В И Р О К
іменем України
Справа № 147/1085/19

Провадження № 1-кп/126/144/2020

"15" червня 2020 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь об`єднане кримінальне провадження №0000190 від 06.08.2019 та №0000029 від 01.02.2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, раніше судимого:
- 09.02.2010 Вінницьким районним судом Вінницької області за ст. 186 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;
- 10.08.2012 Тульчинським районним судом Вінницької області за ст.. 185 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано не відбуту частину покарання за вироком Вінницького районного суду від 09.02.2010 і остаточно призначено покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі. 03.06.2015 звільнився з місць позбавлення волі.
- 28.12.2016 Ладижинським міським судом Вінницької області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки.
- 24.06.2019 Ладижинським міським судом Вінницької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ладижинського міського суду від 28.12.2016 і остаточно призначено покарання 5 років 3 місяць позбавлення волі.
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ст. 395 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
01.08.2019 у вечірню пору доби близько 19:00 год., ОСОБА_4 , проходячи повз будинок АДРЕСА_1 , маючи при собі вила та полімерний мішок білого кольору, побачив як на вул. Садова паслись гуси, які належать ОСОБА_6 . У Супруна ОСОБА_7 раптово виник умисел на вчинення крадіжки однієї гуски Одразу, ОСОБА_8 умисно, з метою крадіжки чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, повторно, таємно, тобто непомітно для сторонніх осіб, підійшовши до гуски, за допомогою застосування фізичної сили обох рук, шляхом різкого ривка, вилами заколов та викрав одну гуску, яка згідно висновку експерта КНДІСЕ №5617/19-21 від 03.09.2019 року, відноситься до породи «Велика сіра Українська» живою вагою 6 кг, віком 1,3 роки, оперенням сірого кольору із відтінками білого та чорного кольорів, вартістю 471 грн. 00 коп..
Викраденою гускою ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд, а саме залишив її на території домоволодіння ОСОБА_10 , що в с. Тростянчик, однак в подальшому дана гуска вилучена у ОСОБА_10 працівниками поліції Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області. Своїми діями ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 471 грн. 00 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів різного ступеня тяжкості, а саме засуджений 10.08.2012 Тульчинським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 3 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин за який був засуджений 28.12.2016 Ладижинським міським судом Вінницької області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки, на протязі року скоїв три правопорушення громадського порядку. В зв`язку з цим, на підставі постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.11.2018 ОСОБА_4 встановлено адміністративний нагляд строком на один рік із застосуванням наступних обмежень: заборонено відлучатись з постійного місця проживання в період з 22 години до 6 години за винятком днів та годин роботи; заборонено відвідувати підприємства торгівлі, де проводиться продаж спиртних напоїв на розлив з метою їх придбання, за винятком придбання продуктів харчування та інших товарів повсякденного попиту; заборонено виїзд за межі постійного місця проживання без дозволу керівництва Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУ НП у Вінницькій області; зобов`язано з`являтись на реєстрацію до Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області 4 рази на місяць у години та дні, визначені начальником територіального органу поліції за місцем постійного проживання піднаглядного.
ОСОБА_4 став на шлях злісного порушення правил адміністративного нагляду', встановлених Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 1 грудня 1994 року № 264/94-ВР (зі змінами та доповненнями). Так, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про встановлення йому постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.11.2018 адміністративного нагляду строком на один рік, будучи ознайомлений зі встановленими обмеженнями, умисно, маючи на меті ухилитись від адміністративного нагляду, не повідомивши керівництво Тростянецького відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, які здійснюють за ним нагляд, без дозволу посадових осіб Тростянецького відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області на виїзд в особистих справах за межі проживання, порушуючи правила адміністративного нагляду, в період з 06.01.2019 по 31.01.2019 без поважних причин самовільно залишив своє постійне місце проживання, що розташоване в АДРЕСА_2 , протягом вказаного періоду часу був відсутній за даною адресою та його місцезнаходження було невідоме.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України - самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочинів, передбаченого ч.2 ст. 185 та ст. 395 КК України визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння злочинів.
Потерпілий, ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився, проте надав через канцелярію суду заяву. в якій просив розглядати справу без його участі.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
А також у рішеннях в справах « Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.
За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185, ст. 395 КК України, доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, згідно ст. 12 КК України злочин передбачений ст 395 КК України є злочином невеликої тяжкості, злочин передбачений ч.2 ст. 185 КК України є злочином середньої тяжкості.
Судом також, встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Згідно довідки характеристики, виданої виконавчим комітетом Тростянчинської сільської ради Тростянецького району Вінницької області сільська рада компрометуючими матеріалами відносно ОСОБА_4 не володіє.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.
Щодо обтяжуючих обставин, викладених в обвинувальному акті суд зазначає наступне.
Згідно ст.32 КК України - повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ст.35 КК України - повторність, сукупність та рецидив злочинів враховуються при кваліфікації злочинів та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», повторністю визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено, як кваліфікуюча ознака. При цьому для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин.
Разом з тим, за змістом ч.4 ст.67 КК України повторність злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує, а тому вважає за необхідне виключити як обтяжуючу покарання обставину повторність.
Суд приймає до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєних ним злочинів, його щире каяття, яке виразилось в тому, що винний повністю усвідомив неправильність своїх дій та щиро шкодує про вчинене, активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує його відношення до вчиненого, визнання своєї провини в повному обсязі, дані про особу обвинуваченого, тяжкість злочинів, відсутність претензій у потерпілого, і вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції статтей, інкримінованих йому, а саме: за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі, за ст. 395 КК України - у виді арешту.
Положеннями ст. 70 КК України визначений порядок призначення покарання за сукупністю злочинів.
Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.
Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
У разі, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження 24 червня 2019 року вироком Ладижинського міського суду Вінницької області ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
06.01.2019-31.01.2019 року, тобто до постановлення вказаного вироку ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України, а 01.08.2019 року, тобто після постановлення згаданого вироку, він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
За таких обставин при призначенні покарання ОСОБА_4 спочатку слід призначити покарання за ст. 395 КК України, потім - покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуваннм вимог ст. 72 КК України (відповідно до якої одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту), шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.06.2020 року.
Далі - покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто за злочин, який було вчинено 01.08.2019 року, і остаточно - за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази у справі відсутні.
На підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 314 грн. 00 коп..

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 395 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 2 місяці.
На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.06.2019 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі, зарахувавши в строк призначеного покарання частково відбуте покарання за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.06.2019 року.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати частину невідбутого покарання за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.06.2019 року і призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту ухвалення даного вироку, тобто з 12.06.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 314 грн. витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1