважає, що суд безпідставно стягнув з його підзахисного процесуальні витрати.
Заслухавши доповідача, виступ захисника та прокурора на підтримку апеляційних вимог, обговоривши доводи апелянтів, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину учасниками судового провадження оскаржений не був.
Дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Водночас, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання, виходячи з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 273 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до роз`яснень листа ВССУ від 16.01.2017 №223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» зазначено, що судам необхідно зважати, що під час постановлення вироку щодо неповнолітньої особи вони повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень гл.29 КПК і розд. XI КК.
Відповідно до п.10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
Аналіз наведених положень закону України про кримінальну відповідальність вказує на те, що у разі, якщо внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки неповнолітнього обвинуваченого на момент постановлення вироку, суд дійде до висновку, що останній не потребує застосування покарання, застосовує до нього примусові заходи виховного характеру, не призначаючи обвинуваченому покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 1, 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», визначено, що судам необхідно додержуватись вимог законодавства, що регулює застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, котрі вчинили злочини у віці до 18 років. В кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.
Однак суд першої інстанції перед ухваленням вироку не розглянув питання щодо наявності підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого положень ст. 105 КК України та призначив покарання у виді штрафу. При цьому не взяв до вимог ст. 99 КК України, згідно якої штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення.
Зі змісту вироку не вбачається з яких мотивів виходив суд першої інстанції при призначені обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді штрафу. Суд не дослідив наявність в обвинуваченого будь-якого доходу, майна або коштів, на яке може бути звернуте стягнення та відповідно виконаний вирок суду в частині призначеного покарання.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 вчинив кримінальний проступок, вину у вчиненому визнав повністю, злочин вчинив вперше та у неповнолітньому віці, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Вказані обставини, у своїй сукупності, свідчать про те, що ОСОБА_9 не потребує застосування покарання, та є всі підстави для застосування до нього примусових заходів виховного характеру.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає за необхідне задовольнити вимоги апелянтів, змінити вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_9 в частині призначення покарання, звільнити його від покарання, застосувавши до нього примусовий захід виховного характеру, передбачений п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.
При цьому вимога захисника про постановлення нового вироку є некоректною, адже новий вирок судом апеляційної інстанції ухвалюється лише в разі погіршення становища обвинуваченого в випадках, передбачених ч. 1 ст.420 КПК України.
Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника про незаконність рішення суду в частині стягнення з неповнолітнього обвинуваченого процесуальних витрат, адже закон не містить обмеження щодо стягнення таких витрат з неповнолітніх осіб.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2020 стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання.
В силу ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_9 від покарання, застосувавши до нього примусовий захід виховного характеру, передбачений п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього.
Обмежити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Вінниці, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , дозвілля і встановити, строком до набуття ним повноліття, тобто до 25.01.2023, особливі вимоги до його поведінки, а саме:
- заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21.00 години до 07:00 години наступного дня;
- заборонити перебувати в розважальних закладах, після 21 години.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4