ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/282/20 Справа № 192/1962/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року повернуто прокурору обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Вказана ухвала обгрунтована тим, що в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, наданий суду обвинувальний акт не містить анкетних відомостей потерпілого ОСОБА_8 , крім того, в обвинувальному акті зазначено, що потерпілий у кримінальному провадженні відсутній, у зв`язку із настанням ІНФОРМАЦІЯ_1 смерті ОСОБА_8 .
Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 є інвалідом і має психічне захворювання, при цьому і прокурор під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції стверджувала, що він визнаний недієздатним, що, у свою чергу, дало суду першої інстанції підстави вважати, що ОСОБА_8 на момент вчинення відносно нього кримінального правопорушення і після цього знаходився у стані, який унеможливив подання ним відповідної заяви про вчинення щодо нього злочину, або заяви про залучення його до провадження, як потерпілого. Враховуючи, що незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 інкримінується його матері ОСОБА_7 , яка має процесуальний статус обвинуваченої у даному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не встановлено коло близьких родичів ОСОБА_8 з метою вирішення питання про визнання їх законними представниками потерпілого, а після його смерті потерпілими, чим грубо порушені права ОСОБА_8 , адже, якщо особа, яка має психічні захворювання або є недієздатною, не може бути позбавлена процесуальних прав потерпілого з цих підстав.
Також суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 був пристебнутим за допомогою металевого ланцюга до металевої опори у кімнаті будинку до моменту його виявлення працівниками поліції, які припинили протиправні дії, а отже, у разі відповідності дійсним обставинам події, останній протягом 5 діб, вочевидь, був позбавлений можливості самостійно пересуватися, в тому числі обслуговувати себе, справляти особисті потреби, харчуватися тощо, що може свідчити про заподіяння ОСОБА_8 фізичних страждань, що безумовно впливає на ступінь тяжкості злочину і передбачає кваліфікацію таких дій за ч. 2 ст. 146 КК України. Тобто, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, яке взагалі не містить таких суттєвих обставин, що підлягають встановленню та доказуванню у кримінальному провадженні, як мотив та спосіб вчинення злочину, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним.
Також суд першої інстанції встановив, що в порушення вимог п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить відомостей про дату його складання, а реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про внесення до ЄРДР інформації про вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року та постановити нову, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Свою апеляційну скаргу, з урахуванням доповнень, прокурор обгрунтовує тим, що слідчим та прокурором дотримано вимоги ч.ч. 2-4 ст. 291 КПК України, а інших вимог до обвинувального акту КПК України не передбачено.
Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував положення ч. 6 ст. 55 КПК України, оскільки смерть потерпілого настала не внаслідок кримінального правопорушення, то неможливо надати статус потерпілого або його представника іншій особі.
Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, які надані йому чинним КПК України під час проведення підготовчого судового засідання, оскільки проаналізував, розтлумачив та зробив висновки по нормам КПК України.
Також вважає, що суд першої інстанції взяв на себе функцію сторони обвинувачення та фактично змінив правову кваліфікацію кримінального правопорушення на таку, що погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 291 КПК України передбачено вичерпний перелік вимог до обвинувального акту та відомостей, які обвинувальний акт має містити, а також перелік додатків до нього, порушення вказаних вимог та відсутність перерахованих відомостей та додатків і є підставами для повернення прокурору обвинувального акту для усунення недоліків. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Як вбачається з матеріалів обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, а саме у незаконному позбавленні волі її сина ОСОБА_8 , який є інвалідом та має психічне захворювання, тобто об`єктом вказаного злочину є воля, честь і гідність особи, а обов`язковою ознакою цього злочину є наявність потерпілого.
Відповідно до ст. 59 КПК України, якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник.
Відповідно до ч. 2 ст. 44 КПК України, як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний.
Вказані положення необхідно застосовувати і у випадках, коли смерть потерпілого настала не тільки внаслідок злочину, а й з інших причин після скоєння стосовно нього злочину, які сталися вже під час кримінального провадження.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора, та погоджується з висновком суду першої інстанції у тому, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4