Справа № 304/996/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/12/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7
встановила:

цією ухвалою у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.213 КК України, на підставі ст.45 КК України, тобто у зв`язку з дійовим каяттям, а провадження щодо нього у справі закрито.

Арешт на майно, а саме - автомобіль марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , який був накладений під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду від 30 травня 2019 року скасовано та постановлено повернути вищевказаний автомобіль ОСОБА_11 , як фактичному володільцю.

Речові докази, а саме пристрій невстановленого взірця для зважування та металобрухт загальною масою 805 кг, які знаходяться на спеціальному майданчику Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області постановлено конфіскувати.

Апеляційну скаргу на цю ухвалу подав прокурор Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 . Просить скасувати ухвалу суду щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підготовчого судового засідання. Під час апеляційного провадження просить дослідити аудіо-, відеозапис проведеного підготовчого судового засідання від 20 серпня 2019 року, а також матеріли судової справи, які були наявні на момент ухвалення судом першої інстанції рішення 20 вересня 2019 року.

Згідно ухвали суду першої інстанції, 04 квітня 2019 року обвинувачений ОСОБА_7 , не будучи фізичною особою, відомості про яку включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом з метою заготівлі побутового металобрухту, приїхав на автомобілі марки «ГАЗ» моделі «33021», державний номерний знак НОМЕР_1 , до села Т.Ремета Перечинського району Закарпатської області, де умисно, без спеціального дозволу (ліцензії) та в порушення вимог Закону України «Про металобрухт», незаконно здійснив прийом шляхом закупівлі у мешканців вказаного населеного пункту 805 кг металобрухту чорних металів, який у подальшому мав намір реалізувати особам, що здійснюють операції з металобрухтом, чим порушив порядок здійснення операцій з металобрухтом.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.213 КК України, тобто здійснення прийому брухту чорних металів фізичними особами, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на незаконність, необґрунтованість та несправедливість оскаржуваної ухвали у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і стосуються повноти судового розгляду. Покликається на недотримання судом першої інстанції вимоги ч. 3 ст. 285 КПК України, ч. 3 ст. 370 КПК України та роз`яснень, що містяться у п.п. 2, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».

Вказує, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні постановив оскаржувану ухвалу, не дослідивши конкретні обставини кримінального провадження та будь які докази у справі як щодо даних, що характеризують особу обвинуваченого, так і щодо скасування арешту майна та вирішення долі речових доказів. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно покликався у своєму рішенні на ухвалу слідчого судді від 30 травня 2019 року, з огляду на те, що ця ухвала у матеріалах справи відсутня. Отже, судом першої інстанції не досліджувалась ухвала слідчого судді від 30 травня 2019 року про арешт майна, а також не досліджувались постанови про визнання речових доказів. Зазначає, що суду першої інстанції не могло бути відомо хто є власником арештованого майн, а також його фактичним володільцем, оскільки документи про право власності на це майно чи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу судом не досліджувались. Разом з тим, судом першої інстанції в ухвалі зазначено прізвища і власника майна і його фактичного володільця. При цьому, у судовому зсіданні не було враховано позицію прокурора щодо арештованого майна автомобіля, який відповідно до вимог п.1 ч.9 ст. 100 КПК України підлягав конфіскації. Вважає, безпідставними висновки суду першої інстанції щодо вчинення обвинуваченим злочину вперше, його щире каяття та сприяння у розкритті злочину, оскільки жодних доказів щодо цих обставин судом не досліджено.

Звертає увагу, що наявне у матеріалах справи (а.с. 32) клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у судовому засіданні не подавалось стороною захисту, а також не надходило і через канцелярію суду, отже таке клопотання судом не досліджувалось. Вважає, що у ході судового розгляду було порушено вимоги ст. 54 КПК України, оскільки судове засідання було проведено без участі захисника ОСОБА_12 , і фактично судом першої інстанції було прийнято відмову обвинуваченого від захисника. Крім того, судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_7 не було роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Суд першої інстанції не переконався, що діяння, яке поставлене ОСОБА_7 у провину, дійсно мало місце.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку захисника та пояснення обвинуваченого, які заперечили апеляцію прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини 1 або частиною 2 статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як передбачено ст. 45 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 озвучив клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , яке наявне у матеріалах справи (а.с. 32), про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України. З чим у подальшому погодився і сам обвинувачений ОСОБА_7 . Дана обставина підтверджується, як журналом судового засідання (а.с. 37-38), так і звукозаписом судового засідання від 20 серпня 2019 року.

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000149 від 05 квітня 2019 року (а.с. 2-4), стороною обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Відповідно до цього ж обвинувального акта, затвердженого прокурором, встановлено, що ОСОБА_7 є раніше не судимою особою. Будь яких відомостей на спростування такої обставини матеріали кримінального провадження не містять. Отже, факт того, що ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні вважається особою, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, судом першої інстанції встановлений вірно.

Крім цього, судом першої інстанції у судовому засіданні 20 серпня 2019р. вірно встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 особисто надавав допомогу правоохоронним органам у встановленні об`єктивних обставин кримінального провадження, давав визнавальні покази. При цьому, судом першої інстанції враховано те, що у підготовчому судовому засіданні обвинувачений висловив щирий жаль з приводу своїх незаконних дій, засудив свою злочинну поведінку та зобов`язався у майбутньому не порушувати закон, будь-якої шкоди не заподіяв, що підставно розцінено судом як щире каяття у вчиненому ним злочині та активне сприяння його розкриттю.

При цьому, факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину та активне сприяння розкриттю злочину встановлено наявним обвинувальним актом, у якому дані обставини зазначені як такі, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання. Окрім цього, як вбачається з обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні потерпілі відсутні, цивільний позов не заявлявся і вчиненим ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано (а.с.2-4).

Обвинувачений ОСОБА_7 сам звернувся до суду із клопотанням про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України. Відтак, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 285 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, з достатньою належністю встановив наявність у сукупності усіх елементів необхідних для застосування до обвинуваченого цієї норми закону. При цьому, судом першої інстанції було у повній мірі враховано роз`яснення, що містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».

А тому, апеляційні доводи прокурора про безпідставність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України є необґрунтовані.

Щодо апеляційних доводів прокурора про безпідставне вирішення судом першої інстанції питання про арешт майна та речові докази, колегія судді вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 4 ст. 174 КК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З урахуванням положень ч.1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація у даному кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 213 КК України не застосовується.

Покликання прокурора на те, що автомобіль відповідно до вимог п.1 ч.9 ст. 100 КПК України підлягав конфіскації не ґрунтуються на вимогах закону.

Отже, у даному випадку рішення суду першої інстанції про скасування арешту майна, а саме арешт на автомобіль марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , який був накладений під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду від 30 травня 2019 року, та повернення даного автомобіля його фактичному володільцю ОСОБА_11 відповідає вимогам закону.

Рішення суду першої інстанції про вирішення питання про речові докази у даному кримінальному провадженні відповідає вимогам ст. 100 КПК України.

Не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду покликання прокурора про порушення вимог ст. 54 КПК України, з тих підстав, що судове засідання було проведено без участі захисника ОСОБА_12 , і фактично судом першої інстанції було прийнято відмову обвинуваченого від захисника.

Так, згідно журналу судового засідання (а.с. 37-38) та звукозапису судового засідання від 20 серпня 2019 року у судовому засіданні захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 здійснював адвокат ОСОБА_9 , тобто обвинувачений був забезпечений правом на захист. У судовому засідання головуючим з`ясовувалась думка присутніх учасників судового провадження про можливість проведення судового засідання за відсутності адвоката ОСОБА_12 , який захищав інтереси обвинуваченого ще з стадії досудового розслідування. Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 не заперечили щодо розгляду справи без участі захисника ОСОБА_12 , який у судове засідання не з`явився і жодних клопотань чи заяв з цього приводу до суду не подав. При цьому, обвинувачений не вказував про свою відмову від захисника ОСОБА_12 . Ураховуючи наведене, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 54 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції встановив усі передбачені законом обставини, які дали йому підставу прийняти рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, належним чином обґрунтувавши свої висновки в оскаржуваній ухвалі. Колегія суддів вважає, що ухвала Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Апеляційні доводи прокурора про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, є безпідставними, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а отже не підлягають до задоволення.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , на що покликається прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 396,404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4