Справа № 460/5909/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1702/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малнів Мостиського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого на сезонних роботах, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого по ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
вироком Яворівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Зараховано у строк відбуття покарання термін перебування обвинуваченого під вартою з часу його затримання з 11 жовтня 2018 року по 16 жовтня 2018 року.

Застосувати до засудженого ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 12.10.2018 року у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000554 від 10.10.2018р., на автомобіль марки «Fiat-Ducato» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 .

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 10 жовтня 2018 року, близько 21 години 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «Fiat-Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі, що в с. Глиниці на вул. Шевченка Яворівського району Львівській області, при проїзді її ділянки в районі будинку № 250, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5, 1.10 стосовно термінів: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху»; Р.2 п.п. 2.3 б), д); 2.9 а) та Р.12 п.п. 12.3, 31.1 та 31.4.1а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, які виразилися в тому, що він, під час керування автомобілем був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, створив загрозу безпеці дорожнього руху, керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, який не відповідав вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а також правил технічної експлуатації, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному йому напрямку по середині проїзної частини дороги, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду небезпеки з дотриманням безпечного бокового інтервалу, такі дії в сукупності призвели до наїзду на пішохода ОСОБА_8 . Внаслідок порушення правил дорожнього руху ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 отримав відкриту черепно-мозкову травму, яка супроводжувалась переломами кісток основи черепа, крововиливами під м`якими оболонками та в тканину головного мозку, з наступною зупинкою серцевої діяльності і дихання, що і призвело до настання смерті. Вказані ушкодження утворилися майже одночасно або у швидкій послідовності одне за одним внаслідок дії тупого твердого предмету (предметів), мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком суду прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Яворівського районного суду Львівської області від 15.11.2019 р. скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки. В решті вирок залишити без зміни.

У своїй апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд незважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку токсикологічної експертизи № 4084/2018- від 22.11.2018 року в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 1.74 проміле), що є обставиною, яка обтяжує покарання, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті однієї особи, призначив покарання ОСОБА_7 із застосуванням вимог ст.75 КК України.

Покликання суду на такі обставини, як щире каяття, перше притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодування шкоди потерпілому, нейтральна характеристика, та визнання судом їх, як обставин, що дають підстави для застосування при призначенні покарання ст.75 КК України, є безпідставним, оскільки вказані обставини необхідно враховувати як пом`якшуючі обставини при призначенні покарання ОСОБА_7 у межах санкції ст.286 ч.2 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти подання апеляційної скарги,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано по ч.2 ст. 286 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, належним чином мотивував своє рішення про застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 . В повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, а саме характеристику за місцем проживання, те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, стан здоров`я, думку потерпілого ОСОБА_8 , який просить не позбавляти волі обвинуваченого, та претензій до обвинувачення не має, висновок Яворівського РВ філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області про можливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі; та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та дають можливість застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.

Колегія суддів не погоджується із доводами прокурора в апеляції, що суд не надав належної оцінки всім обставинам, які мають значення для справи, не врахував тяжкість злочину.

Так, суд першої інстанції врахував, що вчинені ОСОБА_7 злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, про що зазначив у вироку.

Також, суд першої інстанції, правильно врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставину, що пом`якшує покарання. Шкода відшкодована потерпілому і жодних додаткових претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 не заявлено, про що вказав у вироку. Так само. Як і врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, висновок суду про можливість застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, а доводи прокурора в апеляції про незаконність застосування судом ст.75 КК України є безпідставними.

Відтак, вирок Яворівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і мотивованим, а апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання необґрунтованою, а вирок суду першої інстанції таким ,що не підлягає зміни чи скасуванню. При цьому істотних порушень норм кримінального процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, в тому числі і тих про які зазначив прокурор в своїй апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Яворівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4