Номер провадження: 11-кп/813/251/20
Номер справи місцевого суду: 511/784/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.10.2019 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне Очаківського району Миколаївської області, громадянина України, маючого базову середню освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.09.2009 року за ч. 4 ст.187, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ст. 70, 71 до 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 08.09.2017 року по відбуттю строку покарання,

- обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 23.04.2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, грошові кошти в сумі 21805 грн. 45 коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 8346 грн., а всього 30151 грн. 45 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, у січні 2019 року ОСОБА_9 , перебуваючи на території ПРАТ «Облпаливо», розташованої за адресою: вул. Черняховського, 3, м. Роздільна Одеської області, якою користується ТОВ «Вторметекспорт» на підставі договору оренди, де здійснював здачу металобрухту, пройшов в приміщення адміністративної будівлі слідом за ОСОБА_10 , який був уповноважений ТОВ «Вторметекспорт» здійснювати прийом від населення металобрухту та вести розрахунки за придбаний товар, з метою отримання грошей.
Знаходячись в приміщенні будівлі ОСОБА_9 помітив, що ОСОБА_10 з сумочки з шухляди столу дістав грошові кошти та розрахувався з ним. У ОСОБА_9 виник злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами підприємства ТОВ «Вторметекспорт», які перебували у віданні ОСОБА_10 .
З метою реалізації злочинного умислу 05.01.2019 близько 15.30 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув на територію ТОВ «Вторметекспорт». Зайшовши в приміщення адміністративної будівлі, яке перебувало в користуванні ТОВ «Вторметекспорт» і де зберігались грошові кошти, ОСОБА_9 побачив потерпілу ОСОБА_8 , яка чекала на свого чоловіка ОСОБА_10 , поки той робив обхід території.
ОСОБА_9 вирішив дочекатись, поки ОСОБА_8 покине приміщення, де зберігались грошові кошти, та з метою відведення підозри від себе спитав потерпілу, де знаходиться прийомки металобрухту, та отримавши відповідь, що ОСОБА_10 перебуває на території, вийшов на подвір`я. Через деякий час ОСОБА_9 з метою реалізації свого умислу знов зайшов у приміщення адміністративної будівлі, але побачив, що ОСОБА_8 приміщення не покинула, після чого, поцікавившись, чи не повернувся ОСОБА_10 , знов вийшов у двір. В подальшому, зрозумівши, що ОСОБА_8 не збирається залишати приміщення, з метою завершення свого злочинного наміру, ОСОБА_9 підібрав на території ТОВ «Вторметекспорт» металеву трубу та приблизно о 16.00 год. 05.01.2019 втретє зайшов до приміщення будівлі, пройшов у кімнату, де знаходились грошові кошти та перебувала потерпіла ОСОБА_8 , та з ціллю заволодіння грошовими коштами з метою подавлення волі ОСОБА_8 , діючи умисно, здійснив на неї напад, при цьому застосував фізичне насильство, небезпечне для здоров`я потерпілої, яке виразилось в нанесенні потерпілій ударів металевою трубою по різних частинах тіла, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому тіла (у середній третині) правої ліктьової кістки, який відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості та синця у ділянці лівого коліна, який відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Скориставшись тим, що нападник ОСОБА_9 перечепився через металеві вироби та впав на підлогу, потерпіла ОСОБА_8 вибігла на вулицю та покликала на допомогу, а ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втік, не встигнувши заволодіти грошовими коштами ТОВ «Вторметекспорт».
Своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, кваліфіковане як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання є занадто суворим, судом невірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки його напад на потерпілу не був спрямований на заволодіння матеріальними цінностями, а він лише спричинив потерпілій умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок суду, здійснити перекваліфікацію вчиненого обвинуваченим злочину з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.

Натомість прокурор ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, зазначивши, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 , який здійснив напад з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства та суд першої інстанції вірно кваліфікував його дії. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, доведена наступними доказами матеріалів кримінального провадження:

Заявою від 05.01.2019 рокудо Роздільнянського ВП, з якої вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 звернулась про вчинення відносно неї злочину о 16.50 на території ПРАТ «Облпаливо» невідомим чоловіком, який спричинив їй та її чоловіку ОСОБА_10 тілесні ушкодження. В той же день відомості про вчинений злочин внесено в ЄРДР. (а.с.115-117).
05.01.2019 року слідчим за участю понятих було оглянуто місце події, яким являється територія ПРАТ «Облпаливо», розташована за адресою: вул. Черняховського, 3, м. Роздільна Одеської області. На місці події виявлено та вилучено металеву швелерну трубу довжиною 65 см, діаметром 3 см, якою обвинувачений ОСОБА_9 наносив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , круглогубці та дріт в зеленій обмотці довжиною 45 см, що підтверджується протоколом огляду місця події від 05.01.2019 (а.с.145-150). Дані предмети були оглянуті слідчим, що зафіксовано в протоколі огляду предметів від 09.01.2019 з фототаблицею (а.с.151-155).
Постановою слідчого від 09.01.2019 року металеву швелерну трубу довжиною 65 см, діаметром 3 см, круглогубці та дріт в зеленій обмотці довжиною 45 см визнано речовими доказами по справі та передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області (а.с.121).
Висновком судово-медичної експертизи №9 від 30.01.2019 потерпілої ОСОБА_8 , 1970 р.н., згідно якого у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому тіла (у середній третині) правої ліктьової кістки, який відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості та синця у ділянці лівого коліна, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, заподіяні 05.01.2019 року в результаті дії тупого предмету, можливо відрізком труби. Вказані тілесні ушкодження не відносяться до небезпечних для життя, закритий перелом правої ліктьової кістки спричиняє тривалий розлад здоров`я (а.с.122-123).
Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання від 17.04.2019 потерпіла ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_10 впізнали обвинуваченого ОСОБА_9 як особу, яка спричинила потерпілій тілесні ушкодження 05.01.2019. (а.с.124-128, 129-133).
22.04.2019 року слідчим був проведений слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , в ході проведення якого ОСОБА_9 у присутності понятих показав, що 05.01.2019 року прибув на територію металобази з метою здійснення крадіжки грошей, які зберігались в приміщенні охорони, але застав там жінку, яка повідомила йому, що прийомщик перебуває на території. Двічі він заходив в приміщення охорони і двічі жінка перебувала в приміщенні. Він підібрав на території металобази металеву трубу і з нею направився втретє до приміщення охорони, але жінка знов перебувала в цьому приміщенні. Він з трубою у руці направився до столу, але жінка почала кричати, тоді він почав бити її трубою. Жінка кричала сильніше, тоді він злякався та втік, але був схоплений охоронцем (а.с.134-144).
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_9 є доведеним і його дії судом першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги, вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Зазначені належні та допустимі докази підтверджують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність корисливого умислу у обвинуваченого ОСОБА_9 під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 та необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 122 КК України апеляційний суд не приймає до уваги та вважає такими, що викладені з метою перекваліфікації його дій на більш м`яку статтю КК України, і як наслідок і призначення йому більш м`якого покарання за вчинений злочин. Зазначені доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції, спростовуються показами потерпілої та свідка, у вироку суду їм надана відповідна оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Проте, всупереч доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 суд першої інстанції зробив вірну кваліфікацію діянь обвинуваченого за кваліфікуючими ознаками а саме напад з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій (ч. 2 ст. 187 КК України).

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК Україниі така кваліфікація є правильною.

Посилання апеляційної скарги, що обвинувачений визнав свою вину спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається що в суді першої інстанції ОСОБА_9 свою вину у скоєному визнав частково.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У п. 1, 2, 4 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінальних покарань» роз`яснено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Покарання ОСОБА_9 , всупереч доводів апеляційної скарги, призначено судом першої інстанції з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_9 покарання є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України.
До обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого є скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції було враховано та надана оцінка зазначеним обставинам.

Дане переконання суду засноване на дослідженні всіх доказів у справі в їх сукупності, які повністю підтверджують винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.10.2019 року, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4