Номер провадження: 11-сс/813/564/20
Номер справи місцевого суду: 947/5111/20 1-кс/947/2281/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
представника власника майна ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу представника АТ «Альфа-Банк» - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 11.03.2020 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №000028 від 04.03.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №000028 від 04.03.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, а саме на: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 30600754), а також земельну ділянку №15 площею 0,1 га, кадастровий номер :27:004:0386 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та земельну ділянку №18 площею 0,08 га, кадастровий номер :27:004:0403 за адресою: АДРЕСА_2 із забороною органам державної виконавчої служби та/або приватним виконавцям та будь-яким особам, які виконують повноваження суб`єктів державної реєстрації згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі будь-яким державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, а також іншим акредитованим суб`єктам здійснювати реалізацію арештованого майна або вчиняти реєстраційні дії по внесенню змін до відомостей про вищевказані об`єкти нерухомого майна.

Обґрунтовуючи рішення про задоволення вказаного клопотання, слідчий суддя врахував те, що зазначені вище житловий будинок та земельні ділянки, належні на праві власності ОСОБА_11 , визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні та те, що прокурором була повністю доведена необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі представник стягувача у виконавчому провадженні АТ «Альфа-Банк» - адвокат ОСОБА_9 зазначив, що категорично не погоджується із висновками слідчого судді, вважаючи оскаржувану ухвалу невідповідною вимогам законодавства з огляду на наступні обставини:

- слідчий суддя залишив поза увагою, що оскаржувана ухвала грубо порушує права банку на продаж державним виконавцем майна боржника та отримання банком коштів від його реалізації в рамках виконавчого провадження, оскільки чинною на теперішній час ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 15.10.2019 р. було задоволено подання державного виконавця та надано дозвіл на реалізацію визначеної частки майна боржника ОСОБА_12 у спільному майні, а саме на частку вказаного житлового будинку, а також на частку зазначеної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ;

- висновки слідчого судді про те, що не накладення арешту на вказане в ухвалі майно призведе до порушення законних прав неповнолітніх дітей боржника та позбавить їх права користування житловим будинком є безпідставними з огляду на те, що на електронному аукціоні для реалізації було виставлено не будинок в цілому, а лише його частину, яка складає 481,1 кв.м., а земельні ділянки, які не є житловою нерухомістю, взагалі жодним чином не стосуються прав дітей боржника;

- в порушення вимог ст. 216 КПК України, досудове розслідування зазначеного кримінального провадження за ч. 1 ст. 364 КК України здійснюється неналежним суб`єктом прокуратурою;

- слідчий суддя не встановив достовірно того, хто є власником арештованого майна, помилково зазначивши про те, що таким є ОСОБА_11 , в той час як фактичним власником майна є ОСОБА_12 , якого не було належним чином сповіщено про розгляд клопотання прокурора;

- слідчий суддя залишив поза увагою, що клопотання прокурора не містить законних підстав для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданнями кримінального провадження, не відповідає тяжкості правопорушення та становить надмірний тягар для володільця майна, не містить посилань на заявлений цивільний позов та повідомлення будь-якій особі про підозру, в кримінальному провадженні не існує потерпілих та санкція ч. 1 ст. 364 КК України не передбачає конфіскації майна як виду додаткового покарання.

Посилаючись на викладені обставини, представник ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Окрім того, в поданій апеляційній скарзі представник банку порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали слідчого судді як пропущеного із поважної причини, зокрема, у зв`язку із тим, що ухвала була постановлена 11.03.2020 р. без виклику апелянта та про наявність зазначеного рішення останньому стало відомо лише 30.03.2020 р.

В судове засідання апеляційного суду представник АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_9 не з`явився, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду; 10.04.2020 р. подав на адресу апеляційного суду клопотання про проведення апеляційного розгляду за його відсутності у зв`язку із запровадженням на території України карантину.
Враховуючи неявку апелянта в судове засідання, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника ОСОБА_9 ..
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та пояснила, що АТ «Альфа-Банк» не має відношення до арештованого майна, оскільки він не є його власником, тому апеляційна скарга представника підлягає поверненню апелянту. Представник власника майна ОСОБА_8 також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що згадана апелянтом ухвала Київського райсуду м. Одеси від 15.10.2019 р. на теперішній час оскаржується в апеляційному порядку та апеляційне провадження відкрито.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна та думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Що стосується клопотання представника банку про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, апеляційний суд наголошує наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Разом з тим, відповідно до вимог абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається з зазначених у скарзі пояснень апелянта, що підтверджується матеріалами провадження, представник банку дійсно не був присутнім при винесенні ухвали слідчого судді 11.03.2020 року (а.с. 35-36), в судове засідання не викликався; матеріали справи не містять жодних відміток про направлення банку копії зазначеної ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що твердження апелянта про ознайомлення зі змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді саме 30.03.2020 року є такими, що відповідають дійсності, при цьому, апеляційний суд враховує ту обставину, що строк оскарження ухвали слідчого судді у даному випадку, відповідно до вищевказаних положень кримінального процесуального закону, необхідно обчислювати саме з моменту отримання копії ухвали, тобто з 30.03.2020 року, тому, строк оскарження ухвали слідчого судді представником банку ОСОБА_9 фактично пропущений не був, оскільки скарга, відповідно до відмітки організації поштового зв`язку, була подана 31.03.2020 р., в зав`язку з чим, підстави для розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали відсутні.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Апеляційний суд погоджується з доводами представника АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_9 , про те, що зазначена банківська установа має законні права, як стягувача у виконавчому провадженні, в рамках якого проводилось звернення стягнення на арештоване майно, на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 11.03.2020 р. з наступних підстав.

Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
В свою чергу, приписи абз. 3 ч. 7 КПК України встановлюють, що треті особи мають право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
При цьому, зазначені вище положення кримінального процесуального закону узгоджується із судовою практикою, зокрема, Верховний Суд у своїй постанові по справі №5-162кс (15) 17 від 14.09.2017 р. зазначає, що в КПК України не встановлено чіткого переліку осіб - суб`єктів права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна, а в п. 10 ст. 393 КПК України вказано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.
Більш того, в постанові від 03.03.2016 р. у справі №5-347кс15 Верховний Суд дійшов висновку про те, що за умови, що судове рішення стосується прав, свобод та інтересів особи, остання вправі звернутись до суду вищої інстанції з його оскарженням незалежно від своєї участі в судовому розгляді.

Враховуючи зазначені положення закону та судової практики, апеляційний суд доходить висновку про наявність законного права АТ «Альфа-Банк», як стягувача у виконавчому провадженні, на апеляційне оскарження зазначеної ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, оскільки така ухвала безпосередньо стосується прав та інтересів банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Як вбачається зі змісту клопотання прокурора про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №000028 від 04.03.2020 р. (а.с. 1-5), прокурор визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому нерухоме майно збереження такого майна як речового доказу та недопущення незаконного відчуження вказаних об`єктів з електронних торгів, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, яка загалом визначає поняття, підстави та мету накладення арешту на майно.

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР (а.с. 6) вбачається, що Київським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України за зверненням ОСОБА_13 , поданого в інтересах ОСОБА_12 , з приводу того, що службовими особами відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України шляхом зловживання своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, було прийнято рішення про реалізацію на електронних торгах житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровано місце проживання неповнолітніх дітей, без відповідного дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Водночас, диспозиція ч. 1 ст. 364 КК України передбачає відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначила, що в розслідуваному кримінальному провадженні збитків завдано не було та накладення арешту на зазначене в клопотанні майно здійснювалось саме з метою запобігання завдання шкоди охоронюваним законом правам неповнолітніх дітей, проте колегія суддів наголошує на тому, що обов`язковим елементом об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України є наявність істотної шкоди.
Окрім того, на переконання апеляційного суду, органом досудового розслідування не було доведено того, який чином нерухоме майно, на яке просить накласти арешт прокурор, містить ознаки речового доказу в зазначеному провадженні та може бути використане для доведення будь-яких фактів чи обставин з приводу вчинення зловживання владою або службовим становищем.
Водночас, колегія суддів наголошує, що слідчий суддя при задоволенні клопотання прокурора та накладенні арешту на нерухоме майно не врахував, вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, зокрема, накладення арешту на вказане в ухвалі майно призводить до порушення законних прав АТ «Альфа-Банк» як стягувача у виконавчому провадженні та позбавляє його можливості отримання коштів від реалізації державним виконавцем майна боржника в рамках виконавчого провадження.

Так, відповідно до наданої апелянтом інформації, на теперішній час існує чинна ухвала Київського райсуду м. Одеси від 15.10.2019 р., (провадження №6/947/517/19) якою було задоволено подання державного виконавця та надано дозвіл на реалізацію визначеної частки майна боржника ОСОБА_12 у спільному майні, а саме на частку житлового будинку, реєстраційний номер майна 30600754, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також на частку земельної ділянки №15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :27:004:0386, площею 0,1 га, розміщеної за адресою: АДРЕСА_2 , яке не зареєстроване боржником ОСОБА_12 у встановленому законом порядку.

Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчим суддею було залишено поза увагою, що органом досудового розслідування не було доведено того, що вказане в клопотанні нерухоме майно, зокрема житловий будинок та дві земельні ділянки, містить ознаки речових доказів в розслідуваному кримінальному провадженні №000028 від 04.03.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Що стосується доводів представника банку про те, що слідчим суддею не було встановлено достовірно того, хто є власником арештованого майна та помилково зазначено про те, що таким є ОСОБА_11 апеляційний суд такі твердження приймає до уваги та зазначає наступне.

Відповідно до наданої органом досудового розслідування інформації, вказане в клопотанні нерухоме майно (а.с. 5), зокрема, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також дві земельні ділянки із кадастровими номерами :27:004:0386 та : 27:004:0403, відповідно до відкритих відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна (а.с. 10, 16), належать на праві приватної власності ОСОБА_11 ..

Разом із тим, апелянтом до апеляційної скарги була додана копія ухвали Київського райсуду м. Одеси від 12.03.2019 р., відповідно до якої було задоволено подання державного виконавця та визначено частку майна боржника ОСОБА_12 у спільному майні, а саме житловому будинку, реєстраційний номер майна 30600754, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованому на підставі свідоцтва про право власності за ОСОБА_11 як частку; визначено частку майна боржника ОСОБА_12 у спільному майні, а саме земельній ділянці № НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :27:004:0386, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованої на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_11 як частку. Зазначена ухвала була оскаржена представником власника майна ОСОБА_8 в апеляційному порядку та ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.12.2019 р. залишена без змін.

Таким чином, на теперішній час фактичним власником частки вищевказаного нерухомого майна, зокрема, житлового будинку та земельної ділянки, є ОСОБА_12 , який не зареєстрував своє право власності в передбаченому законом порядку.

За викладених вище обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника банку про те, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчим суддею не було вжито заходів щодо виклику для розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно співвласника майна ОСОБА_12 .

Разом з тим, доводи апелянта про те, що досудове розслідування зазначеного кримінального провадження здійснюється неналежним суб`єктом органами прокуратур и апеляційний суд оцінює критично, вважаючи їх помилковими з огляду на таке.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 216 КПК України, досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування) здійснюється слідчими органів Національної поліції.
Із системного аналізу положень ст. 216 КПК України вбачається, що обов`язок проводити досудове розслідування в кримінальному провадженні за ч.1 ст. 364 КК України законом покладений на слідчих органів поліції.
При цьому, згідно із наявному в матеріалах провадження витягу із ЄРДР (а.с. 6), досудове розслідування зазначеного кримінального провадження №000028 за ч. 1 ст. 364 КК України здійснюється Київським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, що свідчить про те, що в даному випадку досудове розслідування, всупереч твердженням представника банку, здійснюється належним суб`єктом, передбаченим кримінальним процесуальним законом органом Національної поліції.

Водночас, приписи ч. 1 ст. 171 КПК України передбачають, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
В даному випадку, до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно звернулась, використовуючи надані їй вищезазначеними положеннями закону повноваження, прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 (а.с. 1-5).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Відтак, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, не звернувши увагу на необґрунтованість клопотання прокурора про накладення арешту на вказане нерухоме майно, що є підставою для задоволення апеляційної скарги представника АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_9 ,скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника АТ «Альфа-Банк» - адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2020 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №000028 від 04.03.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, зокрема, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 30600754), а також земельну ділянку №15 площею 0,1 га, кадастровий номер : 27:004:0386 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та земельну ділянку №18 площею 0,08 га, кадастровий номер :27:004:0403 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4