Дата документу 18.06.2020 Справа № 337/5268/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/5268/19 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/652/20 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерплої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, працюючого слюсарем ТОВ «Глобал спірітс груп», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 7500грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Згідно зі змістом вироку, 08 листопада 2019 року приблизно о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в кабінеті № 3 КНП «Запорізького центру медико-санітарної допомоги №5», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, бул. Будівельників, 7, на ґрунті неприязних відносин, в ході конфлікту, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_8 рукою за праве передпліччя, чим спричинив останній садно в ділянці правого передпліччя, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації судом його дій, вважає, що вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого. Також потерпіла вважає, що судом неправильно було вирішено цивільний позов який на її думку мав був задоволений у повному обсязі.

На підставі викладеного потерпілий просить скасувати вирок, призначити ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт не менше 150 годин або виправні роботи строком на 1 рік, а також стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду в сумі 15000 грн., а також витрати на правову допомогу.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: потерпілу та її представника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги в частині відшкодування моральної шкоди; обвинуваченого, який не заперечував проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винними, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги потерпілої щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання в межах інкримінованої йому статті, а саме у виді громадських робіт не менше 150 годин, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, дотримався вимог ст.65 КК Країни та врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у психіатричному та неврологічному диспансері не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце роботи та стійкі соціальні зв`язки.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав: щире каяття та активне сприйняття розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували відповідальність і які передбачені ст.67 КПК України, суд першої інстанції під час судового розгляду не встановив.
Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, з чим погоджується і апеляційний суд.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Усі доводи потерпілої сторони, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та, відповідно, не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та постановлення нового, як про це просить представник потерпілого.
Більше того, вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив, що призначення покарання обвинуваченому у вигляді громадських робіт, є не доречним, оскільки ОСОБА_7 , у вільний від роботи час здійснює догляд за непрацездатною сестрою, що хворіє на стійке психічне захворювання.
Отже, призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, у вищевказаному виді та розмірі є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільній небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.
Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку колегія суддів не встановила.

Разом з тим, на думку колегії суддів, слушними є доводи апеляційної скарги потерпілої щодо необхідності збільшення визначеного судом розміру стягнення моральної шкоди, завданої цим злочином.
Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване ст.ст.32, 56 Конституції України.

Відповідно до положень ст.129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що в мотивувальній частині вироку суд на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого, цивільного відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, з кого саме вони стягуються, на чию користь та в якому порядку проводити стягнення, зарахувати суми, добровільно передані цивільному позивачеві, вказати матеріальний закон на підставі якого вирішено цивільний позов, давши при цьому належну оцінку зазначеним обставинам.
Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно вимог ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Також, у ч.1 ст.368, частинах 3,4 ст.374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Цивільне законодавство України, під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що потерпіла заявила цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив матеріали кримінального провадження щодо цивільного позову відносно необхідності відшкодування моральної (немайнової) шкоди та правильно встановив, що діями обвинуваченого потерпілим завдано моральну шкоду.

З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілим моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.

Суд визнав заявлену суму завищеною та визнав за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди лише 7500,00 грн., оскільки жодного доказу на підтвердження заявлених вимог потерпілою не надано.
Колегія суддів вважає, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно встановив, але недостатньо врахував перенесені нею фізичні та моральні страждання внаслідок одержаних нею тілесних ушкоджень.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 ОСОБА_7 , знаходячись в кабінеті № 3 КНП «Запорізького центру медико-санітарної допомоги №5» на ґрунті неприязних відносин, в ході конфлікту, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_8 рукою за праве передпліччя, чим спричинив останній садно в ділянці правого передпліччя, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Внаслідок вчинених дій ОСОБА_7 щодо потерпілої ОСОБА_8 вони негативно впливають на її ділову репутацію як лікаря та мають наслідком зменшення кількості пацієнтів, а як наслідок, втрату доходу. Такі дії обвинуваченого вже вплинули та продовжують впливати на ділову репутацію потерпілої. Крім того, внаслідок вчинених дій обвинуваченим, 08.11.2019 був зірваний робочий день потерпілої ОСОБА_8 , а тому доводи апеляційної скарги потерпілої щодо збільшення суми моральної шкоди є прийнятними.

Колегія суддів, виходячи із засад розумності, доведеності факту заподіяної моральної шкоди, а також справедливості та обґрунтованості позовних вимог, враховуючи наслідки злочину, а також особу обвинуваченого та обставини вчиненого ним злочину, вважає за необхідне збільшити розмір грошового стягнення із обвинуваченого в рахунок відшкодування завданої його діями моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 та визначає суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 15000 гривень, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів на підставі положень ст.408 КПК України, з урахуванням того, що це не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, приходить до переконання про необхідність зміни вироку суду в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди та часткового задоволення апеляційної скарги потерпілої.
Отже, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України та призначене покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, відповідає меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст.65 КК України є достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів, а тому вимоги апеляційної скарги потерпілої в частині призначення покарання, задоволенню не підлягають, а вимоги апеляційної скарги потерпілої в частині вирішення цивільного позову - підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , змінити в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 15000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).
В решті вирок суду слід залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4