Справа № 466/9150/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2020 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003527 від 14.10.2019 року щодо обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківська, громадянина України, одруженого, раніше судимого, востаннє: 20.11.2017 Шевченківським районним судом м. Львова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу розміром 850грн., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , (вл.)

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 13.10.2019 року, приблизно о 17 год. 00 хв. перебуваючи у приміщенні будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, діючи повторно, тобто усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Huawei ІМЕІ: НОМЕР_1 , в подальшому близько 18:00год. здав у ломбард «Перший», що за адресою: м.Львів, вул.Шевченка, 358, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфікуються як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненому повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому злочині визнав повністю, а також підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Щиро кається у вчиненому, просить суворо його не карати. Викрадене було повернуто мамі, але викупив телефон у ломбарді його тато за свої кошти.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила обставини вчинення ОСОБА_3 діянь, пробачила своєму синові за вчинене, вважає,що він закінчить курс лікування та стане на шлях виправлення. При визначенні міри покарання покладається на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, а також доказами що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , показаннями потерпілої ОСОБА_5 , зібраними та дослідженими в ході судового розгляду доказами та його дії слід вірно кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України за ознакою таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинено повторно.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання, суд враховує, що вчинений ним злочин відповідно до ст.12 КК України є середньої тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вже судимий за корисливий злочин, добровільно звернувся до організації щодо лікування від залежності, яка і була причиною вчинення правопорушення, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, вважає, що покарання слід обрати в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді обмеження волі.

Обставини, що пом`якшують покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає і такі не зазначені в обвинувальному акті.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази - відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання останнього.

Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази - відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Львова.

Суддя ОСОБА_1