Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
УХВАЛА
Іменем України

14 травня 2020 року смт. Ярмолинці

Слідчий суддя Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:
ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей за його заявою про вчинення суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що 10 вересня 2019 він звернувся до ТУ ДБР у м. Хмельницькому із заявою про вчинення суддею Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_4 злочину, який полягає в тому, що останній не виконав рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 26.06.2014, а тому повинен нести кримінальну відповідальність. Однак, незважаючи на його заяву про злочин, в вересні 2019 року він отримав відповідь за підписом начальника Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_5 про те, що заява не містить відомостей, які б свідчили про ознаки злочину, і тому вона не внесена до ЄРДР.

ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, пославшись на викладені в заяві про злочин обставини, просив її задовольнити, зокрема вказав, що на його думку суддя Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_4 має бути притягнутий до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду апеляційної інстанції.

Прокурор та слідчий, які у встановленому порядку оповіщені про час і місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали перевірки за зверненням, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами, доданими до скарги, що 10 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР у м. Хмельницькому із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомив, що суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_4 вчинив дії, які містять ознаки злочину.

У заяві, зокрема, зазначив, що ОСОБА_4 не виконав рішення (ухвалу) Апеляційного суду Хмельницької області від 26.06.2014, а тому повинен нести кримінальну відповідальність.

Листом від 13 вересня 2019 року за №Л-2971/1-1 начальник Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_6 надав ОСОБА_3 відповідь про те, що відомості, які містяться в заяві, не встановлюють обставин, що можуть свідчити про ознаки вчинення конкретного кримінального правопорушення, а тому підстави для внесення даних відомостей до ЄРДР відсутні.

Згідно із ст. 2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною першою ст. 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України та підпункту 1 розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить, що підставою для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення та початку досудового розслідування можуть бути не будь-які заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, а лише ті, у яких зазначені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення і саме це слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

А власне обставину, як поняття, слід розуміти як явище, подію, факт, що пов`язані з чим-небудь, зокрема, в даному випадку, із кримінальним правопорушенням (злочином), яке, в свою чергу, має обов`язкові ознаки.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Згідно із ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) в справі "Павлюлінець проти України" (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В силу ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому відповідно до рішення ЄСПЛ в справі Іванов проти України (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Також слідчий суддя при вирішенні скарги враховує, що статтею 126 Конституції України і законами України встановлені гарантії незалежності і недоторканості суддів. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Гарантії незалежності суддів закріплені також в статті 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 1 грудня 2004р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 18 червня 2007р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997р. (далі Конвенція), та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29.11.1985 та 40/146 від 13.12.1985 Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія Про статус суддів від 10 липня 1998р., Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи Незалежність, дієвість та роль суддів від 13.10.1994 .

Зокрема, у рішенні в справі № 19-рп/2004 за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України Про статус суддів Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Відповідно до положення ч. 1 ст.126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 Про незалежність судової влади, де в преамбулі визначені гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади, такими гарантіями, зокрема є й недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.

Положеннями ст.214 КПК України передбачено загальну процедуру внесення відомостей про злочин до ЄРДР.

Проте при вирішенні такого питання необхідно також застосовувати положення ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу ч. 4 ст. 9 КПК у разі, якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.

Таким чином, передбачена статтею 214 КПК України можливість здійснення впливу на суддю у зв`язку з прийняттям ним судового рішення чи здійснення процесуальних дій, передбачених законодавством певних процедур через запровадження щодо нього такої процедури виключає гарантовану Конституцією України та міжнародними зобов`язаннями України незалежність судді, що порушує зазначені акти національного і міжнародного законодавства.

Відповідно, до даної категорії осіб законодавством передбачений окремий спеціальний порядок внесення даних, що забезпечує та гарантує принцип незалежності судової гілки влади.

Слідчий суддя також враховує, що відповідно до ст. 480 КПК стосовно професійного судді діє особливий порядок кримінального провадження.

Так, згідно з п.1 ч. 1 ст. 481 КПК України письмове повідомлення про підозру судді здійснюється Генеральним прокурором або його заступником.

КПК України містить і інші норми, які передбачають застосування особливого порядку кримінального провадження стосовно судді, серед яких слід виділити такі, як затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, обшуку, огляду особистих речей і багажу, транспорту, жилого чи службового приміщення, порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції та застосування інших заходів.

Встановлення в законі особливого порядку кримінального провадження щодо судді пов`язане із прагненням законодавця забезпечити цим особам необхідні умови для здійснення ними власних повноважень та захистити їх від можливого незаконного впливу. Тобто, такий порядок є однією з гарантій незалежності суддів, а також гарантією недоторканості судді, яка передбачена ст. 49 Закону України Про судоустрій та статус суддів.

З аналізу вищевказаних норм КПК України слідує, що порядок здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно судді слідчими органів Державного бюро розслідувань також є одним з елементів, який гарантує принцип незалежності суддів та забезпечує недоторканість та імунітет судді.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що скарга, з підстав зазначених у ній, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

постановив:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

Ухвала в силу ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1