Справа № 725/5247/19
Провадження № 11-кп/4808/203/20
Категорія ст. 289 ч.3КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.02.2020 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вважає, що ухвала Садгірського районного суду від 14.02.2020 року є незаконною, необгрунтованою та невмотивованою, оскільки судом під час її ухвалення допущено неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Зазначає, що в судовому засіданні прокурор не довів існування достатніх вагомих ризиків передбачених КПК України, наявність яких необхідна для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, суд при продовженні запобіжного заходу не міг об`єктивно оцінити ризики у зв`язку із відсутністю будь - яких доказів в матеріалах судової справи.

Просить ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 лютого 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає дане судове рішення незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки судом під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Зазначає, що суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу не міг об`єктивно оцінити ризики у зв`язку із відсутністю будь - яких доказів в матеріалах кримінального провадження. Крім цього, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що розгляд справи відносно застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 проводився незаконним складом суду з огляду на те, що заява про відвід колегії у справі була розглянута не об`єктивно та з порушенням норм процесуального закону.

Просить ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 лютого 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід щодо його підзахисного ОСОБА_8 не пов`язаний із триманням під вартою.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необгрунтованою та такою, що порушує норми кримінально процесуального законодавства, Конституції України та Європейські норми із захисту прав людини.

Зазначає, що колегія суддів у підготовчому судовому засіданні грубо порушила, вимоги ст.315 ч.3 КПК України, а саме на підставі заявленого клопотання прокурора продовжила обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не зважаючи на те, що у підготовчому судовому засіданні суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

Крім цього, звертає увагу на те, що суд першої інстанції в ухвалі вказав формально ризики, передбачені ст. 177 КПК України. При цьому не взяв до уваги те, що ОСОБА_10 позитивно характеризується по місцю проживання, раніше до кримінальної відповідальності та адміністративної відповідальності не притягувався, на профільних обліках не перебуває.

Просить ухвалу колегії суддів Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.02.2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_10 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22 год. до 06 год. та поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 181 КПК України.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.02.2020 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч.2, ст. 186 ч.1, ст. 189 ч.3, ст. 289 ч.3 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч.2, ст. 189 ч.3, ст. 289 ч.3 КК України та ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч.2, ст. 189 ч.3, ст. 289 ч.3 КК України до 13.04.2020 року.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_12 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.02.2020 року скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.02.2020 року скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_13 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.02.2020 року скасувати;

- прокурор вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, а подані апеляційні скарги захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 є необґрунтованими, просив залишити ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 14.02.2020 року без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний Суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляції підлягають розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

В своїх апеляційних скаргах захисники фактично вказують на відсутність правових підстав для продовження відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 лютого 2020 року продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до 13 квітня 2020 року включно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме вказане рішення суду є предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі, які пов`язані з необхідністю оцінки досліджених судом доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисників про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які докази, які б вказували на причетність обвинувачених у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які будуть досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті та прийти до висновку про наявний «стан доказів» і їх переконливість в тому, що подальший розгляд кримінального провадження може привести до ухвалення несприятливого для обвинуваченого рішення або до висновку про те, що обвинувачення висунуте обвинуваченим є безпідставним.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати додаткові перешкоди.

З копії матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт було скеровано до суду 19.09.2019 року.

Відповідно до вказаного обвинувального акту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 146 ч.2, ст. 189 ч.3, ст. 289 ч.3 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 146 ч.2, ст. 189 ч.3, ст. 289 ч.3, ст. 186 ч.1 КК України, які у відповідності до вимог ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при обрані запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, судом об`єктивно взято до уваги дані про особи обвинувачених, які звинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 146 ч.2, 189 ч.3, ст. 289 ч.3 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені у клопотанні ризики є реальними, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, а також наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, основною метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зі змісту ухвали суду про продовження строків тримання під вартою вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків в цьому кримінальному провадженні, оскільки їм відомі їхні анкетні дані та місце проживання останніх, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дані про їх особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, так необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених і наявність відповідного суспільного інтересу щодо розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Також колегія суддів вважає, що запобіжній захід у вигляді домашнього арешту про який зазначають в апеляційній скарзі захисники, враховуючи особи обвинувачених, тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, не зможуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку обвинувачених.

Крім цього, при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який привелює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Таким чином, тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинувачених, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 407, 419 КПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 лютого 2020 року, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою до 13 квітня 2020 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4