Справа № 626/775/19
Провадження № 1-кс/626/156/2020
У Х В А Л А
Іменем України

08 квітня 2020 року м.Красноград

Слідчий суддя Красноградського районного суду ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , начальника СВ Красноградського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Красноград, клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000160 від 12.03.2019р. за ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Красноградського районного суду надійшло клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000160 від 12.03.2019р. за ч.1 ст.185 КК України, який було накладено ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду від 04.02.2020 року за клопотанням слідчого.

В своєму клопотанні заявник зазначає, що ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 04.02.2020 року, клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2102 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від нього, шляхом заборони вчинення дій, направлених на передачу, користування та/або розпорядженням вилученого транспортного засобу.
Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що 12.03.2019 до Красноградського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від заступника начальника відділу безпеки управління з переробки газового конденсату ОСОБА_7 про те, що 12.03.2019 бригадою обхідників в полі поблизу с. Соснівка, Красноградського району, було виявлено незаконну врізку в конденсатопровід «Базилівщина-Щебелінка».

Відповідні відомості згідно з чинним кримінальним процесуальним законодавством України 12.03.2019 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000160 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.185 КК України.

Крім того, 01.02.2020 о 14:55 год. зі служби «102» до Красноградського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від старшого охоронця ТОВ «УТН Безпека», ОСОБА_8 про те, що під час патрулювання по маршруту № 61, а саме в лісовому масиві поблизу с. Іванівське Красноградського р-ну, Харківської області, ним було виявлено ОСОБА_5 , який шляхом вільного доступу вчинив крадіжку газокондесату, витік якого трапився в наслідок аварійного пошкодження газопроводу УПГГК, таким чином унеможливив подальше повернення газоконденсату вказаному підприємству, чим завдав даному підприємству матеріальної шкоди.

Після приїзду СОГ на місце виявлення ОСОБА_5 та його транспортного засобу було проведено огляд даного автомобіля під час якого було виявлено та вилучено 7 пластикових каністр об`ємом по 20 літрів, в 5-ти з яких було виявлено рідину світло коричневого кольору, яка була з запахом паливно мастильних матеріалів та нижню частину полімерної пляшки темно коричневого кольору до якої було прикріплена мотузка довжиною близько 20 метрів.

Відповідні відомості згідно з чинним кримінальним процесуальним законодавством України 01.02.2020 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.185 КК України.

03.02.2020 начальником Красноградського відділу Первомайської місцевої прокуратури в порядку ч.1 ст.217 КПК України матеріали кримінальних проваджень за № 0000160 та № 0000053 об`єднано в одне провадження за № 0000160.

У клопотанні про накладення арешту на майно слідчий зазначив, що даний автомобіль із напівпричепом є знаряддям вчинення злочину, що передбачений ч.1 ст.185 КК України, і арешт є необхідним для забезпечення збереження речових доказів, призначення необхідних експертиз, проведення додаткового огляду тощо.
Необхідність накладення арешту на зазначені предмети, речі, суд обґрунтував тим, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, використати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Проте, заявник із таким твердженням не погоджується.
Зокрема, з часу накладення судом арешту на вказане майно пройшло майже кілька місяці, орган досудового розслідування мав достатньо часу для проведення повторного огляду та необхідних слідчих дій, однак вони не проводились, підозра нікому не пред`явлена.
Також, фактичний власник майна не погоджується з тим, що належний йому транспортний засіб є знаряддям злочину, а тому вважає, що арешт майна накладено необґрунтовано.
В судовому засідання представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 клопотання про скасування арешту майна підтримав в повному обсязі та послався на факти і доводи, викладені в ньому.

Начальник СВ в судовому заперечував проти задоволення даного клопотання, посилаючись на те, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню не завершене, тобто триває, а даний транспортний засіб визнано речовим доказом по справі. При цьому також пояснив, що на даний час матеріали кримінального провадження були витребувані прокуратурою Харківської області, в зв`язку з чим з моменту внесення відомостей до ЄРДР 01.02.2020 року і до теперішнього часу ніякі слідчі дії по даному провадженню, в тому числі з вилученим транспортним засобом не проводились.

Слідчий суддя перевіривши клопотання заявника та додані до нього документи, заслухавши думку сторін, які з`явились до суду, приходжу до висновку, що заява ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході судового розгляду встановлено, що ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 04.02.2020 року, клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2102 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від нього, шляхом заборони вчинення дій, направлених на передачу, користування та/або розпорядженням вилученого транспортного засобу.
У клопотанні про накладення арешту на вказане майно слідчий зазначив, що даний автомобіль є знаряддям вчинення злочину, що передбачений ч.1 ст.185 КК України, і арешт є необхідним для забезпечення збереження речових доказів, призначення необхідних експертиз, проведення додаткового огляду тощо.
Необхідність накладення арешту на зазначені предмети, речі, суд обґрунтував тим, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, використати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Проте, як встановлено в ході розгляду даного клопотання, з моменту фактичного вилучення даного транспортного засобу 01.02.2020 року та з часу накладення судом арешту на вказане майно 04.02.2020 року і на день розгляду даного клопотання пройшло більше двох місяців, і орган досудового розслідування мав достатньо часу для проведення повторного огляду та необхідних слідчих дій, однак не зробив цього.
Слідчий в судовому засіданні підтвердив даний факт та пояснив, що з моменту вилучення даного транспортного засобу і до сьогоднішнього дня, будь-які слідчі дії з транспортними засобами не проводились, ніякі експертизи чи повторний огляд даного транспортного засобу протягом цього часу, не призначались та не проводились, а посилався лише на те, що даний транспортний засіб, визнані речовими доказами і матеріали кримінального провадження витребувані прокуратурою області.
При цьому, відповідно до положень п.4-6 ч.2 ст.173 КПК України, слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна, повинен врахувати:

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Також відповідно до положень ч.4 ст.170 КК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Наявність арешту даного транспортного засобу в такому вигляді, як він зараз діє, пов`язаний з позбавленням права користування ним у своїх потребах, в умовах суворого карантину, який запроваджено на всій території України постановою Кабінету міністрів України від 11.03.2020 року, оскільки ОСОБА_5 мешкає в селі з яким на даний час відсутнє будь-яке транспортне або залізничне сполучення, а цей автомобіль є єдиним транспортним засобом, щоб поїхати у місто за продуктами харчування для себе та своєї родини та в інших потребах, є невиправданим втручанням у його особисте життя, т.я. вказаною ухвалою суду заборонено використовувати вказаний транспортний засіб, оскільки він знаходиться та території Красноградського ВП.
Таким чином, суд розглянувши дане клопотання, з урахуванням положень ч.2 та 4 ст.170 КК України з урахуванням розумності та спів розмірності, а також враховуючи, що протягом кількох місяців будь-які слідчі дії з даним транспортом взагалі не проводяться, за для забезпечення підтримки життєдіяльності осіб, які мешкають в селі, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту, щоб це не призвело до обмеження його прав на вільне пересування єдиним транспортним засобом в умовах суворого карантину, а саме залишає арешт в частині заборони передачі(відчуження) даного майна до скасування арешту у встановленому порядку нормами діючого КПК України.

В іншій частині, щодо заборони користування та/або розпорядження даним майном, слідчий суддя його скасовує, в зв`язку з чим транспортний засіб повертаються фактичному власнику ОСОБА_5 з обмеженням вчинення дій направлених на вибуття з права власності(оформлення договорів купівлі-продажу, дарування) даних транспортних засобів.

Також така позиція погоджується і з рішенням ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 р., при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
В зв`язку з чим автомобіль ВАЗ 2102 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від нього необхідно передати на відповідальне зберігання його фактичному власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити відповідальною особою за збереження даного транспортного засобу ОСОБА_5 , попередивши її про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна до скасування арешту у встановленому порядку нормами діючого КПК України.

При цьому вказаний автомобіль так і залишається речовим доказом в рамках даного кримінального провадження.

Поряд з цим, оскільки ст.309 КПК України не перебачено оскарження ухвал слідчого судді про скасування чи часткове скасування арешту, то вказана ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає, в зв`язку з чим вона підлягає негайному виконанню після її проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.174 КПК України, слідчій суддя
У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити частково.
Арешт, накладений ухвалою Красноградського районного суду від 04.02.2020 року в рамках кримінального провадження №0000160 від 12.03.2019р. за ч.1 ст.185 КК України на автомобіль ВАЗ 2102 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від нього, накладений шляхом заборони вчинення дій, направлених на передачу, користування та/або розпорядженням вилученого транспортного засобу скасувати в частині заборони вчинення дій, направлених на користування та/або розпорядженням.
В частині накладення арешту, шляхом заборони вчинення дій, направлених на передачу-відчуження(вибуття з права власності) даного транспортного засобу залишити без змін.
Передати автомобіль ВАЗ 2102 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі від нього на відповідальне зберігання його фактичному власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити відповідальною особою за збереження даного транспортного засобу ОСОБА_5 , попередивши його про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна до скасування арешту у встановленому порядку нормами діючого КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: