Справа № 308/1485/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді кримінальне провадження № 0000209 від 19 січня 2020 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, Угромадянина України, неодруженого, уродженця с. Немичинці, Хмельницького району, Хмельницької області, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає у будинку особового складу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порушення вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 18 січня 2020 року приблизно о 20 годині, перебуваючи поблизу магазину «Авто-шок», на вул. Анкудінова, 4 у м. Ужгород, побачиши раніше незнайому йому громадянку ОСОБА_6 , яка йшла назустріч та тримала в руках чорну сумку, проходячи поряд з останньою, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з корисливих мотивів, протиправно, несподівано для ОСОБА_6 із застосуванням насильства, схопив правою рукою її за шию та стискаючи штовхнув до паркану об який вона вдарилась. Водночас, схопившись лівою рукою за ручки сумки потерпілої, яка в той момент висіла у неї на правій руці, намагався вирвати її у неї із рук. Однак, злочин ОСОБА_4 не було закінчено до кінця, з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку із тим, що він був затриманий на місці події громадянами, що йшли поруч, своїми діями ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

05.03.2020року до Ужгородського міськрайонного суду надійшла угода про визнання винуватості , укладена та підписана між прокурором війсьової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 05 березня 2020 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 . Вказав на те, що Угода підписана учасниками та захисником обвинуваченого ОСОБА_5 . Сторони дійшли згоди щодо виду та розміру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що він цілком і повністю розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України в повному обсязі, щиро розкаявся, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Потерпіла у судове засідання не з`явилась проте надала письмову, нотаріально посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_7 заяву від 25.02.2020року про те, що матеріальна та моральна шкода їй відшкодована в повному розмірі, жодних претензій майнового та немайнового характеру до ОСОБА_4 не має. У своїй письмовій заяві адресованій до суду від 13.03.2020року вона просила з врахуванням того, що особиста зустріч з обвинуваченим може призвести до її зайвого психоемоційного напруження , провести судове засідання без її участі, щодо затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 не заперечує.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та положення КПК України та КК України.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність змісту угоди вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного ОСОБА_4 про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки ухвалення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав:

Згідно п. 1 ч. 3ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Зазначена угода відповідає вимогам ст. 474 ч.7 КПК України, при укладенні угоди враховано вимоги ст. 470 КПК України, її зміст також відповідає вимогам, передбаченим ст. 472 КПК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п. п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено. Злочин вчинений обвинуваченим є тяжким злочином.

Узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого ОСОБА_4 за ознаками ч.2 ст.15 , ч. 2 ст. 186 КК України є правильною, даний злочин відповідно примітки до ст. 45 КК України не віднесений до корупційних, застосування ст. 69 КК України при узгодженні сторонами покарання відповідає вимогам КК України.

Суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України - закінчений замах на грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає положенням ст.ст. 50, 60, 65, 66, 69 КК України.

При узгодженні покарання, сторонами враховано обставини, передбачені ст. 66 КК України, відсутність обставин, передбачених ст. 67 КК України, інші обставини, що пом`якшують покарання винного, ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого злочину, особуобвинуваченого ОСОБА_4 та фактичні обставини вчиненого злочину, які у підготовчому судовому засіданні знайшли своє підтвердження, поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, та такі у своїй сукупності суд розцінює як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, та свідчать про можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, та перейти до іншого , більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

ОСОБА_4 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно , має подяку від начальника Прикордонної служби "Великий Березний", в колективі користується повагою , матеріальну шкоду протерпілій ОСОБА_6 відшкодував в повному обсязі , яких небуть тілесних ушкоджень їй не заподіяв , злочин до кінця не довів , хоча і з причин , що не залежали від його волі, щиро розкаявся у вчиненому , що на думку суду, і як зазначено в угоді є сукупністю (декілька) обставин , які помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави перейти до іншого і призначити більш мякого виду основного покарання не зазначеного в санкції ст.186 КК України - а саме арешту на гауптвахті.

Отже, виходячи з наведеного, суд вважає за можливе, при призначенні покарання за ч. 2 ст.15 ,ч.2 ст.186 КК України застосувати до ОСОБА_4 положення ст 69 КК України та призначити йому покарання у виді одного місяця арешту на гауптвахті., тобто за узгодженого в угоді сторонами покарання, яке не зазначене в санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Судом зясовано, що сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку, а умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування в повному обсязі матеріальної та моральної шкоди потерпілому, а також вимоги ч.2 ст.65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, суд приходить до переконання про можливість застосування положень ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді арешту на гауптвахті, та призначає узгоджене сторонами вид і міру покарання, відповідно до угоди про визнання винуватості від 05 березня 2020 року, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Питання про речові докази по кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 314, 368-370, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 473, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, від 05 березня 2020 року, укладену між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000209 від 19 січня 2020 року.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням стст. 60, 69 КК України - у вигляді арешту на гауптвахті строком на 1 (один) місяць., інше, більш м`якого виду ніж передбачене ч.2 ст.186 КК України .
Відповідно до ст. 60 КК України військовослужбовці відбувають арешт на гауптвахті.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 3768,00 грн. ( три тисячі сімсот шістдесят вісім грн. 00 коп.)
Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорення встановлених досудовим розслідуванням обставин не допускається.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1