Номер провадження: 11-кп/813/174/20
Номер справи місцевого суду: 514/662/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2020 року м. Одеса

Одеській апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретарів судового засідання

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих адвоката ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_13

захисника ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_11 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області, від 03.07.2015 року, відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Юр`ївка Тарутинського району Одеської області, є громадянином України, має вищу освіту, одружений, військовозобов`язаний, працює директором ПП СХП «Березино», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135; ч.2 ст. 286 КК України,-

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 03.07.2015 року ОСОБА_13 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України., за якими йому призначено покарання:

-за ч. 2 ст.286 КК України 6 років, 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;

-за ч.1 ст. 135 КК України -1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 6 років, 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 по 50000 грн. кожній у рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_10 23040 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з оскарженим вироком, ОСОБА_13 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, яке спричинило смерть потерпілого, а також у залишенні потерпілого в небезпеці, за таких обставин.

08.12.2012 року, близько 19 год. 35 хв., ОСОБА_13 , в порушення п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, у стані алкогольного сп`яніння керував технічно справним автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Дзержинського в смт Тарутіно Одеської області з боку спуску Антонова в напрямку околиці селища, при наближенні до буд. № 106, не дотримався вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, був неуважним, не контролював постійно свого руху, не слідкував за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху пішохода ОСОБА_16 , який рухався уздовж правого краю проїзної частини в попутному напрямку, та виявити якого ОСОБА_13 мав об`єктивну можливість, останній не вжив заходів для зменшення швидкості руху до повної зупинки автомобіля, в результаті чого допустив наїзд на ОСОБА_16 , що потягло спричинення ОСОБА_16 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть на місці події.

Після вчинення наїзду на ОСОБА_16 ОСОБА_13 , всупереч вимогам п. 2.10 Правил дорожнього руху, зник з місця пригоди, завідомо залишивши без допомоги ОСОБА_16 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Доводи апеляційних скарг
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 стверджує про неогрунтованість вироку стосвно ОСОБА_13 , невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, посилаючись на такі обставини:

- суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про те, що водій міг завчасно побачити пішохода ОСОБА_16 та загальмувати, оскільки такий висновок ґрунтується на результатах слідчого експерименту, при проведенні якого статист був одягнути в яскраво синю куртку з відблиском, в той час як загиблий був одягнутий в темний одяг;

- рухаючись по проїзній частині в стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_16 грубо порушував правила дорожнього руху, що перебуває в прямому причинному зв`язку з тими наслідками, які настали;

- безпідставним є висновок суду першої інстанції щодо перебування ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння, оскільки це суперечить висновку експерта;

- непричетність ОСОБА_13 до загибелі ОСОБА_16 підтверджується відсутністю на автомобілі обвинуваченого пошкоджень, які могли у творитись від зіткнення автомобіля з пішоходом;

- плями та сліди крові, виявлені на автомобілі обвинуваченого, мають штучне походження, їх характеристики та місця розташування свідчать про неможливість їх утворення в результаті ДТП;

- на взутті загиблого зафіксовані сліди іншого транспортного засобу;

- з показань свідків вбачається, що вони чули звук гальмуючого автомобіля, але автомобіль обвинуваченого обладнаний антиблокуючою системою, відповідно звук був утворений іншим автомобілем в результаті блокування коліс при гальмуванні;

- свідок ОСОБА_17 заявляв в судовому засіданні, що бачив на місці ДТП гальмівний слід, який відсутній в наданій суду схемі;

- викликає сумніви достовірність підпису понятого ОСОБА_18 в протоколі огляду місця події;

- свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні заявляла про наявність на місці вчинення злочину іншого автомобіля «Газель», але після допиту була піддана тиску з боку сторони обвинувачення, на що суд першої інстанції не звернув уваги;

- суперечливими є докази пояснення експерта ОСОБА_20 про утворення плям крові на днищі автомобіля обвинуваченого в результаті перекочування тіла, та наявний непереривний слід волочіння тіла, який свідчить про незмінність положення тіла відносно автомобіля;

- суд першої інстанції відкинув показання свідка ОСОБА_21 , який стверджував, що автомобіль обвинуваченого заїхав у двір після 19 години, але до 19 год. 30 хв.,

- суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 .

Крім того, на думку захисника, оскаржений вирок містить суперечливі твердження та без підставні висновки, зокрема:

- з одного боку суд зазначив, що обвинувачений залишив ОСОБА_16 в небезпечному для життя безпорадному стані, а з іншого боку констатує отримання ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, несумісних з життям;

-обвинувальний акт не містить посилання на час вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, однак суд першої інстанції самостійно констатував, що ДТП сталася о 19 год. 35 хв.

Також захисник ОСОБА_14 в апеляційній скарзі стверджує про порушення права обвинуваченого на захист, яке полягало в тому, що суд не дав захиснику можливості в повній мірі допитати експерта ОСОБА_23 , свідка ОСОБА_19 .

На підставі викладеного захисник просить скасувати оскаржений вирок суду першої інстанції.

Виправдати ОСОБА_13 в частині обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України, на підставі п. 1) ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку з відсутністю події злочину.

Виправдати ОСОБА_13 в частині обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, на підставі п. 2) ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

В задоволенні цивільних позовів відмовити.

Скасувати ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 30.03.2015 року.

Постановити ухвалу про направлення матеріалів справи прокурору Одеської області в зв`язку з наявністю в діях слідчої ОСОБА_24 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, а також в зв`язку з наґвністю в діях експерта ОСОБА_23 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.284 КК України.

2. Обвинувачений ОСОБА_13 в апеляційній скарзі посилається на такі доводи:

- судом першої інстанції необґрунтовано зроблений висновок щодо перебування ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння;

- не взяті до уваги докази, які підтверджують, що автомобіль ОСОБА_13 , на момент встановленого судом часу ДТП, знаходився на його подвір`ї і відповідно не міг бути учасником пригоди;

- висновок суду стосовно того, що ОСОБА_16 рухався уздовж правого краю проїзної частини в попутному напрямку, суперечить твердженню про те, що в результаті наїзду на пішохода автомобіль ОСОБА_13 отримав пошкодження кромки лівої фари.

- не з`ясовано, яким чином тіло загиблого яке, за твердженнями свідків, знаходилось біля будинку, опинилось на проїзній частині;

- свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_25 пояснювали, що бачили на місці ДТП слід гальмування, який в матеріалах справи не зафіксований;

- свідок ОСОБА_19 , пояснювала про непричетність ОСОБА_13 до вчинених злочинів, однак, в подальшому, під тиском сторони обвинувачення та родичів загиблого, змінила показання;

- зазначені у вироку порушення правил дорожнього руху, а також тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_16 , не викривають ОСОБА_13 у причетності до інкримінованих йому злочинів;

- автомобіль вилучений не був, знаходився в обвинуваченого в дворі, що суперечить відомостям зазначеним в протоколі огляду місця події;

- підпис понятого ОСОБА_18 в протоколі огляду місця події суттєво відрізняється від його ж підпису в протоколі огляду автомобіля, що викликає сумніви в його достовірності;

- волосся при огляді автомобіля не вилучалось, не запаковувалось, звідки воно взялося, залишилось незрозумілим;

- місце розташування плям крові, з яких робились змиви, спростовує можливий механізм утворення цих плям і доводить штучне походження цих плям в той час, коли автомобіль знаходився в дворі;

- автомобіль був вилучений в обвинуваченого 09.12.2012, а постанова суду на вилучення автомобіля отримана лише 17.12.2012 року, відповідно, де знаходився автомобіль весь цей час, та що з ним відбувалось, невідомо;

- в ході огляду автомобіля не виявлено пошкодження лакофарбового покриття бампера, відповідно, фотографія, на якій таке пошкодження зафіксоване, сфальсифікована;

- на автомобілі відсутні пошкодження, що повинні були утворитись при спричиненні автомобілем тілесних ушкоджень такої кількості, характеру та локалізації;

- на протязі досудового розслідування та судового розгляду всіляко порушувались права ОСОБА_13 в тому числі на збирання доказів та їх дослідження;

На підставі викладеного обвинувачений просить скасувати оскаржений вирок та визнати його невинуватим.

3. Потерпіла ОСОБА_11 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь її моральних страждань в зв`язку з загибеллю її батька ОСОБА_26 просить змінити вирок стосовно ОСОБА_13 в частині задоволення цивільного позову та стягнути з обвинуваченого на її користь на відшкодування моральної шкоди 100 00 грн., в іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої.

Представник потерпілого підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

Прокурор заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, перевіривши висновки суду першої інстанції, дослідивши докази, які суд поклав в основу обвинувального вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, вислухавши пояснення обвинуваченого та допитавши свідків, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Апеляційні скарги захисника та обвинуваченого є аналогічними і вцілому їх доводи співпадають.

Незважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_13 , відповідно до якої він не визнає себе винним, та заперечує свою причетність до ДТП, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що вина обвинуваченого в повній мірі доведена доказами, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними судом апеляційної інстанції.

В оскарженому вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України.

Так, свідок ОСОБА_27 , який надав пояснення у суді першої інстанції показав, що в той вечір коли сталося ДТП з загиблим ОСОБА_16 він разом із сім`єю знаходився в гостях у ОСОБА_28 . Приблизно о 19 годині 40 хвилин на мобільний телефон ОСОБА_28 подзвонила дружина загиблого ОСОБА_16 - ОСОБА_29 , яка була в панічному стані і сказала, що з її чоловіком щось сталося і просила, щоб ОСОБА_28 приїхала до неї. Вони сіли в машину і поїхали додому до ОСОБА_29 . Коли вони приїхали, то побачили на дорозі лежав ОСОБА_16 , тіло якого було знівечене. На той час він був уже мертвий. Вони стали викликати швидку допомогу та працівників міліції. Після того коли приїхала швидка допомога, лікар встановив, що ОСОБА_16 помер. Також, коли приїхала міліція, вони стали оглядати місце події і було встановлено, що є сліди волочіння по дорозі від будинку обвинуваченого ОСОБА_13 до того місця де знайшли тіло ОСОБА_16 . Після того, як забрали труп ОСОБА_16 він теж пішов до будинку обвинуваченого ОСОБА_13 . На подвір`ї будинку обвинуваченого ОСОБА_13 знаходився ОСОБА_30 , який після того, як вийшла собака сховався в якомусь приміщенні. Приблизно о 05 годині ранку на подвір`я вийшов обвинувачений ОСОБА_13 , який почав оглядати машину. Присутнім обвинувачений ОСОБА_13 пояснив, що він був на полюванні. Після цього він з дружиною пішли погрітися. Через деякий час коли приїхав слідчий його запросили прийняти участь в якості понятого при огляді машини. При огляді машини він бачив, що на глушнику та днищі автомобіля були наявні плями схожі на кров та волосся, які були вилучені та запаковані в пакети, він як понятий розписався в цих документах. Також, він був присутній в якості понятого при огляді місця ДТП та розписався в цьому документі.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні у суді першої інстанції пояснила, що 08 грудня 2012 року ввечері їй подзвонила ОСОБА_29 та повідомила, що її чоловік ОСОБА_16 лежить на вулиці побитий і попросила про допомогу. Вона разом з сім`єю ОСОБА_31 приїхали до дому ОСОБА_26 . Коли вони приїхали вона побачила, що ОСОБА_16 лежав на дорозі біля свого будинку, на його тілі було багато тілесних пошкоджень, на той час він був вже мертвий. Вона зайшла в будинок ОСОБА_29 та подзвонила в швидку допомогу. Приїхала швидка допомога і лікар встановив, що ОСОБА_16 помер. Після цього приїхали працівники міліції, стали оглядати місце пригоди, встановили, що тіло ОСОБА_16 волочила машина по дорозі і сліди волочіння були видні на дорозі. Також, по слідах було видно, що машина проїхала трохи далі за будинок де проживав ОСОБА_16 там розвернулася і заїхала на подвір`я обвинуваченого ОСОБА_13 .. Так як, при волочінні тіло попало в ямку на дорозі, то воно там і залишилося. На цей час з`їхалися всі родичі, яким вона подзвонила і вони підійшли додому обвинуваченого ОСОБА_13 .. На подвір`я обвинуваченого ОСОБА_13 ніхто не заходив, ні працівники міліції і ні ніхто з її родичів. В цей час на подвір`ї знаходився тільки ОСОБА_30 , як він туди потрапив вона не знає і вона бачила, що він підходив до машини і оглядав її. Потім вибігла собака і ОСОБА_30 сховався в якесь приміщення. Через деякий час приїхав тесть обвинуваченого ОСОБА_13 закрив собаку. Приблизно о 05 годині ранку з будинку вийшов обвинувачений ОСОБА_13 , вони почали йому кричати, що він збив людину, на що обвинувачений ОСОБА_13 відповів, що він нічого не знає і що він був на полюванні. Потім він разом з ОСОБА_32 став оглядати свій автомобіль та рукавом халату щось витирати в салоні автомобіля. Родичі стали звертати увагу працівників міліції на це. Потім обвинувачений ОСОБА_13 надав письмовий дозвіл на те, щоб працівники міліції оглянули його машину. При спілкуванні з обвинуваченим ОСОБА_13 вона чула від нього перегар і по поведінці обвинуваченого ОСОБА_13 було видно що він був у нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_33 надала показання у суді першої інстанції, згідно до яких 08 грудня 2012 році ввечері їй подзвонила двоюрідна сестра ОСОБА_28 і повідомила, що їх брата ОСОБА_16 збила машина. Вона попросила свого сусіда ОСОБА_18 відвезти її в смт. Тарутине, на що останній погодився, вони заїхали за її сестрою ОСОБА_34 та поїхали в смт. Тарутине. Коли вони приїхали на місце події, то вона побачила тіло ОСОБА_16 , яке лежало на дорозі, біля його будинку. На тілі загиблого було багато пошкоджень, одяг розірваний, права нога розідрана до кістки. На місці події було видно, що машина волочила тіло по дорозі, потім тіло залишилося на дорозі, а машина поїхала далі. Проїхавши будинок загиблого, автомобіль розвернувся і поїхав в зворотному напрямку, і далі було видно, що автомобіль заїхав на подвір`я обвинуваченого ОСОБА_13 . В зв`язку з цим працівники міліції та родичі загиблого зібралися коло будинку обвинуваченого ОСОБА_13 , вони бачили, що автомобіль знаходиться на подвір`ї, але обвинувачений з дому не виходив. На територію подвір`я обвинуваченого ОСОБА_13 ніхто не заходив, крім знайомого ОСОБА_13 ОСОБА_35 , який підійшов до машини і щось там розглядав. В цей час з вольєру вискочила собака і ОСОБА_30 вимушений був сховатися в якомусь приміщенні. Через деякий час приїхав тесть обвинуваченого ОСОБА_13 та закрив собаку. Через деякий час обвинувачений ОСОБА_13 вийшов з будинку, оглянув свою машину і сказав присутнім, що ДТП він не вчиняв. Потім він написав розписку, згідно якої дозволив оглянути його автомобіль. Працівники міліції зайшли на подвір`я, оглянули автомобіль і виявили на днищі автомобіля плями бурого кольору, схожі на кров. Обвинувачений ОСОБА_13 був присутній при цьому, це його приголомшило і він більше нічого не казав. Від нього вона чула стійкий перегар і по його зовнішньому вигляду було видно, що він на передодні зловживав спиртні напої. Вона була присутня на місці події до того часу поки працівники міліції поїхали разом з обвинуваченим ОСОБА_13 до райвідділу міліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що свідки в судовому засіданні чітко вказувала, що на місці події було видно сліди волочіння по дорозі від будинку обвинуваченого ОСОБА_13 до того місця де знайшли тіло ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_18 , показав суду першої інстанції, що в той день коли сталося ДТП з загиблим ОСОБА_16 /точної дати він не пам`ятає/, але пам`ятає, що це було взимку, ввечері до нього додому прийшла ОСОБА_33 і попросила його поїхати в смт. Тарутине, так як її брата збила машина. Коли вони приїхали на місце пригоди, то він побачив, що тіло загиблого ОСОБА_16 знаходилося на дорозі головою до воріт будинку, де проживав останній. Він був запрошений в якості понятого для участі в огляді місця ДТП, а потім в огляді автомобіля обвинуваченого ОСОБА_13 . На теперішній час він не пам`ятає всіх подробиць обставин справи, але на той час він підписав документи, які були складені слідчим, зауважень в нього не було. Дійсно він бачив труп загиблого ОСОБА_16 на проїзній частині дороги ближче до воріт будинку де проживав останній. В загиблого були тілесні ушкодження, обідрана нога до кістки, на проїзній частині були плями схожі на кров, також були виявлені сліди волочіння по дорозі. При огляді місця ДТП він приймав участь в процесі замірів слідової інформації, але на теперішній час він не пам`ятає точно довжину цих слідів, які були виміряні. Також, він пояснив, що так як обвинувачений ОСОБА_13 не виходив на подвір`я свого будинку, працівники міліції та родичі загиблого довго чекали обвинуваченого ОСОБА_13 . Працівники міліції нікому не давали дозволу заходити на подвір`я і самі туди не заходили. В цей час на подвір`ї знаходився тільки ОСОБА_36 . Коли ОСОБА_13 вийшов з будинку, йому почали казати, що він збив людину. Обвинувачений ОСОБА_13 сам оглянув машину, протер рукавом халату капот і сказав, що не має ніяких слідів крові на машині. Також, він чув як обвинувачений ОСОБА_13 сказав, що дійсно він був на полюванні та вживав спиртні напої. Потім, обвинувачений ОСОБА_13 дав свою згоду в письмовій формі на огляд його автомобіля. В результаті огляду автомобіля було виявлено на днищі автомобіля та глушнику плями бурого кольору, схожі на кров та волосся, які були вилучені. Він як понятий підписував цей протокол огляду автомобіля, а також пакети, в які були запаковані вилучені з місяці огляду автомобіля речі.

Свідок ОСОБА_37 який допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції, пояснив, що в 2012 році він працював судовим експертом криміналістом та був відряджений до Тарутинського райвідділу. Він був викликаний на огляд місця ДТП в смт. Тарутине по вулиці Дзержинського, оглядав труп загиблого, а також оглядав автомобіль, який знаходився на подвір`ї обвинуваченого ОСОБА_13 разом із слідчим ОСОБА_38 .. На теперішній час він не пам`ятає всіх обставин, але пам`ятає, що дійсно труп був пошкоджений, багато тілесних пошкоджень, на дорозі були плями бурого кольору схожі на кров. Крім того, разом із слідчим ОСОБА_39 він оглядав автомобіль, який находився на подвір`ї обвинуваченого ОСОБА_13 .. Також всіх обставин огляду автомобіля не пам`ятає, але може пояснити, що знизу на решітці захисту двигуна була вм`ятина. Також, він брав змиви плям бурого кольору з днища автомобіля, про інші обставини на теперішній час він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_40 пояснив, що він працював виконуючим обов`язки начальника розшуку Тарутинського райвідділу. Взимку 2012 року ввечері на його мобільний телефон надійшло повідомлення від чергового райвідділу, що в смт. Тарутине по вулиці Дзержинського сталося ДТП. Він виїхав на місце ДТП, на той час вже на місці знаходилася швидка допомога та слідчо-оперативна група Тарутинського райвідділу. На місці ДТП він побачив труп ОСОБА_16 , на якому було багато тілесних пошкоджень. Труп ОСОБА_16 знаходився на проїзній частині дороги, було видно сліди його волочіння. В процесі подвірного обходу вони підійшли до будинку обвинуваченого ОСОБА_13 , який розташований по АДРЕСА_1 , коло нього вже знаходилися люди. Ворота до будинку були зачинені, на подвір`ї знаходився автомобіль марки Mitsubishi. Обвинувачений ОСОБА_13 на подвір`я не виходив, незважаючи на те що його кликали. Пройшов ще якийсь час та з будинку вийшов обвинувачений ОСОБА_13 , який сказав, що він не причетний до ДТП. Після чого, обвинувачений ОСОБА_13 написав письмову заяву про дозвіл на огляд його автомобіля Mitsubishi, який знаходився на подвір`ї. Він, ОСОБА_41 , був присутній при огляді автомобіля і коли заліз під автомобіль, присвітив ліхтариком і на днищі автомобіля виявив плями бурого кольору схожі на кров, про це він доповів слідчому. В подальшому він не приймав участі в огляді автомобіля, так як займався охороною громадського порядку.

При цьому апеляційний суд зауважує, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_27 , підтвердили факт того, шо вони приймали участі в огляді місця події, огляді автомобіля, а свідки ОСОБА_37 та ОСОБА_42 також підтвердили факт виявлення та вилучення речових доказів.

Проаналізувавши показання свідків, апеляційний суд погоджується з їх оцінкою, яка була надана судом першої інстанції. Незважаючи на той факт, що жоден із свідків не був очевидцем ДТП, апеляційний суд зазначає, що показання вказаних свідків, є логічні, чіткі, послідовні та такі, що узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо критичного ставлення до показань свідка ОСОБА_35 , який в судовому засіданні пояснив, що точної дати він не пам`ятає, але в цей день він зустрічався з обвинуваченим ОСОБА_13 вони разом працювали в офісі останнього, а ввечері точного часу він не пам`ятає, але дійсно обвинувачений ОСОБА_13 привіз його на автомобілі додому. Після цього обвинувачений ОСОБА_13 деякий час був в нього в гостях, вони пили чай, спиртні напої не вживали та потім обвинувачений ОСОБА_13 поїхав додому. Пізно ввечері цього ж дня приблизно о 22 годині йому на телефон подзвонив один з працівників міліції, хто саме не пам`ятає, і попросив приїхати додому до обвинуваченого ОСОБА_13 , оскільки останній скоїв ДТП. Він разом з родичем обвинуваченого ОСОБА_13 приїхав додому до останнього. Коли він підійшов до воріт будинку обвинуваченого ОСОБА_13 , то побачив велику кількість людей біля будинку обвинуваченого ОСОБА_13 .. В цей час ворота на подвір`я були відкриті, частина людей знаходилася біля воріт зі сторони вулиці, а інша частина знаходилася на подвір`ї біля воріт. Він став робити зауваження, що ніхто на має права заходити в приватне домоволодіння, тому люди вийшли на вулицю. Після чого, він разом з родичем обвинуваченого ОСОБА_13 та братом загиблого підійшли до машини, яка знаходилася на подвір`ї, але вони не встигли її оглянути, так як з вольєру вискочила собака і він встиг забігти до господарчого приміщення, а інші вибігли на вулицю. Після цього, приїхав тесть обвинуваченого ОСОБА_13 , який закрив собаку. Через деякий час з будинку вийшов обвинувачений ОСОБА_13 , якому він роз`яснив, що той має право нікого не пускати в своє приватне домоволодіння. Обвинувачений ОСОБА_13 з ним не погодився і сказав, що він не заперечує проти огляду автомобіля, який знаходиться на його подвір`ї, про що написав розписку. Після цього, працівники міліції зайшли на подвір`я і почали оглядати автомобіль. В цей час начальник розшуку Тарутинського райвідділу ОСОБА_42 одразу заліз під машину с правої сторони посередині і в тому ж місці були виявлені плями бурого кольору похожі на кров. Працівники міліції брали змиви цих плям з автомобіля, чи вилучались якісь інші речові докази йому не відомо. Також, свідок пояснив, що ніяких інших слідів біля будинку обвинуваченого ОСОБА_13 він також не бачив.

Вказані показання повністю суперечать показанням свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_18 , ОСОБА_33 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_27 , крім того свідок ОСОБА_30 , є знайомим обвинуваченого ОСОБА_13 , що дає підстави для сумнів у достовірності його показань.

Крім того, вина ОСОБА_13 саме в порушенні ПДР, яке спричинило настання ДТП із тяжкими наслідками підтверджена іншими доказами дослідженими судом першої інстанції, а саме:

- протоколом огляду місці дорожньо-транспортної пригоди від 08.12.2012 року;(т.2 а.с.43-56)

- протокол огляду місця події від 09.12.2012 року та фототаблицю до нього;(т.2 а.63-70)

- висновком експерта №764 від 29.12.2012 року та фототаблицею до нього, згідно якого встановлені пошкодження одягу та взуття загиблого ОСОБА_16 спричиненні внаслідок ДТП;(т.2 а.с.89-103)

- висновком експерта №994 від 26.12.2012 року, відповідно якого встановлено, що кров в трьох змивах, вилучених з днища автомобіля «Mitsubishi-Pajero Pinin» р/н НОМЕР_1 належить загиблому ОСОБА_16 , а також волосся, вилучене з донної частини автомобіля належить загиблому ОСОБА_16 ;(т.2 а.с.104-107)

- висновком експерта №107 від 21.08.2013 року комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по факту ДТП;( т.2 а.с.133-162)

- протоколом проведення слідчого експерименту, схемою пригоди та фототаблицею до нього від 04.11.2013 року; (т.2 а.с.179-191)

- висновком №6165 судової автотехнічної експертизи обставин наїзду автомобіля «Mitsubishi-Pajero» на пішохода від 11.11.2013 року, з якого видно, що обвинувачений ОСОБА_13 керуючи автомобілем «Mitsubishi-Pajero » р/н НОМЕР_1 порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з фактом наїзду автомобіля на пішохода;(т.2 а.с.192-193)

- висновком експерта №194 від 02.01.2013 року, згідно якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_16 були тілесні ушкодження, отриманні ним внаслідок ДТП;

- висновком №10180 судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «Mitsubishi-Pajero» від 27.12.2012 року, з якого видно, що на момент ДТП автомобіль «Mitsubishi-Pajero» знаходився в технічно справному стані;(т.3 а.с.14-15)

- висновком №10179 судової транспортно-трасологічної експертизи по дослідженню автомобіля «Mitsubishi-Pajero» від 27.12.2012 року та фототаблицею до нього, згідно якого автомобіль «Mitsubishi-Pajero» має технічні пошкодження, характерні при наїзді на людину. (т.3 а.с.18-22)

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку апеляційного суду дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_13 в порушені правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

1. Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про те, що ОСОБА_13 міг завчасно побачити пішохода ОСОБА_16 та загальмувати, оскільки такий висновок ґрунтується на результатах слідчого експерименту, при проведенні якого статист був одягнутий в яскраво синю куртку з відблиском, в той час як загиблий був одягнутий в темний одяг, апеляційний суд вважає ці доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Слідчий експеримент здійснювався слідчим з метою встановлення видимості проїзної частини вулиці Дзержинського в смт. Тарутине та видимість пішохода у ближньому світлі фар «Mitsubishi-Pajero » р/н НОМЕР_1 видимість, шляхом відтворення дій та обставин певної події у відповідності до вимог ст. 240 КПК України. До участі у проведені слідчого експериментіу було залучено понятих. Жодних зауважень чи заперечень щодо недотримання вимог ч.1 ст. 240 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, в протоколі проведення слідчого експерименту не зазначено.

Сам по собі факт наявності яскравого одягу статиста під час проведення слідчого експерименту не може вважатися достатнім та безперечним доказом того, що водій не міг завчасно побачити пішохода та загальмувати, зважаючи лише на цю обставину.

2. Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_16 рухаючись по проїзній частині в стані сильного алкогольного сп`яніння, грубо порушував правила дорожнього руху, що перебуває в прямому причинному зв`язку з тими наслідками, які настали, спростовуються висновком комплексної судово-медичної експертизи №107 від 21.08.2013 року, згідно якої в момент первинного контактування з автомобілем ОСОБА_16 знаходився в вертикальному або близькому до нього положенні, будучи повернутим задньою поверхнею тулуба до передньої частини автомобіля. (т.2 а.с.161)

Висновком експерта доведено, що наїзд на потерпілого ОСОБА_16 відбувся коли останній рухався уздовж проїзної частини в попутному напрямку автомобіля ОСОБА_13 , а відтак незалежно від траєкторії руху потерпілого обвинувачений ОСОБА_13 зобов`язаний був керуватися вимогами п. 12.3 ПДР, а саме негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Згідно з висновком №6165 судової автотехнічної експертизи, від 11.11.2013 року, саме невиконання обвинуваченим ОСОБА_13 , вимог п.12.3 ПДР, з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку з даним ДТП (т.2 а.с.192-193).

Крім того, висновком судової авто технічної експертизи №10180 від 27.12.2012 року, встановлено, що на момент ДТП автомобіль «Mitsubishi-Pajero» знаходився в технічно справному стані.(т.3 а.с.14-15).

На думку апеляційного суду перебування ОСОБА_16 в стані алкогольного сп`яніння не дає підстав для сумнівів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції, оскільки такий стан загиблого сам по собі не свідчить про відсутність вини ОСОБА_13 і не виключає його вини в наїзді на ОСОБА_16 .

3. Доводи захисника про те, що судом першої інстанції неправильно встановлений механізм дорожньо-транспортної пригоди не гуртуються на матеріалах справи і встановлених під час судового розгляду обставинах.

З протоколу огляду місці дорожньо-транспортної пригоди від 08.12.2012 року, схеми пригоди та фото таблицею до нього вбачається, що на дільниці дороги по вулиці Дзержинського в смт. Тарутине був виявлений труп ОСОБА_16 з тілесними ушкодженнями, на ділянці дороги є сліди волочіння, також на бетонному майданчику заїзду перед воротами будинку №103 по вулиці Дзержинського є сліди гальмування. (т.2 а.с.43-56)

Тому твердження апеляційної скарги захисника, про те, що в наданій суду схемі ДТП відсутній гальмівний слід, апеляційний суд вважає їх такими, що не відповідають матеріалам справи.

У цьому контексті апеляційний суд звернув увагу, на ілюстративні таблиці які додані до зазначеного протоколу (т.2 а.с.55), на яких наявні сліди гальмування.

Зазначений протокол огляду, на думку апеляційного є допустимим доказам, оскільки слідча дія здійснена в порядку, передбаченому КПК, в ньому зафіксовані відомості, які необхідні для встановлення обставин події. При цьому, протокол підписаний всіма учасниками процесуальної дії без будь-яких зауважень та доповнень, тому його достовірність під сумнів не ставиться.

4. Доводи сторони захисту про те, що волосся при огляді автомобіля не вилучалось, що при огляді автомобіля не було виявлено пошкодження лакофарбового покриття бампера, а також що на автомобілі відсутні пошкодження, які повинні були утворитись при спричиненні автомобілем тілесних ушкоджень такої кількості, характеру та локалізації, на думку апеляційного суду суперечать дослідженим судом першої інстанції, та перевіреним апеляційним судом доказам.

Зокрема з протоколу огляду автомобіля вбачається, що 09.12.2012 року в рамках кримінального провадження № 0000352, в присутності двох понятих був проведений огляд автомобіля марки «Mitsubishi-Pajero Pinin» р/н НОМЕР_1 , який знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_13 (т.2 а.с.63-70).

Під час проведення вказаної слідчої дії, слідчим було оглянуто автомобіль марки «Mitsubishi-Pajero Pinin» р/н НОМЕР_1 та виявлено характерні для стану після ДТП деформацію передньої частини кузова та на днище виявлені плями бурого кольору схожі на кров та волосся темного кольору схожі на волосся людини.

Відповідно до висновку експерта №994 від 26.12.2012 року, кров в трьох змивах, вилучених з днища автомобіля «Mitsubishi-Pajero Pinin» р/н НОМЕР_1 , а також волосся, вилучене з донної частини автомобіля належить загиблому ОСОБА_16 (т.2а.с.104-107).

Висновком судово-медичної експертизи № 108 від 11.03.2013 року встановлено, що причина смерті ОСОБА_16 є множинні тілесні пошкодження, які отриманні ним внаслідок ДТП.

Висновком експерта №107 від 21.08.2013 року комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по факту ДТП, підтверджується, що загиблому ОСОБА_16 були спричинені тілесні пошкодження голови, кінцівок, тулуба, характер та морфологічні особливості пошкоджень, які є у ОСОБА_16 свідчать про те, що вони спричинені діями тупого предмету (предметів), якими могли бути зовнішні частини автомобіля (елементи передньої і передньо-нижньої поверхонь), при наїзді на пішохода з наступним його волочінням, також на одязі та взутті загиблого ОСОБА_16 виявленні пошкодження спричиненні, внаслідок ДТП. Крім того, на досліджуваному автомобілі «Mitsubishi-Pajero» є загін нижньої кромки панелі під лівою фарою на висоті біля 63-67 см. за напрямком спереду назад з тріщинами лакофарбового покриття, утворення якого характерно для контактування з об`єктом, не маючим міцних твердих кромок і частин (по зрівнянню з міцністю металу), утворення цього пошкодження можливо при контактуванні з частиною тіла людини. Також досліджуваний автомобіль в своїй передній нижній частині має сліди і пошкодження, характерні для контактування з об`єктом, не маючим міцних твердих кромок і частин (по зрівнянню з міцністю металу). Тілесні ушкодження, які виявлені при обстеження трупа ОСОБА_16 утворилися від ударної дії елементів передньої частини автомобіля при наїзді на пішохода, а також тиску, тертя-ковзання частин днища автомобіля при наступному волочінні тіла загиблого. Приймаючи до уваги характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 , можливо припустити, що швидкість автомобіля в момент наїзду на пішохода була приблизно 20 км/г.

Згідно вказаного висновку, в момент первинного контактування з автомобілем контактували ділянки сідниць і нижня частина потерпілого, а перелом 2-го грудного хребця утворився внаслідок перерозгиннання тіла від удару при первинному контактуванні з автомобілем. Даним висновком підтверджується причино наслідковий зв`язок між завданням удару та автомобілем в ділянку сідниць і нижньої частини тіла потерпілого та перелом в нього 2-го грудного хребця, який стався саме від вказаного удару при первинному контактуванні з автомобілем.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у вказаному висновку експертизи не стверджується, а лише припускається, виходячи саме з характеру тілесних ушкоджень у потерпілого, що швидкість автомобіля у момент наїзду на нього була 20 км/год, а не рівно 20 км/год.

Апеляційним судом перевірені і доводи сторони захисту про те, що плями та сліди крові, виявлені на автомобілі обвинуваченого, мають штучне походження, які фактично зводяться до твердження про недопустимість доказів у вигляді протоколу огляду місця події від 09.12.2012 року та фототаблиці до нього.

За результатами повторного дослідження апеляційним судом доказів зазначені доводи не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.

Зазначений огляд автомобіля марки «Mitsubishi-Pajero Pinin» р/н НОМЕР_1 09.12. 2012 року відбувався на підставі письмової згоди обвинуваченого ОСОБА_13 .

Згідно ч.5 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Аналізуючи протокол огляду місця події, від 09.12.20212 року, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що цей процесуальний документ відповідає вимогам КПК України, складений належним чином з залученням спеціаліста та понятих. Протокол підписаний усіма учасниками процесуальної дії, також понятті ОСОБА_18 та ОСОБА_27 , а також залучений спеціаліст до вказаної процесуальної ОСОБА_37 , які були допитані під час судового розгляду в суді першої інстанції, підтвердили свою участь в цій слідчій дії та свої підписи у вказаному протоколі, а також на пакетах в які були запаковані вилучені об`єкти.

З дослідницької частини висновка експерта №994 від 26.12.2012 року, вбачається, що об`єкти дослідження надані в двох конвертах цілісність упакування яких непорушена.

Апеляційний суд погоджується з оцінкою судом пояснення ОСОБА_13 , про те, що він не бачив, які речові докази вилучались під час огляду автомобіля, оскільки ним був підписаний протокол огляду без будь-яких заперечень.

Твердження обвинуваченого та його захисника, що вказані плями та сліди крові, виявлені на автомобілі обвинуваченого, мають штучне походження є лише їх припущеннями та спростовуються наведеними вище доказами.

Що стосується посилань сторони захисту на неможливість збереження слідів крові на резонаторі автомобіля ОСОБА_13 через високу температуру, що, на думку сторони захисту свідчить про їх штучне походження, апеляційний суд не може погодитись з такими доводами, оскільки відсутні відомості стосовно того, що автомобіль ОСОБА_13 був заведений і працював певний час, достатній для прогріву резонатора автомобіля до робочої температури. Відтак неможливо стверджувати, що сліди крові на резонаторі не могли зберегтись.

Аналізуючи показання свідків які були допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції, зокрема ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_29 , ОСОБА_18 , пояснили, що автомобіль марки «Mitsubishi-Pajero Pinin» р/н НОМЕР_1 знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , яке по периметру огороджене високим парканом та на якому знаходилась собака. Доступ до вказаного подвір`я було надано лише після того, як приїхав тесть ОСОБА_13 та закрив собаку у вольєрі. Тобто, показання свідків мають доказове значення, зокрема про те, що працівники поліції не мали вільного доступу до подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , де перебував автомобіль марки «Mitsubishi-Pajero Pinin» р/н НОМЕР_1 , до моменту проведення огляду в присутності понятих та ОСОБА_13 , що свідчить про неможливість створення штучних доказів стороною обвинувачення.

5. Твердження захисника, що на взуті загиблого зафіксовані сліди іншого транспортного засобу, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

У дослідженому повторно апеляційним судом висновку експерта №764, від 29.12.2012 року, були встановлені пошкодження одягу та взуття загиблого ОСОБА_16 спричиненні внаслідок ДТП, зокрема йдеться про те, що під час дослідження взуття загиблого в ДТП, було виявлено грязьовий слід-відбиток сірого кольору, розташований на лівій бічній поверхні правого півчобітка, утворений при контакті з поверхнею, що має рельєфний геометричний малюнок. Втім у висновку не йдеться про те, що цей слід-відбиток було залишено саме протектором автомобіля.(т.2 зворот а.с.93)

6. Посилання сторони захисту на те, що свідки ОСОБА_29 і ОСОБА_25 чули звук гальмуючого автомобіля, в той час, як автомобіль обвинуваченого обладнаний антиблокуючою системою, відповідно звук був утворений іншим автомобілем в результаті блокування коліс при гальмуванні, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Під час досудового розслідування та судового розгляду не було достовірно встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами, який саме звук почули свідки 08.12.2012 року та не встановлено будь-якого зв`язку цього звуку з ДТП, в результаті якого загинув пішохід ОСОБА_16 .

7. Апеляційний суд відхиляє доводи захисника щодо суперечності показань експерта ОСОБА_20 про утворення плям крові на днищі автомобіля.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, було допитано експерта ОСОБА_20 , який приймав участь в огляді трупа загиблого, після чого ним була проведена судово-медична експертиза та складено висновок №194 з 10.12.2012 року по 02.01.2013 року. Експерт ОСОБА_20 чітко й однозначно заявив, що в своєму висновку він дав відповіді на ті питання, які стосуються його як медичного експерта. Зокрема пояснив, що беручи до уваги, ті рани, які були на тілі загиблого і кількість крові, то можливо, що при волочінні сліди крові могли залишитися на деталях даної частини автомобіля.

Обґрунтованих підстав для ствердження того, що вказаний висновок та показання надані експертом в судовому засіданні суперечать один одному, апеляційним судом не встановлено, оскільки надані показання є аналогічними тим, які зазначені у висновку.

8. Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту про те, що наїзд на пішохода ОСОБА_29 був здійснений не автомобілем марки «Mitsubishi-Pajero Pinin» р/н НОМЕР_1 , а іншим автомобілем, ймовірно, марки Газель, які сторона захисту обґрунтовує показаннями свідка ОСОБА_19 та ОСОБА_45 , апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що свідок ОСОБА_19 була засуджена за дачу завідомо неправдивих показань по цій справі з призначенням відповідного покарання, а тому апеляційний суд не бачить підстав для визнання її свідчень достовірними.( т.5 а.с.101-102).

Щодо пояснень допитаної в судовому засіданні апеляційного суду свідка ОСОБА_45 , апеляційний суд ставиться до них критично, оскільки тільки вона надала показання про той факт, що начебто бачила газель білого кольору, яка швидко рухалась та підчас руху якої вона почула удар. Вказані показання повністю суперечать показанням інших свідків, не підтверджуються жодними об`єктивними даними. З приводу цих свідчень слід зауважити, що версія про участь в ДТП іншого автомобіля була перевірена як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції і не знайшла свого підтвердження, а твердження апеляційних скарг в цій частині не спростовують інших доказів вини ОСОБА_13 оцінених належним чином судом першої інстанції в їх сукупності.

На підтвердження вказаної версії, стороною захисту було проведено комплексну автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу №000226/1 від 15.05.2017року.

Аналізуючи зміст вказаного експертного дослідження, апеляційний суд вважає, що експерт фактично вдався до оцінки експертиз, які були проведені стороною обвинувачення в рамках зазначеного кримінального провадження, з посиланням на позицію сторони захисту.(т.4 а.с.119-140).

Натомість матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, що проведені органом досудового розслідування експертизи мають протиріччя, проведені неправильно або проведені з порушенням нормативних актів, що регулюють їх проведення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про допустимість висновків експертиз наданих стороною обвинувачення, як доказів, оскільки всі вихідні дані, що прийняті до уваги при дослідженні бралися з протоколів, які визнані допустимими доказами, перебування експерта у службовій залежності від сторони обвинувачення не встановлена, а доводи захисту про їх визнання недопустимими є надуманими.

Усі вищенаведені письмові докази, показання свідків дають апеляційному суду підстави погодитись з висновком суду першої інстанції про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_13 в порушенні ним правил ПДР, наслідком якого сталася ДТП із загибеллю пішохода.

9. Посилання сторони захисту на те, що при досудовому розслідуванні було порушено право ОСОБА_13 на захист, на думку апеляційного суду є необґрунтованими з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що після повідомлення ОСОБА_13 про підозру, останнім відразу було реалізовано його право на захист шляхом залучення захисника.

10. Захисник ОСОБА_14 в апеляційній скарзі стверджує про порушення права обвинуваченого на захист, яке полягало в тому, що суд не дав захиснику можливості в повній мірі допитати експерта ОСОБА_23 , свідка ОСОБА_19 .

Апеляційний суд вважає такі твердження надуманими, оскільки вони не стосуються права обвинуваченого на захист і є суб`єктивною оцінкою сторони захисту.
Крім того апеляційний суд допитав свідка ОСОБА_19 та відповідним чином оцінив її показання, а показання експерта ОСОБА_23 , допитаного судом першої інстанції не суперечать висновкам проведеної ним експертизи.
11. Щодо тверджень апеляційних скарг сторони захисту про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, апеляційний суд не приймає їх до уваги з таких підстав.

Згідно з журналом судового засідання, від 26.06.2015 року (т.3а.с.75-76), судом першої інстанції було прийнято рішення про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами та про перехід до судових дебатів.

Відповідно до ч. 5 ст. 364 КПК України, учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Ухвалою суду першої інстанції, від 02.07.2015 року, було відновлено з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, (т.3 а.с.82) та допитано свідка ОСОБА_18 . Після чого, відповідно до журналу судового засідання, від 02.07.2015 року, головуючий оголосив про закінчення з`ясування обставин кримінального провадження, відкрив судові дебати, після чого вийшов до нарадчої кімнати.(т.3 а.с.79-81).

Викладені обставини свідчать про необґрунтованість доводів апеляційних скарг в цій частині.

12. Аналізуючи доводи апеляційних скарг сторони захисту про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо перебування ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину апеляційний суд не приймає до уваги з таких підстав.

Висновок експерта про відсутність алкоголю в крові обвинуваченого, на який посилається сторона захисту, не може бути прийнятий до уваги, оскільки дослідження було проведене після сплину тривалого часу, а з показань допитаних судом першої інстанції свідків вбачається, що на момент огляду місця події та огляду автомобіля, тобто через нетривалий час ОСОБА_13 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції в цій частині та не вбачає підстав для визнання обґрунтованими доводів апеляційних скарг сторони захисту.

13. Рішення суду про часткове задоволення цивільних позовів потерпілих постановлене на підставі ст.ст. 1166, 1167 ЦПК України, наданих платіжних документів, з урахуванням глибини моральних страждань, які були спричинені в результаті загибелі ОСОБА_16 , матеріального та сімейного положення обвинуваченого та потерпілих, тобто тих обставин, на які посилається потерпіла в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим апеляційний суд не знаходить підстав для зміни вироку в цій частині.

На думку апеляційного суду потерпіла в апеляційній скарзі не навела переконливих доводів, щодо невідповідності визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди.

14. За результатами апеляційного розгляду, керуючись положеннями ч.2 ст.404 КПК України, апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 135 КК України, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадженням, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України до таких злочинів відноситься злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України (залишення в небезпеці без обтяжуючих обставин), за вчинення якого засуджений ОСОБА_13 .

Отже, на законодавчому рівні закріплено право потерпілих самостійно вирішувати, чи притягати до кримінальної відповідальності особу, що вчинила протиправне діяння щодо них, чи ні.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури чи доцільно її продовжувати.

Зміст частини першої статті 477 КПК України, у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 КПК України, і пунктом сьомим частини першої статті 284 КПК України зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, оскільки відповідна заява потерпілих про внесення відомостей до ЄРДР відсутня, у органу досудового розслідування були відсутні підстави проводити досудове розслідування за ч.1 ст. 135 КК України, оскільки потерплі не наполягали на притягненні обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Відповідно до припису ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що засудження ОСОБА_13 за ч.1 ст.135 КК України суперечить зазначеним вимогам кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим оскаржений вирок підлягає зміні, а саме скасуванню в частині засудження ОСОБА_46 за ч.1 ст.135 КК України, та закриття провадження в цій частині в зв`язку з відсутністю складу злочину.

Керуючись ст. ст. 284, 370, 372, 376, 404, 407, 409, 417, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_14 , частково задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Тарутинського районного суду Одеської області, від 03.07.2015 року, яким ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135; ч.2 ст. 286 КК України, змінити.

Скасувати оскаржений вирок в частині визнання ОСОБА_13 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, та закрити кримінальне провадження в цій частині в зв`язку з відсутністю складу зазначеного злочину в діях ОСОБА_13 .

Виключити з резолютивної частини оскарженого вироку посилання суду на призначення ОСОБА_13 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4