печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотаннями представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року , на майно, у кримінальному провадженні № 0000600, -
В С Т А Н О В И В :
до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді від 28.02.2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про арешт майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме:
- об`єкти незавершеного самочинного будівництва багатоквартирних будинків, що розташовані на земельних ділянках в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ) (кадастрові номери: :01:004:5052, :01:004:5053, :01:004:5054, :01:004:5055, :01:004:5056, :01:004:5057) площею 0334 га, 0,0232 га, 0,024 га, 0,0229 га, 0,0227 га, 0,0338 га, відповідно, що належать ОСОБА_3 .

- об`єкти незавершеного самочинного будівництва багатоквартирних будинків, що розташовані на земельних ділянках в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_8 (колишні АДРЕСА_6 та АДРЕСА_8 ) (кадастрові номери :01:004:5067, :01:004:5068, :01:004:5069, :01:004:5070, :01:004:5071, :01:004:5072) площею 0,044 га, 0,0216 га, 0,0222 га, 0,0211 га, 0,0208 га, 0,0296 га, відповідно, що належать ОСОБА_4 (комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 ,)

В обґрунтування доводів у клопотанні зазначено, що арешт було накладено необґрунтовано та з порушенням приписів ч. 10 ст. 170 КПК України, оскільки майно, на яке накладено арешт не відповідає критеріям визначеними ст. 98 КПК України. Сторона обвинувачення не надала доказів, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а тому при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна.
Крім того, у клопотанні зазначено, що основною ціллю арешту являється призначена постановою від 17 жовтня 2017 рокуу кримінальному провадженні № 0000600 від 15 грудня 2016 року комплексна судова експертиза, що здійснюється експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, де предметами дослідження є вищезазначені об`єкти самочинного будівництва - багатоквартирні будинки, що розташовані на вищезазначених земельних ділянках, проте з моменту призначення експертизи пройшло вже більше двох років, однак, експертиза досі не проведена, що обмежує у здійсненні права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тобто, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

У судове засідання представник заявника не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив клопотання задовольнити у повному обсязі та розгляд клопотання провести у його відсутність.
Прокурор за клопотанням якого накладений арешт, в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що першим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської і здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000600 від 15.12.2016 за фактом порушення вимог містобудівного законодавства під час будівництва багатоквартирних будинків на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року та Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року, справа № 757/9311/19-ку кримінальному провадженні № 0000600 накладено арешт, серед іншого, на майно, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Правовою підставою для накладення арешту зазначено необхідність збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт може бути предметом злочину, а також перебувають у власності особи, до якої можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Враховуючи, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належним їм майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки на даний час відпали потреби.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання - задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 р. в кримінальному провадженні № 0000600 від 15.12.2016р., на майно що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 а саме:

- об`єкти незавершеного самочинного будівництва багатоквартирних будинків, що розташовані на земельних ділянках в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ) (кадастрові номери: :01:004:5052, :01:004:5053, :01:004:5054, :01:004:5055, :01:004:5056, :01:004:5057) площею 0334 га, 0,0232 га, 0,024 га, 0,0229 га, 0,0227 га, 0,0338 га, відповідно, що належать ОСОБА_3 .

- об`єкти незавершеного самочинного будівництва багатоквартирних будинків, що розташовані на земельних ділянках в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_8 (колишні АДРЕСА_6 та АДРЕСА_8 ) (кадастрові номери :01:004:5067, :01:004:5068, :01:004:5069, :01:004:5070, :01:004:5071, :01:004:5072) площею 0,044 га, 0,0216 га, 0,0222 га, 0,0211 га, 0,0208 га, 0,0296 га, відповідно, що належать ОСОБА_4 (комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 ,)

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1