ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2018/20 Справа № 203/1236/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0002468 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п.7 ч. 2 ст. 115 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків: - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками; - докласти зусиль до пошуку роботи або навчання.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено підстави для обрання ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, зокрема, прокурором та слідчим не наведено наявності підстав, передбачених ст.177 КПК України.
Також прокурором, в порушення вимог ст.183 КПК України, в клопотанні не наведено фактів неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, які є підставою для обрання виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.
Неотримання необхідної медичної допомоги щодня веде до погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 , що є ризиком для його життя.
Вказує на те, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, здобуває вищу освіту.
При цьому не було враховано те, що ОСОБА_8 в розшуку ніколи не перебував, від органів досудового розслідування та/або суду не переховувався, а тому ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду є необгрунтованим.
Також, на цей час з боку свідків або потерпілого жодних заяв щодо здійснення на них тиску, побоювання за своє життя та здоров`я надано до суду не було, що спростовує ризик впливу на потерпілого та свідків з боку обвинуваченого.
Ризик вчинення інших злочинів є недоведеним, оскільки до моменту затримання ОСОБА_8 мав мінливі підробітки, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Також ризик знищення будь-яких речей чи документів письмовими доказами або поясненнями сторін не підтверджено, оскільки відповідно до матеріалів провадження у потерпілих відсутні документи щодо права власності на викрадене у них майно, а отже не конкретизовано, які саме речі ОСОБА_8 може знищити.
Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з підстав врученням обвинуваченому клопотання про застосування та продовження запобіжного заходу з додатками до нього, серед яких є протоколи допитів потерпілих та свідків, у зв`язку з чим ОСОБА_8 на підставі цих документів може допомагати іншим співучасникам злочину шляхом надання порад, вказівок також є недоведеним.
Зазначає, що судом не взято до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, а саме наявність у нього родини та утриманців, постійного місця роботи або навчання.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 серпня 2020 року.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, судове дослідження доказів по справі не проведено, а отже перебуваючи на волі ОСОБА_9 зможе перешкодити встановленню істини у справі, вплинути на потерпілих та свідків, переховуватися від суду із метою уникнення відповідальності та продовжити вчинення кримінальних правопорушень. Отже, на теперішній час не зникли ризики, зазначені ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому ОСОБА_9 міри запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0002468 від 08.11.2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п.7 ч. 2 ст. 115 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 03.06.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що на цей час існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, судове дослідження доказів по справі не проведено.
Відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Таким чином, зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, вказані ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Посилання захисника щодо відсутності ризиків знищення, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинення іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки вони не були враховані судом першої інстанції.
Твердження про те, що судом при розгляді клопотання прокурора не було взято до уваги вік, стан здоров`я обвинуваченого, наявність постійного місця роботи або навчання, а також те, що ОСОБА_8 не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, здобуває вищу освіту, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому доводи захисника про те, що судом не взято до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, а саме наявність у нього родини та утриманців, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки вказаний факт не підтверджений матеріалами провадження, окрім того, відповідно до клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, які вчинені із застосуванням насильства, та ч. 2 ст. 15 п.7 ч. 2 ст. 115 КК України, за ознаками закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненому з хуліганських мотивів, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосування насильства.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4