Справа № 180/193/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Марганець кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000090 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта неповна вища, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2020 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000090 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, з угодою про визнання винуватості від 30 січня 2020 року.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , у травні 2019 року (більш точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено), зустрівся з раніше йому знайомим Особа-1 (матеріали щодо якого виділені в окреме кримінальне провадження), який запропонував взяти участь у незаконному збуті психотропної речовини, обіг якої обмежено - «метамфетамін», на території міста Марганець Дніпропетровської області у складі групи осіб, при цьому запевнивши останнього, що його незаконна діяльність буде безкарна, на що ОСОБА_4 дав свою згоду.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, Особа-1, приблизно 14.07.2019 року, більш точний час та дату в ході досудового розслідування не встановлено, зустрівся з ОСОБА_4 за місцем мешкання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , де Особа-1 передав ОСОБА_4 невстановлену кількість психотропної речовини, обіг якої обмежено - «метамфетамін» для подальшого її зберігання та збуту на території міста Марганця Дніпропетровської області.

Так, 17.07.2019 року, о 17:32 год., ОСОБА_4 згідно умов попередньої домовленості із Особою-1 (матеріали щодо якого виділені в окреме кримінальне провадження), спрямованої на незаконний збут психотропної речовини, обіг якої обмежено «метамфетамін», переслідуючи єдиний злочинний умисел, знаходячись у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно збув громадянину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за грошові кошти в розмірі 400 гривень, речовину білого кольору, масою 0,0603 г, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - «метамфетамін». Маса «метамфетаміну» складає 0,0382 г.

Грошові кошти, отримані від незаконного збуту психотропної речовини, обіг якої обмежено - «метамфетамін», ОСОБА_4 передав згідно попередньої домовленості Особі-1.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи у складі групи осіб з Особою-1 (матеріали щодо якого виділені в окреме кримінальне провадження), виконуючи відведену йому роль, переслідуючи єдиний злочинний умисел, незаконно придбали, зберігали з метою збуту, а також ОСОБА_4 незаконно збув вищевказану кількість психотропної речовини, обіг якої обмежено - «метамфетамін», який у подальшому ОСОБА_6 добровільно видав працівникам СБУ.

Згідно обвинувального акту вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 307 КК України незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

30 січня 2020 року між прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000090 від 24.01.2020 року у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 , з іншого боку, у присутності захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, в приміщенні прокуратури Дніпропетровської області укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний ОСОБА_4 згідний з кваліфікацією злочину по ч.2 ст.307 КК України; під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вчиненому злочині та зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у судовому провадженні, співпрацювати з правоохоронними органами у інших кримінальних провадженнях, а саме тих, що внесені до ЄРДР за №00000473 та за №00000019; сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 по ч.2 ст.307 КК України, з урахуванням положень ст. 69 КК України у виді: п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання та призначити іспитовий строк три роки. Згідно пунктів 1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

При погодженні виду і розміру покарання сторона обвинувачення вважає підставами, що пом`якшують покарання передбачені ст.66 КК України та є підставою для застосування при призначенні покарання ст. 69 КК України, - повне визнання вини, активне сприяння досудовому розслідуванню та з`ясуванню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, щире каяття, наявність на утриманні дружини, яка перебуває у стані вагітності, позитивна характеристика особистості, надання відомостей про вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, вчинення яких спричиняє істотну шкоду інтересам суспільства.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, в ході досудового розслідування не встановлені.

Прокурор в судовому засіданні просив суд затвердити угоду.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили суд затвердити укладену угоду.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника суд вважає, що в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та підозрюваним слід відмовити, а обвинувальний акт повернути прокурору з наступних підстав.

Частиною 7ст.474КПК України передбачено обов`язок суду відмовити в затверджені угоди вразі якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону…

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

Стаття 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст. 475 КПК України у резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, однією з кваліфікуючих ознак якої є вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 зустрічався, домовлявся, вчиняв злочин, діючи у складі групи осіб, а саме, з «Особою-1», матеріали щодо якого виділені в окреме кримінальне провадження.

Тобто, затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між ОСОБА_4 та прокурором і набрання вироком законної сили прямо впливатиме (порушуватиме) на права «Особи-1», матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, оскільки у вироці буде сформульовано обвинувачення, визнане судом доведеним, що нестиме пряму доказову базу по виділеному кримінальному провадженню.

Крім того, зі змісту статті 472 КПК України вбачається, що сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

Однак, слід зазначити, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання, не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, в тому числі, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 березня 2003 року №7, визначаючи ступінь тяжкості, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також, із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, характер та ступінь тяжкості наслідків).

Відповідно до п.п.1, 2 ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам закону та не відповідають інтересам суспільства.

Разом з тим, доходячи згоди про призначення покарання ОСОБА_4 за обставин, зазначених в угоді, прокурор при вирішенні питання про призначення міри покарання не врахував вимог ст. 65 КК України і узгодив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного та обставинам, що пом`якшують та обтяжують відповідальність і є явно несправедливим внаслідок м`якості. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про узгодження покарання, прокурор не дотримався вимоги вищевказаного закону та вимог ст. 69 КК України і узгодив покарання нижче від нижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 307 КК України, що явно протирічить постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року ''Про практику призначення судами кримінального покарання''.

Застосування ст. 69 КК України при узгодженні покарання прокурор, зокрема, мотивував тим, що підозрюваний визнав вину, активно сприяв досудовому розслідуванню, щиро розкаявся, на утриманні наявна дружина, яка перебуває у стані вагітності, позитивно характеризується, надав відомості про вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, вчинення яких спричиняє істотну шкоду інтересам суспільства.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, - позитивна характеристика, перебування на утриманні дітей чи інших осіб відноситься до даних про особу, а не до обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням яких може застосовуватись ст. 69 КК України а тому, суд вважає, що прокурор безпідставно врахував ОСОБА_4 ці обставини як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та мають пом`якшити призначене йому покарання.

До обставин, передбачених ст. 66 КК України відносяться щире каяття обвинуваченого та сприяння розкриттю злочину і є однією обставиною, що пом`якшує покарання.

Тому суд приходить до висновку, що узгоджене сторонами покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання через застосування ст. 69 КК України та необхідності призначення ОСОБА_4 більш суворого покарання, у зв`язку з чим угода не підлягає затвердженню.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Вчинений ОСОБА_4 злочини, пов`язаний зі збутом психотропних речовин, вчинений за попередньою змовою групою осіб, санкція статті якої передбачає покарання від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна та, відповідно до вимог ст. 12 КК України він відноситься до категорії тяжких злочинів.

Оскільки умови укладеної 30 січня 2020 року між прокурором ОСОБА_7 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 , з іншого боку, угоди про визнання винуватості суперечать вимогам закону, не відповідають інтересам суспільства та порушують права, свободи та інтереси інших осіб, то підстави для затвердження угоди судом відсутні.

Також суд не залишає поза увагою і той факт, що умови викладені в угоді суперечать стратегії державної політики щодо наркотиків, яка визначає сутність та сучасні напрями державної політики щодо наркотиків, що формується на засадах інтегрованого і збалансованого підходу до зменшення обсягу пропонування наркотиків, що знаходяться в незаконному обігу, та зниження попиту на них, подолання наркоманії як небезпечного соціального явища. Розроблення якої зумовлена тим, що поширення наркоманії та наркозлочинності в Україні за останні десять років стало однією з найгостріших суспільних проблем, нерозв`язання якої призводить до заподіяння шкоди здоров`ю людини, негативного впливу на соціальну сферу, а також є загрозою національній безпеці держави, метою якої є забезпечення розв`язання проблеми наркотиків у суспільстві в інтересах людини, надійного захисту громадського здоров`я і безпеки держави від загрози поширення наркоманії та наркозлочинності.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу, а тому, враховуючи, що угода про визнання винуватості між підозрюваним та прокурором була укладена під час досудового розслідування, кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.314,316,371,372,468-474 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 30 січня 2020 року між прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000090 від 24.01.2020 року у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 , з іншого боку, у присутності захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст.468, 469 та 472 КПК України відмовити.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000090 від 24.01.2020 року відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України, повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для продовження досудового розслідування у загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження в частині повернення обвинувального акту прокурору до Дніпровського апеляційного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом семи діб з дня оголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1