У Х В А Л А
про призначення справи до судового розгляду
06.11.2019 м. Біла Церква

Колегія суддів Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001316 від 09.05.2019 відносно:

ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

що надійшов від прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області 31.10.2019 по якому призначено підготовче судове засідання на 06.11.2019,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6 ,

потерпіла: ОСОБА_7 ,

представник потерпілої-адвокат: ОСОБА_8 ,

захисник - адвокат: ОСОБА_9 ,

обвинувачений: ОСОБА_5

У С Т А Н О В И Л А:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
До судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою суду від 01.11.2019 за вищевказаним кримінальним провадженням призначено підготовче судове засідання на 06.11.2019, на розгляд у якому винесено питання регламентовані статтями 314-316 КПК України.
Позиція сторін та інших учасників.
Сторони кримінального провадження з боку обвинувачення та захисту, а також потерпіла та її представник вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, у відкритому судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.
Крім цього прокурором на виконання вимог ч. 3 ст. 315 КПК України заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 терміном на 60 днів, враховуючи наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, що може спонукати обвинуваченого уникати суду та переховуватися від суду, а також враховуючи що обвинуваченому відомо місце проживання потерпілої та свідків, що не виключає ризиків здійснення з боку обвинуваченого тиску на вказаних осіб, крім цього враховуючи обставини, встановлені слідством під час досудового слідства за якими обвинувачується ОСОБА_5 , а саме вчинення злочину відносно свого давнього приятеля, з корисливих мотивів, дає підстави вважати про відсутність у обвинуваченого елементарних морально-соціальних перепон при забезпеченні свого благополуччя, отже можливість настання для обвинуваченого наслідків у вигляді тривалого позбавлення волі дає можливість зробити висновки про потенційну загрозу вчинення ОСОБА_5 іншого злочину.
Потерпіла та представник потерпілої в судовому засіданні підтримали заявлене клопотання прокурора, просили його задовольнити з підстав викладених в ньому.
Захисник в судовому засіданні просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки вказане клопотання заявлене на думку захисника з порушенням вимог, передбачених ч. 3 ст. 315 КПК України, а саме враховуючи Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 прокурор може подавати клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу обвинуваченому, а клопотання про продовження запобіжного заходу зазначеним Рішенням КСУ визнано неконституційним, тому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурору про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 .
Також захисником одночасно заявлене клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю (браслет) за адресою: АДРЕСА_1 , в обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, не має наміру ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що підтверджується поведінкою останнього, яке мало місце впродовж часу з 11.05.2019 після вручення повідомлення про підозру до 23.07.2019, тобто до зміни запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою. ОСОБА_5 на всі виклики слідчого, прокурора прибував вчасно, жодних спроб щодо ухилення від слідства та суду не вчиняв.
Крім цього захисником заявлене клопотання про часткове скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді від 13.05.2019, а саме в частині заборони зберігання та користування транспортним засобом марки «Renault Scenic» державний номерний знак НОМЕР_1 , в обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що вказаний транспортний засіб визнаний слідством речовим доказом по справі, але на вказаному транспортному засобі злочин не вчинявся, воно не є знаряддям вчинення злочину, крім цього вказаний транспортний засіб придбався під час шлюбу, та є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим просить передати транспортний засіб марки «Renault Scenic» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 - ОСОБА_10 на зберігання з правом користування.
Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав доводи викладені його захисником.
Прокурор на клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, просив відмовити з підстав викладених в його клопотанні про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що посилання захисника на Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 є некоректним, оскільки зазначене рішення визнало неконституційним норму щодо «автоматичного» продовження під час підготовчого судового засідання запобіжних заходів обраних під час досудового розслідування, в разі відсутності клопотань учасників кримінального провадження про продовження заходів. Відносно клопотання про часткове скасування арешту накладеного на транспортний засіб ОСОБА_5 також просив відмовити, оскільки відповідно до ст. 100 КПК України доля речових доказів вирішується під час ухвалення остаточного рішення по справі.
Представник потерпілого та потерпіла підтримали думку прокурора щодо заявлених клопотань захисником та просили відмовити в їх задоволенні.
Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із вказаних питань.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що згідно зі статтями 315, 316 КПК України, справа підлягає призначенню до судового розгляду, з огляду на таке.
Під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.
Отже суд вважає, що підстав для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України немає.
Підстав для закриття провадження немає. Обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Кримінальне провадження підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.
Серед іншого, визначено, що судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити у відкритому судовому засіданні, судом колегіально, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.
Так, у підготовчому судовому засіданні, відповідно до положень ч. 2 ст. 318, пунктів 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом визначено коло осіб з боку обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.
Враховуючи, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів відносно обвинуваченого, вислухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали судового провадження, приходить до наступного.
Так, строк тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 11.11.2019, до зазначеної дати розглянути справу по суті не представляється можливим, тому виникло питання про доцільність продовження строків тримання під вартою обвинуваченому.
Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 злочину, дані про його особу, а саме останній раніше не судимий, пенсіонер, одружений, має на утримані неповнолітню дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки, а також те, що відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд приходить до висновку, що ризики та обставини відповідно до статей 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися, а саме ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено у тому числі довічне позбавлення волі, усі докази передбачені ст. 84 КПК України з боку обвинувачення, захисту та потерпілої, у цей час, не досліджені, у світлі чого, з урахуванням наведених даних суд уважає, що обставини регламентовані п. 1, п.3, п. 5 ч. 1 ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними.
При цьому, вони обумовлені у світлі, як вказаних відомостей, так і факторів пов`язаних з характером вказаної особи, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій він піддається до кримінальної відповідальності, з огляду на що об`єктивний спостерігач вважає, що, у даному конкретному випадку, обставини визначені ст. 177 КПК України щодо ризиків є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними матеріалами, як і інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу.
Обставини регламентовані ст. 178 КПК України, у світлі даних про обвинуваченого, у поєднанні з характером висунутого обвинувачення та проведеним комплексом досліджених, у цій справі, доказів, та тих, які тільки мають бути в ньому вчинені, самі по собі, навіть, при їх дійсній наявності, не можуть бути такими, що вказують на відсутність передумови визначеної п. 3 ч. 1 ст. 194 зазначеного Кодексу, у цій ситуації, так як є доведеною наявність обставин визначених ст. 177 КПК України.
Як наслідок, у цей період, є наявними обставини визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ч. 3 ст. 315 КПК України.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступень втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
Відносно питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом обрання іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів пов`язаних з характером вказаної особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосуванням більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам.
Пояснення сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують, а строк утримання обвинуваченого під вартою не виходить за межі визначені КПК України та є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході підготовчого судового засідання було встановлено наявність передумов регламентованих п. п.1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу.
Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає необхідним продовжити щодо обвинувачених винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.
Враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 повинен бути продовжений на 60 днів.
Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.
Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на майно яке перебуває у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, і перебувають у нього в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно з санкцією передбаченої ч. 2 ст. 115 КК України за вчинення зазначеного злочину Кримінальний кодекс України передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Отже, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України долю речових доказів, суд вирішує під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 314-318, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0001316 від 09.05.2019 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 14.11.2019 о 17.00 год.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілу, представника потерпілої, захисника, обвинуваченого.

Кримінальне провадження розглядати колегіально в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України продовжити на 60 днів по 04.01.2020 включно.

В задоволенні клопотання захиснику адвокату ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосування електронного засобу контролю (браслет) за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

В задоволенні клопотання захиснику адвокату ОСОБА_9 про часткове скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді від 13.05.2019, а саме в частині заборони зберігання та користування транспортним засобом марки «Renault Scenic» державний номерний знак НОМЕР_1 відмовити.

Повний текст рішення проголошений 06.11.2019 о 17.10 год. у приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, 4-А.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Державної установи «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду в частини продовження строку дій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає окремому оскарженню до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом семи днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає. Заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий Суддя Суддя
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3