Номер провадження: 11-кп/813/273/20
Номер справи місцевого суду: 520/7227/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_12 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2018 року по кримінальному провадженню №0004686 від 12.11.2017 року відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 р.н., працюючого приватним підприємцем в ЧП «Пірог», зареєстрованого та проживаючого, за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченогоу вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного йому основного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 126609 грн. 15 коп., моральну шкоду у розмірі 6330 грн. 46 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в сумі 26 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз в сумі 6165 грн. 15 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 11.11.2017 р. приблизно о 13 год. 40 хв., у світлий час доби, керуючи належним йому технічно справним легковим автомобілем марки «Skoda Octavia», р/н НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща), рухаючись по проїзній частини вул. Інглезі, з боку вул. Академіка Корольова в напрямку вул. Космонавта Комарова, в Київському районі м. Одеси, допустив порушення вимог п.п. 2.3.б, 1.5, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху.

Так, попереду названого автомобіля «Skoda Octavia» в попутному з ним напрямку здійснював рух пасажирський автобус «БОГДАН», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який здійснював перевезення пасажирів за міським маршрутом №148, та який для здійснення висадки-посадки пасажирів зупинився у правій обочини проїжджої частини вул. Інглезі м. Одеси перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним дорожнім знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху України, який розташований навпроти буд. №3 зазначеної вулиці.

Коли вказаний автобус «БОГДАН» зупинився, то з його салону на вулицю вийшов пішохід ОСОБА_10 , який обійшов вказаний автобус справа, а після вийшов на проїжджу частину вул. Інглезі на вищевказаний нерегульований пішохідний перехід, по якому став перетинати проїзну частину названої вулиці в напрямку буд. №3, тобто справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Skoda Octavia». В цей час водій ОСОБА_8 при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2 «Зебра», і перед яким у правій смузі попутного для нього напрямку руху проїзної частини перед нерегульованим пішохідним переходом біля бордюру зупинився автобус «БОГДАН» для висадки пасажирів та надання переваги в русі пішоходам, своєчасно не знизив швидкість руху свого автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, не переконався, що пішоходи закінчили перехід проїзної частини, не впевнився у відсутності небезпеки для пішоходів, продовжив, не зупиняючись, проїжджати пішохідний перехід ліворуч від автобусу «БОГДАН», який стояв перед нерегульованим пішохідним переходом, внаслідок чого допустив ближче до середини проїзної частини наїзд передньою частиною свого автомобіля на пішохода ОСОБА_14 , який перетинав проїжджу частину по вказаному нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля «Skoda Octavia».

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 вказаних правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішоходові ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у виді: сполученої краньо-хребетної травми, в єдиний комплекс якої входять забій головного мозку легкого ступеню, садна голови, переломовивих тіла 4-го шийного хребця, лінійний перелом тіла 5-го шийного хребця, які утворилися від дії тупих твердих предметів в умовах ДТП, і які за цим критерієм, відповідно до Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень (1995р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 не оспорюючи фактичні обставини справи, а також доведеність вини обвинуваченого, зазначив, що вважає вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з таких підстав: незважаючи на те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується, вперше вчинив кримінальне правопорушення, судом не в повній мірі надана оцінка обставинам вчиненого кримінального правопорушення, та наслідкам завданим обвинуваченим у результаті дорожньо-транспортної пригоди; під час проведення судового слідства обвинувачений не визнавав своєї вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушення у зв`язку з чим, судом досліджувалися усі докази, які підтверджували вину ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, лише під час проведення судових дебатів обвинувачений висловився, що визнає свою вину, однак, на думку сторони обвинувачення, суд безпідставно, при призначенні покарання врахував такі пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, як визнання у повному обсязі провини та щире каяття; судом взагалі не прийнято до уваги, що обвинуваченим не прийнято заходів до відшкодування шкоди потерпілому, що у свою чергу свідчить про те, що обвинувачений так і не розкаявся та не визнав своєї вини у кримінальному правопорушенні.

Посилаючись на такі доводи, прокурор ОСОБА_12 вважає, що відсутні підстави для застосування відносно ОСОБА_8 ст. 75 КК України та просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Під час апеляційного розгляду зазначеної скарги прокурор ОСОБА_7 підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_12 та просила її задовольнити.

Натомість обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора ОСОБА_12 .

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_11 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, причини неявки суду не повідомили, проте від представника потерпілого ОСОБА_11 надійшло клопотання, в якому він просив справу розглянути за його відсутності та відсутності потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, доведена дослідженими судом першої інстанції належними доказами, перелік та аналіз яких наведений у мотивувальній частині вироку і у апеляційному порядку прокурором не оспорюється, тому колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Верховний Суд у своїй Постанові від 18.09.2019 року зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує обставини, які суттєво пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме повне визнання ним вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, залишення на місці ДТП і надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після ДТП.
Окрім того, суд врахував, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягається вперше, позитивно характеризується по місцю проживання, займається суспільно корисною працею, має стійкі сімейні та інші соціальні зв`язки, під час ДТП був тверезим.
Судом першої інстанції також взята до уваги досудова доповідь органу пробації, згідно з висновком якої ризик вчинення нового кримінального правопорушення, особиста небезпека обвинуваченого для суспільства та окремих осіб - низькі, а тому ОСОБА_8 може перевиховатися без ізоляції від суспільства під наглядом органу пробації.
Водночас, судом першої інстанції також врахована відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням наявності у ОСОБА_8 реєстрації і постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, характеру, тривалості і обставин вчинення необережного тяжкого злочину, суд дійшов висновку, що обвинувачений не являється суспільно небезпечною особою, яка потребує обов`язкової ізоляції від суспільства, а тому вважав, що його виправлення можливе в рамках звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Отже, доводи апеляційної скарги прокурора, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими через їх невідповідність фактичним обставинам справи.
Посилання апеляційної скарги на безпідставність визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого - визнання вини та щире каяття, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки в першому судовому засіданні в суді першої інстанції після призначення справи до розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 одразу визнав свою вину та повідомив, що не відмовляється він надання показань.
На противагу доводам прокурора, саме судом був визначений повний порядок дослідження доказів, а обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти дослідження доказів в порядку ст. 349 КПК України, а залишив вирішення цього питання на розсуд суду.
Доводи прокурора про неврахування обставини щодо відсутності відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, апеляційний суд вважає також безпідставними, оскільки, під час судового розгляду у суді першої інстанції ОСОБА_8 частково визнав цивільний позов, а під час апеляційного розгляду скарги повідомив, що не відмовляється від відшкодування шкоди, визначеної вироком та збирає грошові кошти для відшкодування завданої шкоди потерпілому, та визначений розмір відшкодування шкоди у вироку суду першої інстанції не оспорює.
За таких обставин апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим і справедливим, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2018 р., яким ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4