Постанова
Іменем України

02 липня 2020 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 навирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000777, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Засуджений ОСОБА_7 виклав вимогу у поданій ним касаційній скарзі про скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вимогу мотивував неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Так, зазначає про невиконання органом досудового розслідування при відкритті матеріалів провадження вимог ст. 290 КПК України та своєю чергою безпідставною відмовою суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта з цих підстав. Вказує на неповноту судового розгляду, оскільки ні органом досудового розслідування, ні судом не було підтверджено того факту, що потерпілий рухався саме головною дорогою через відсутність такого дорожнього знаку на перехресті, де відбулось зіткнення, а до уваги були взяті лише показання потерпілого. Також вважає, що не був встановлений причинний звязок між порушенням Правил дорожнього руху кожного з водіїв та наслідками, що настали. Крім того, стверджує про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України при здійсненні апеляційної перевірки вироку суду за доводами апеляційної скарги сторони захисту.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволені у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_7 : на користь потерпілого ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, у розмірі 54 462,60 грн; на користь потерпілої ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, у розмірі 250 000 грн.
Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

2.2 Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2020 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_7 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
ОСОБА_7 приблизно о 22 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 виданого 31 травня 2017 року Республікою Польща, належить Pasieka Rafal, здійснював рух по проїзній частині дороги вул. Бехтерєва Самарського району у м. Дніпро, наближаючись до нерегульованого перехрестя із проїзною частиною дороги вул. Святогірської.
У цей час по проїзній частині дороги вул. Святогірської, яка по відношенню до проїзної частини дороги вул. Бехтерєва є головною, з боку вул. Томської у напрямку автодороги Т-04-01, під керуванням водія ОСОБА_8 із пасажиром ОСОБА_10 зі швидкістю приблизно 50 км/год рухався мотоцикл «JAWA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 .
Перебуваючи на вказаній проїзній частині другорядної дороги вул. Бехтерєва, перед проїзною частиною головної дороги вул. Святогірської, водій автомобіля ОСОБА_7 не діючи таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, маючи об`єктивну можливість виявити ліворуч мотоцикл, що рухався по головній дорозі вул. Святогірської, розпочав рух виконуючи маневр лівостороннього повороту, в порушення вимог п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, не надавши дорогу мотоциклу під керуванням водія ОСОБА_8 , виїхав на нерегульоване перехрестя із вказаною головною дорогою вул. Святогірської, де о 22 годині 50 хвилин 17 серпня 2018 року, на смузі проїзної частини дороги призначеної для руху транспортних засобів з боку автодороги Т-04-01 у напрямку вул. Томської, передньою центральною частиною автомобіля допустив зіткнення із передньою правою частиною мотоцикла.
Своїми діями водій автомобіля ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 («Дати дорогу») Правил дорожнього руху України. Вказане порушення знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди зіткненням транспортних засобів, в результаті якої пасажиру мотоцикла ОСОБА_10 спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_10 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку 17 серпня 2018 року о 23 годин 45 хвилини в кареті швидкої медичної допомоги в м. Дніпро під час транспортування його до медичного закладу; водію мотоцикла ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Захисник підтримав подану засудженим касаційну скаргу, просив скаргу задовольнити, скасувавши оскаржувані рішення із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Прокурор у засіданні суду касаційної інстанції заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.1.1 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.1.2 Стаття 290. Відкриття матеріалів іншій стороні
Частина 9. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Частина 10. Сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ.
Частина 12. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

4.1.3 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

4.1.4 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону

Доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Про порушення вимог статті 290 КПК України захисник зазначав як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, на що судами була надана вичерпна відповідь.

Так, судом першої інстанції ретельно перевірялись твердження сторони захисту тієї обставини, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України стороні захисту, а саме захиснику ОСОБА_12 не були відкриті матеріали досудового розслідування та обвинувальний акт було вручено ОСОБА_7 без присутності його захисника ОСОБА_12 , що не знайшли свого підтвердження та були спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Аналогічні доводи перевіряв й суд апеляційної інстанції, що були також спростовані.

Як встановлено судами, відповідно до клопотання захисника ОСОБА_12 від 19 березня 2019 року про надання матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, остання з матеріалами кримінального провадження ознайомлена в повному обсязі, про що свідчить її підпис (а.к.п.103, Т. 2).

У подальшому, згідно з повідомленням про завершення досудового розслідування та відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів від 26 березня 2019 року (а.к.п. 150, Т. 2), вбачається, що захисник ОСОБА_12 отримала вказане повідомлення, про що свідчить її підпис та зазначила що строки досудового розслідування необхідно продовжити з метою необхідності допиту свідків та проведення слідчих дій, про що нею було подано клопотання, в задоволенні якого було відмовлено (а.к.п.151, Т. 2).

Як вбачається з доручення про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28 березня 2019 року (а.к.п. 155, Т. 2) у порядку ст.ст. 36, 290 КПК України сторонам кримінального провадження надано доступ до матеріалів, та повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів (а.к.п.163164, Т. 2), однак захисник ОСОБА_12 для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не з`явилась. Вказане підтверджується рапортом від 28 березня 2019 року (а.к.п. 161162, Т. 2), з якого вбачається, що 27 березня 2019 року між слідчим ОСОБА_13 та захисником ОСОБА_12 об 11 год. 01 хв. відбулася розмова в ході якої остання зазначила, що прибуде до СУ ГУНП в Дніпропетровській області, де підозрюваному ОСОБА_7 та їй слідчим буде надано доступ до матеріалів цього кримінального провадження.

28 березня 2019 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 прибув без свого захисника ОСОБА_12 до СУ ГУНП в Дніпропетровській області та йому було надано доступ до матеріалів кримінального провадження, із якими він ознайомився у повному обсязі, повідомивши, що захисник сказала щоб він ознайомлювався із матеріалами кримінального провадження без неї. 28 березня 2019 року для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження захисник не прибула та слідчому не зателефонувала.
Отже, суд дійшов правильного висновку, що захисник ОСОБА_12 , зловживаючи своїм правом на ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, не прибула до слідчого, будучи повідомленою належним чином про дату та час відкриття матеріалів. На наступний день, тобто 29 березня 2019 року, захисник отримала обвинувальний акт, про що свідчить її підпис в розписці про його отримання (а.к.п. 2324, Т. 3).

Суд першої інстанції встановив також, що захисник ОСОБА_6 , який брав участь в судовому розгляді, знайомився з матеріалами кримінального провадження, а подавши у підготовчому судовому засіданні клопотання про повернення обвинувального акту, не посилався на порушення вимог ст. 290 КПК України як на підставу для повернення обвинувального акту, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ст. 290 КПК України були виконані в повному обсязі (а.к.п. 9091, Т. 3).

Судом під час касаційного перегляду встановлено, що клопотання захисника про повернення обвинувального акта не містить посилань на порушення вимог ст. 290 КПК України, як про це правильно вказано у оскаржених до Суду засудженим судових рішеннях, але заперечується ним у касаційній скарзі (а.к.п. 7375, Т. 3).

Таким чином, під час досудового розслідування стороні захисту були розкриті всі докази, що були у розпорядженні сторони обвинувачення. Судовий розгляд був проведений із дотриманням принципу змагальності, що був гарантований судом кожній стороні кримінального провадження. Оцінка кожного доказу, наданого суду у змагальній процедурі, була проведена зточки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

5.2 Щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження

Засуджений у касаційній скарзі зазначає, що судами не була перевірена обставина щодо відсутності встановленого дорожнього знаку «Головна дорога» на перехресті зі сторони тієї вулиці, якою рухався мотоцикл під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , що свідчить, на його думку, про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Процесуальним законом для суду касаційної інстанції передбачені межі касаційного перегляду.
Суд касаційної інстанції має право перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, але не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Безпідставні й твердження засудженого, що причинний зв`язок його дій із наслідками, що настали, судами не був встановлений, оскільки наявність такого причинно-наслідкового зв`язку зазначена у пред`явленому обвинуваченні, визнаному судом доведеним.(а.к.п. 7, Т. 3).

Доводи касаційної скарги засудженого про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України при здійсненні апеляційного перегляду вироку суду також є безпідставними.
Суд апеляційної інстанції детально перевірив доводи апеляційної скарги захисника, повною мірою їх спростувавши в судовому рішенні. Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на те, що Судом не встановлено допущення судами істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, підстав для задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень немає.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у кримінальному провадженні стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3