ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/1504/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/438/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції - захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 22.10.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України 1 рік іспитового строку;
2) 25.12.2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України 2 роки іспитового строку;
3) 16.11.2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,
визнано винним та засуджено:

- за ч.2 ст. 296 КК України на строк 4 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України на строк 5 років позбавлення

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років

За сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.11.2017 року у вигляді 6 місяців і остаточно призначенои ОСОБА_7 до відбування покарання 5 (п`ять) років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 18 травня 2018 року.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , вирок стосовно якого не оскаржується.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , 22 березня 2018 року, приблизно о 20 годині, разом зі знайомим ОСОБА_9 , перебуваючи у вагоні електропоїзду №6444 сполученням «Ізюм-Харків», який знаходився на пероні залізничного вокзалу, розташованого по площі Привокзальній, 1 в м. Ізюм Харківської області, діючи умисно з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, усвідомлюючи перебування у громадському місці, використовуючи малозначний привід, у присутності сторонніх осіб спочатку ОСОБА_9 безпричинно наніс ОСОБА_10 більше двох ударів рукою в область голови, після чого ОСОБА_7 , маючи раптово виниклий умисел на хуліганські дії, наніс ОСОБА_10 один удар ногою в область обличчя. Внаслідок спільних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 завдані згідно з висновком судово-медичної експертизи № 98-ІЗ/18 від 28.03.2018 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та садна на лобі, синця на носі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Так, ОСОБА_7 , повторно, 22 березня 2018 року, приблизно о 20 годині 01 хвилина, перебуваючи у вагоні електропоїзду №6444 сполученням «Ізюм-Харків», який знаходився на пероні залізничного вокзалу, розташованого по площі Привокзальній, 1 в м. Ізюм Харківської області, маючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що за його діями стежать сторонні особи, підняв з підлоги вказаного вагону мобільний телефон "DOOGEE X 5 MAX", який належить ОСОБА_10 та випав з кишені верхнього одягу останнього у ході вчинення хуліганських дій, тим самим відкрито викрав вказаний мобільний телефон, чим заподіяв ОСОБА_10 згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1106/18 від 27.03.2018 майнову шкоду у сумі 1520 грн. 80 коп.
ОСОБА_9 , 22 березня 2018 року, приблизно о 20 годині, разом зі знайомим ОСОБА_7 , перебуваючи у вагоні електропоїзду №6444 сполученням «Ізюм-Харків», який знаходився на пероні залізничного вокзалу, розташованого по площі Привокзальній, 1 в м. Ізюм Харківської області, діючи умисно з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, усвідомлюючи перебування у громадському місці, використовуючи малозначний привід, у присутності сторонніх осіб безпричинно наніс ОСОБА_10 більше двох ударів рукою в область голови, після чого ОСОБА_7 , маючи раптово виниклий умисел на хуліганські дії, безпричинно наніс ОСОБА_10 один удар ногою в область обличчя. Внаслідок спільних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ОСОБА_10 завдані згідно з висновком судово-медичної експертизи № 98-ІЗ/18 від 28.03.2018 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та садна на лобі, синця на носі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_11 , продовжуючи діяти умисно та з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, скляною пляшкою, яку тримав у руці, здійснив розбиття скла салонних дверей вказаного вище електропоїзду №6444, чим порушив громадський спокій.
До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок стосовно нього змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі, є занадто суворим. Зазначає про те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано, що він визнав вину у повному обсязі та щиро розкаявся. Водночас просить застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у скоєнні злочину та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.
Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на військовому обліку в Ізюмському ОМВК, строкову військову службу не проходив, переданий на облік військовозобов`язаних запасу за ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як засуджена особа, не одружений, не працевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується формально задовільно, будучи неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти власності на шлях виправлення не став, знову скоїв корисливий злочин.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та наявність обставини, що обтяжує покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 скоїв злочини середньої тяжкості та тяжкі; не працює, не одружений, неодноразово був засуджений, що свідчить про стійку антисоціальну направленість його особи та установку на особисте збагачення шляхом скоєння злочинів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, а призначення більш м`якого виду покарання із застосуванням ст..69 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.
Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого про можливість призначення більш м`якого покарання із застосуванням ст.69 КК України є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Також, обвинувачений подав клопотання про зарахування йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року).
Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини за цим кримінальним провадженням після 21 червня 2017 року.
Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII.
За таких обставин, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування йому попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), належить залишити без задоволення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: