233 № 229/2864/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001364 від 30 листопада 2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дружківка Донецької області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкав до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.1 ст.146, ч.4 ст.296, ч.3 ст.186 КК України ,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001364 від 30 листопада 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.1 ст.146, ч.4 ст. 296, ч.3 ст.186 КК України.
В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ст.177 КПК України, станом на теперішній час не перестали існувати. Обвинувачений ОСОБА_5 , у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, може умисно переховуватися від суду, що підтверджується тим, що останній після вчинення першого злочину про себе не заявив, а продовжив вчиняти інші злочини. Також обвинувачений може вчинити інше правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 за короткий проміжок часу вчинив ряд умисних тяжких злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не погодився з клопотанням прокурора, він не мав і не має наміру ухилятися від суду, не ухилявся від слідства, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем його мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де він на протязі чотирьох років до затримання мешкав разом з Брежнєвою.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні не погодився з клопотанням прокурора, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт за адресою фактичного його проживання: АДРЕСА_2 , оскільки обвинувачення висунуте ОСОБА_5 є необґрунтованим, в діях останнього вбачається лише незаконне проникнення до території, обвинувачений має захворювання.
Заслухавши думку учасників судового провадження, оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України, суд приходить таких висновків.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2019 року ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було застосовано до нього 07 грудня 2018 року, був продовжений по 21 лютого 2020 року включно. Завершити судовий розгляд кримінального провадження до спливу дії запобіжного заходу не можливо у зв`язку з клопотанням прокурора про надання часу для підготовки до судових дебатів.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При вирішенні клопотання про продовження та зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також ст.12 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до вимог п. п. З і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 р. Суд зауважує, що, згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Також в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.
З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України» вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду, в тому числі тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.162, ч.1 ст.146, ч.4 ст. 296, ч.3 ст.186 КК України.
Підставою для обрання та в подальшому продовження вищевказаного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 було існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризику втечі і переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження вчиняти кримінальні правопорушення.
Положення частини 2 статті 194 КПК України зобов`язує суд постановити ухвалу про відмову в продовженні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе, між іншим наявність, достатніх підстав вважати, що продовжує існувати хоча б один із ризиків, на які вказує прокурор, або з`явилися нові ризики, які виправдовують обмеження особистої свободи обвинуваченого та перешкоджають завершенню судового розгляду кримінального провадження а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених в клопотанні.

Прокурором в судовому засіданні доведено існування на теперішній час, з достатньою імовірністю, яка заслуговує на увагу суду, ризиків, передбачених п.п 1.5 ч.1 ст.177 КПК України а саме: - ризику переховування від суду, з огляду на те, що суворість покарання за вчинення в тому числі і тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до восьми років, в разі визнання його винним, може бути визнане обвинуваченим ОСОБА_5 більш небезпечним ніж втеча; та - ризику вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження вчинення кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_5 , згідно обвинувального акту, обвинувачується в тому, що за короткий проміжок часу вчинив ряд умисних в тому числі і тяжких злочинів.

В той же час, враховуючи тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою з 04 грудня 2018 року, прокурором в судовому засіданні не доведено доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливість застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст.187 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання ОСОБА_5 винуватим; вік обвинуваченого, стан здоров`я та обмежені можливості отримання ефективної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора; наявність постійного місця проживання на території м. Дружківка Донецької області; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання спільне проживання на протязі тривалого часу з ОСОБА_6 , наявність дитини; відсутність судимостей; відсутність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини та фактичний строк тримання під вартою, з дня затримання з 04.12.2018 року - понад один рік; суд дійшов висновку, що усунення існуючих ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 можливе і при застосуванні такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт із покладенням на обвинуваченого, обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
При цьому суд зазначає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_5 у вчиненні ряду умисних в тому числі і тяжких насильницьких злочинів, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його судом винним, самі по собі не свідчать про необхідність продовження застосованого до нього виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, поклавши на нього, обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
З огляду на вище наведені підстави, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 діб задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 331 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - відмовити.
Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дружківка Донецької області, громадянину України, з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, звільнивши його негайно з - під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , такі обов`язки:
1) Прибувати за кожною вимогою до суду;
2) Не відлучатися з м. Дружківка Донецької області без дозволу суду;
3) Повідомляти суд про зміну місця проживання;
4) Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 , залишати житло за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 - цілодобово;
5) Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 спілкуватися з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;
6) Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі неприбуття на виклик суду без поважних причин на нього може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також застосований привід.
Виконання ухвали щодо запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - доручити Дружківському ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні прокурора першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_3 .
Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.
Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, тобто до 19 квітня 2020 року включно.
Направити/вручити копію цієї ухвали учасникам судового провадження, негайно після її оголошення, а також направити начальнику ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Донецької області, начальнику Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1