Дата документу 30.01.2020 Справа № 314/3568/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/3568/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/419/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироку у відповідність,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)»,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність.

Своє рішення суд мотивував тим, що підстави для задоволення клопотання про приведення покарання, призначеного вироком, у відповідність до положень до міжнародних норм та вимог відсутні, оскільки дана вимога не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не відноситься до компетенції суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі засуджений просить замінити йому невідбутий термін покарання на більш м`який, або ж, з урахуванням ч.5 ст.72 КК України, обмежитись відбутим ним терміном покарання.

Вважає, що суд першої інстанції порушив його права та проігнорував законодавство України.

Вказує, що він 27 листопада 2009 року був засуджений Апеляційним судом Запорізької області, а не судом першої інстанції.

Згідно з ухвалою, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_6 про приведення вироку Апеляційного суду Запорізької області від 27 листопада 2009 року у відповідність до міжнародних норм, в частині покарання у вигляді довічного позбавлення волі, шляхом усунення порушень, які закріплені в рішенні ЄСПЛ «Петухов проти України», та інших, Конституції України та зокрема статті 3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод (на що вказує практика Європейського суду з прав людини).
У судовому засіданні засуджений та його захисник на клопотанні наполягали, просили його задовольнити.

Представник колонії заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 засуджений за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 27 листопада 2009 року (який набрав законної сили) за п.п.1,6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.146, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Початок строку відбування покарання 05 листопада 2008 року.

На цей час відбуває покарання у Софіївській виправній колонії (№55).

Частиною 1 ст.64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Виходячи з положень цієї правової норми, довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.

Застосування зазначеного покарання не суперечить ні Конституції України, ні міжнародним нормам, та такий вид покарання передбачений і в багатьох Договірних країнах Європейського союзу.

Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 в Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів.

Цієї мети можливо досягти у випадку коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству.

Тому, відбування зазначеного виду покарання направлено на реабілітацію засудженого та ніяк не може розцінюватись як катування чи нелюдське ставлення до нього, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

При розгляді справи "Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства" від 09 липня 2013 року в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України, яке має засуджений при відбутті 20 років ув`язнення.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні.

За вимогами ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Отже, положеннями ст.ст.81,82 КК України встановлено вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можливе умовно-дострокове звільнення або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, і довічне позбавлення волі, як окремий вид покарання, до даного переліку не входить.

Також, загальним для видів покарань, до яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є те, що всі вони є строковими. Це звільнення умовне тому, що воно здійснюється під певною, встановленою у законі умовою, недодержання якої тягне за собою часткове або повне відбування тієї частини строку покарання, від якої особа була умовно-достроково звільнена.

Призначене засудженому ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк, і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст.ст.81,82 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , з чим погоджується і колегія суддів та підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачає.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що Апеляційний суд Запорізької області, ухвалюючи вищевказаний вирок від 27 листопада 2009 року, діяв як суд першої інстанції, жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотанням засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4