КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2887/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу директора ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал Факторинг» на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2020 року,
за участі:
представника власника майна ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2020 року задоволено клопотання слідчого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 про накладення арешту на майно та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка станом на 10.03.2020 року зареєстрована на праві власності за ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг», , заборонивши розпорядження вказаним майном, вчинення щодо нього правочинів, проведення з ним аукціонів/торгів, а також проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, директор ОСОБА_6 подав в інтересах ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зазначене в резолютивній частині ухвали.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, директор ОСОБА_6 зазначає, що 25.06.2008 року ОСОБА_10 взяв у кредит грошові кошти у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США у банку ВАТ «Ерсте-Банк» зі строком користування до 24.06.2018 року. У якості забезпечення виконання ОСОБА_11 зобов`язання за кредитним договором від 25.06.2008 року, між Банком та співвласниками квартири ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 ), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 було укладено Договір Іпотеки № 014/3949/3/18595 від 25.06.2008 року.
ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» викупило право вимоги за наведеними договорами на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07.11.2017 року.
Таким чином, ТОВ «ГК Факторинг» стало кредитором, замість Банку у зобов`язаннях за вищенаведеними договорами кредитним та Іпотеки від 25.06.2008 року.
З 20.09.2019 року власником об`єкта нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 стало ТОВ «ГК Факторинг», доказом чого є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2019 року № 181836126.
Директор стверджує, що оскаржувана ухвала є незаконною та не обґрунтованою, оскільки судом не перевірено та не встановлено достатність доказів та їх наявність, що вказують на вчинення саме ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг», його посадовими або службовими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, не встановлено факт можливої завданої шкоди та її розміру, розмір цивільного позову. Накладений арешт на майно суперечить вимогам розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, а також є порушенням вимог норм чинного законодавства України, зокрема, ст. 170, ч. 2 ст. 167, ст. 173, п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України.
На думку директора, в матеріалах провадження немає жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що нерухоме майно, розміщене за адресою: АДРЕСА_2 , зберегло на собі слідиабо містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.
Крім того, ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» є факторинговою компанією. З наведеного вбачається, що заборона на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомого майна та позбавлення законно набутого права власності на вказану квартиру факторинговою компанією призводить для великих фінансових втрат, що значно позначаються на усій діяльності компанії. ТОВ «ГК Факторинг» зазнало не лише матеріальних втрат, шкоди діловій репутації, яка була напрацьована роками, але й позбавлено право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Володіти майном, яке було набуте законним шляхом, за кошти ТОВ «ГК Факторинг».
Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, директор ОСОБА_6 зазначає, що клопотання слідчого про арешт майна було розглянуте без повідомлення власника майна. Окремо, директором було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якому останній зазначив про те, що оскаржувана ухвала була ним фактично отримана лише 18.05.2020 року.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду. Тому, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції вбачається, що клопотання про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі власника майна або його представника, а копію оскаржуваної ухвали фактично було отримано директором ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» лише 18.05.2020 року. Апеляційну скаргу було подано засобами поштового зв`язку 22.05.2020 року, тобто вона є такою, що подана в межах передбаченого законом строку, у зв`язку з чим, він поновленню не підлягає.
Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінального провадження за № 0009974 від 19.10.2019 року, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України

При цьому, як далі вказує слідчий у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що 03.03.2018 року до Шевченківського УП, із заявою звернулась ОСОБА_15 про те, що невстановлені особи, 20.09.2019 року, по підробленим документам, шахрайським шляхом перереєстрували квартиру АДРЕСА_3 , на користь ТОВ «Капітал Факторинг»

При цьому, органом досудового розслідування зазначено, що внаслідок незаконних шахрайських дій, вчинених за попередньою змовою ОСОБА_6 з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та члени її родини (співвласники), були незаконно позбавлені єдиного житла, а саме квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. внаслідок чого було нанесено матеріальну шкоду в розмірі 1 750 000 грн.

24.12.2019 року на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчим Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 , винесено постанову про визнання речовим доказом квартири АДРЕСА_4 речовим доказом, оскільки, на думку органу досудового розслідування, вона є об`єктом кримінально протиправних дій.

13.03.2020 року слідчий Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2020 року задоволено клопотання слідчого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка станом на 10.03.2020 року зареєстрована на праві власності за ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг», , заборонивши розпорядження вказаним майном, вчинення щодо нього правочинів, проведення з ним аукціонів/торгів, а також проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.04.2020 року задоволено заяву слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві та виправлено описку в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2020 року, де у другому абзаці резолютивної частини ухвали замість «Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_5 », читати «Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ».

Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на вищевказану квартиру, слідчий суддя виходив з того, що вказане нерухоме майно відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, а тому, з урахуванням цього прийшов до висновку про існування підстав для арешту майна.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_8 , дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки останнє в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належну правову підставу, передбачену ч. 1 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як встановила колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Таким чином, відповідно до матеріалів провадження, слідчий, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, долучив до матеріалів провадження постанову старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_19 про визнання речовим доказом та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 24.10.2019 року, згідно якої квартира, на яку він просить накласти арешт, визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0008681, шляхом винесення про це постанови, в якій, всупереч доводам директора ОСОБА_6 , зазначено підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, всупереч доводам апелянта, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам апелянта, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга директора ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» задоволенню не підлягає

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка станом на 10.03.2020 року зареєстрована на праві власності за ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг», , із забороною розпорядження вказаним майном, вчинення щодо нього правочинів, проведення з ним аукціонів/торгів, а також проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал Факторинг», залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4