ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/907/20 Справа № 203/2104/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та покласти на підозрювану обов`язок прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що існування ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та/ або суду не доведено органом досудового розслідування та прокурором.
Жодного кримінального правопорушення безпосередньо ОСОБА_8 не вчиняла, особисто вона матеріальної шкоди нікому не завдавала, під час затримання опору не чинила.
Не надано в ухвалі належної оцінки й тим фактам, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, є одинокою матір`ю, у неї на утриманні перебуває малолітня дитина, 2012 року народження.
Зазначає, що ризик знищення, приховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення також не підтверджений належними доказами, оскільки під час досудового розслідування у кримінальному провадженні були проведені численні обшуки, в т.ч. і у підозрюваної ОСОБА_8 , вилучені усі речі та документи, які слідчі вважали не необхідним вилучити, і які, на їхнє переконання, можуть мати значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. До вилучених речей і документів підозрювана ОСОБА_8 жодного доступу не має, а відтак і знищити, сховати чи спотворити їх не має об`єктивної можливості.
Також ризик вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення також недоведений стороною обвинувачення та є припущенням слідчого і прокурора.
Жодний ризик, існуванням яких слідчий та прокурор обґрунтовують своє клопотання не доведений належними, допустимими та достатніми доказами. Жодним доказам в ухвалі взагалі не надана оцінка.
Вказує на те, що при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вона підозрюється, наявність у підозрюваної постійного місця проживання, майновий стан, відсутність судимостей тощо. У клопотанні усупереч п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України відсутні посилання на матеріали, що підтверджують викладені у ньому обставини, зокрема існування будь- яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Посилається на те, що тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 не може слугувати підставою для застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання та ухвала слідчого судді не містять належного обґрунтування неможливості застосування до підозрюваної, яка сама має на утриманні малолітню дитину, інших (менш суворих) запобіжних заходів.
Зазначає, що розмір визначеної відносно підозрюваної ОСОБА_8 застави у 315300 грн. (150 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб) є завідомо непомірним для неї, визначений із відступленням від принципу пропорційності майновому становищу підозрюваної, яка є одинокою матір`ю, не має у власності нерухомого майна, транспортних засобів, будь-якого іншого цінного рухомого майна тощо.
Посилання на значний розмір матеріальних збитків, яких нібито завдано внаслідок кримінального правопорушення, за відсутності доказів отримання коштів безпосередньо підозрюваною ОСОБА_8 не може враховуватися при визначенні розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року було задоволено клопотання слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 та застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.08.2020 року, а також визначено заставу у розмірі 315 300 грн.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що зібрані стороною обвинувачення докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, який є особливо тяжким умисним корисливим злочином, відносно значної кількості осіб, який складається зі значної кількості епізодів. Тому, незважаючи на відсутність у особи попередніх судимостей, наявність зареєстрованого місця проживання, та стійких соціальних зв`язків, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 має можливість переховуватись від суду та слідства, вчинити інше правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та про неможливість запобіганню вказаним ризикам, застосуванням до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.
Також слідчим суддею була визначена застава на підставі п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставини кримінального правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_8 , розміру заподіяної шкоди, майнового стану підозрюваної, інших даних про неї.
Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваної та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати її у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі«Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: - протоколами допиту свідків та потерпілих; - копіями договорів та платіжних документів до них; - протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілих та свідків, які вказали на ОСОБА_8 як на особу, яка вчинила щодо них кримінальне правопорушення, а також іншими матеріалами клопотання у їх сукупності.
Отже, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення є доведеною.
При цьому колегія суддів враховує, що, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Посилання захисника на те, що при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, а також що підозрювана матеріальної шкоди нікому не завдавала, не може бути взято до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно врахував існування ризиків, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого умисного корисливого кримінального правопорушення, відносно значної кількості осіб, який складається зі значної кількості епізодів.
Окрім того, в клопотанні слідчого зазначено, що на цей час органами досудового розслідування злочинну діяльність підозрюваної ОСОБА_8 викрито не в повній мірі, повідомлено про підозру не за всіма фактами вчинених кримінальних правопорушень, оскільки здійснюється збір доказів, що також свідчить про наявність ризику знищення, схову чи спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні слідчого та встановлені в ухвалі слідчого судді.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення нею інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також дані щодо особи підозрюваної, а саме, що вона раніше не судима, має зареєстроване місце проживання, стійкі соціальні зв`язки.
Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваної під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрювана має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, доходи, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки відповідно до матеріалів провадження слідчим суддею було постановлено ухвалу про надання дозволу на затримання з метою приводу.
Твердження сторони захисту про те, що тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 не може слугувати підставою для застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не може бути взято до уваги, оскільки згідно із рішенням ЄСПЛ Осипенко проти України, тяжкість обвинувачення та необхідність забезпечення виконання процесуальних рішень могло виправдовувати взяття заявника під варту.
Посилання захисника на те, що розмір визначеної відносно підозрюваної ОСОБА_8 застави є завідомо непомірним для неї, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки воно не підтверджено матеріалами провадження, окрім того, при визначенні розміру застави слідчим суддею враховано майновий стан підозрюваної, наявність на її утриманні малолітньої дитини, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а саме, що вона була одним із виконавців кримінального правопорушення, відігравала лише певну роль в ньому і не могла мати уявлення про загальний розмір заподіяної шкоди, що стало підставою для визначення застави в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України.
Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваної відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :

_____________ _________ _________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4