Справа №:755/8654/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" липня 2020 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0004088 від21 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
в с т а н о в и л а :
слідчий Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 звернувся до слідчої судді з клопотанням про арешт майна, а саме: зв`язку ключiв, грошові кошти в сумі 459 грн, пачку з написом «Heats», парфуми, зарядний пристрій, банківську картку та картку на знижки, мобільний телефон марки «Nokia» imei: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «iPhone 7», мобільний телефон марки «Xiomi», футболку зеленого кольору, шорти сірого кольору, вилучені під час обшуку затриманого в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 , проведеного 21 червня 2020 року.
Клопотання мотивовано тим, що 20 червня 2020 року, приблизно о 20 год 20 хв, ОСОБА_6 , діючи в групі інших осіб, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , з хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю, з використанням предметів заздалегідь заготованих для нанесення тілесних ушкоджень, вчинив хуліганські дії щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , внаслідок чого вказаним особам нанесено тілесні ушкодження, а також пошкоджено автомобіль «Chevrolet Lacetti» н/з НОМЕР_2 , що перебував в користуванні у ОСОБА_8 .
У подальшому, 21 червня 2020 року під час затримання ОСОБА_5 в порядку ч. 1 ст. 208 КПК України, ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України, вилучено: зв`язку ключiв, грошові кошти в сумі 459 грн, пачку з написом «Heats», парфуми, зарядний пристрій, банківську картку та картку на знижки, мобільний телефон марки «Nokia» imei: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «iPhone 7», мобільний телефон марки «Xiomi», футболку зеленого кольору, шорти сірого кольору.
Постановою слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 22 червня 2020 року вилучене під час обшуку ОСОБА_5 майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0004088 від 21 червня 2020 року.
За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження №0004088 від 21 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування клопотання, слідча посилається на те, що арешт майна накладається з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Із викладених у клопотанні підстав просила задовольнити клопотання у повному обсязі.

Слідча та прокурор в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Також про дату судового засідання повідомлявся захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 , однак в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Слідча суддя, ознайомившись з клопотанням, дослідивши матеріали, яким обґрунтовується клопотання, дійшла такого висновку.
Згідно ч. 3 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
21 червня 2020 року під час затримання ОСОБА_5 в порядку ч. 1 ст. 208 КПК України, ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України, вилучено: зв`язку ключiв, грошові кошти в сумі 459 грн, пачку з написом «Heats», парфуми, зарядний пристрій, банківську картку та картку на знижки, мобільний телефон марки «Nokia» imei: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «iPhone 7», мобільний телефон марки «Xiomi», футболку зеленого кольору, шорти сірого кольору.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Як вбачається з ч. 1 ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Ст. 98 КПК України визначеною, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.
Постановою слідчого від 22 червня 2020 року зв`язку ключiв, грошові кошти в сумі 459 грн, пачку з написом «Heats», парфуми, зарядний пристрій, банківську картку та картку на знижки, мобільний телефон марки «Nokia» imei: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «iPhone 7», мобільний телефон марки «Xiomi», футболку зеленого кольору, шорти сірого кольору, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.

Виходячи з наведеного, слідча звернулась із клопотанням про арешт указаного майна для збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Вимоги ч. 3 ст. 110 КПК України вимагають від слідчого наведення у постанові не законодавчо визначених у ст. 98 КПК ознак віднесення майна до речових доказів, а конкретних ознак їх злочинного походження, встановленого розслідуванням злочину за ч. 4 ст. 296 КК України та їх переліку, що відповідає вимогам ст. 98 КПК.
Проте слідчим ОСОБА_3 у постанові про визнання речовими доказами, не вказано сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно має ознаки, наведені у ст. 98 КПК і є доказом розслідуваного злочину за ч. 4 ст. 296 КК України. Хоча в клопотанні про арешт тимчасово вилученого майна формально, без належного обґрунтування зазначається, що вилучене при обшуку затриманого ОСОБА_5 за ст. 208 КПК України майно має значення речових доказів на підставі ст. 98 КПК України.Проте, з вище зазначеного можна дійти висновку, що цим ознакам вилучене майно не відповідає.
Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.
Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 167, 168, 170-173, 175, 208, 234, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя
п о с т а н о в и л а :
у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0004088 від 21 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України підлягає негайному поверненню: зв`язку ключiв, грошові кошти в сумі 459 грн, пачку з написом «Heats», парфуми, зарядний пристрій, банківську картку та картку на знижки, мобільний телефон марки «Nokia» imei: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «iPhone 7», мобільний телефон марки «Xiomi», футболку зеленого кольору, шорти сірого кольору.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідча суддя: ОСОБА_1