Справа № 737/773/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/198/20
Категорія - ч. 1 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 24 квітня 2019 року, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Куликівка, Чернігівської області, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого та фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: 26 грудня 2014 року Куликівським районним судом Чернігівської області за ст. 309, 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном строком 1 рік; 19 січня 2016 року Куликівським районним судом за ч. 1 ст. 121, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці; ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2019 року, умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 1 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2016 року і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Визначено рахувати строк відбування покарання з моменту його затримання на виконання вироку.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальні витрати на користь держави за залучення експерта в сумі 628, 04 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, просить змінити його, призначивши більш м`який вид покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає, що суд першої інстанції призначив його підзахисному надто суворе покарання, без належного врахування ступеню суспільної небезпеки та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його характеризуючі дані з місця проживання, визнання вини, відшкодування завданої шкоди потерпілій внаслідок вчиненого злочину, а тому вважає, що є всі підстави для призначення його підзахисному покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 23 квітня 2019 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, з корисливих мотивів, відкрито викрав шляхом виривання з руки у ОСОБА_9 телефону марки Bravis модель A509 Jeans Dual Sim Gold, вартістю 1385 грн. 40 коп., який належить ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали викладені в поданій апеляційній скарзі вимоги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог викладених в апеляційній скарзі, та просив рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 186 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), у виді позбавлення волі на строк 1 рік, та на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 січня 2016 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, а також, на противагу доводам сторони захисту, визнав та врахував обставину, що пом`якшує покарання за вчинення кримінального правопорушення, а саме щире каяття.

Апеляційні доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 , про зайву суворість призначеного остаточного покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі за вчинення відкритого викрадення чужого майна, тобто, умисного злочину середньої тяжкості, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якої міри покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів сторони захисту і пояснень обвинуваченого, які він надавав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при його призначені те, що він відшкодував потерпілій завдані їй збитки, внаслідок чого відсутні з її боку претензії майнового характеру у виді цивільного позову, та залишив поза увагою характеризуючі його дані.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені в апеляційній скарзі доводи, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони належно враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Будь-яких нових даних, а ні захисником-адвокатом ОСОБА_7 , а ні обвинуваченим ОСОБА_8 при апеляційному розгляді не надавалось.

Таким чином, апеляційне прохання сторони захисту про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки воно має суто суб`єктивний характер.

Твердження, викладене у апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого, про те що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.186 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що: за місцем проживання він не має негативної характеристики, є неодноразово судимим, вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.

При цьому було враховано досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ОСОБА_8 має середній ризик небезпеки для суспільства, та наявна висока ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами сторони захисту через суворість призначеного покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4