Ухвала
Іменем України
18 лютого 2020 р.

м. Київ
Справа № 758/11844/18

Провадження № 51 806 ска 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року,
установив:
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року без змін.

ОСОБА_4 , не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказані судові рішення в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_4 звернувся з клопотанням, в якому просить передати його касаційну скаргу на постанову Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі № 758/11844/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Суд уважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Так, статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.
Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
Таким чином, виходячи з основних засад судочинства, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується виключно у визначених законом випадках, що повністю відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня.
Правила, які конкретизують положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також визначені у КУпАП. Так, відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду, при цьому постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. Отже, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення.
Також необхідно зазначити, що забезпечене Конституцією України право на судовий захист і забезпечене Європейською конвенцією з прав людини та основоположних свобод право на справедливий суд не порушуються такими викладеними у законах процесуальними механізмами допуску до касаційного перегляду.
Зважаючи на наведене, керуючись принципом верховенства права при здійсненні правосуддя, виходячи з основних засад судочинства, якими відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення виключно у визначених законом випадках, а також враховуючи те, що касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, суд уважає, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до положень статті 434-1 КПК України, направлення кримінального провадження на розгляд до Великої Палати Верховного Суду здійснюється судом, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку, тому клопотання ОСОБА_4 про передачу справи до Великої Палати Верховного Суду, заявлене відповідно до частини 5 статті 434-1, статті 434-2 КПК України, може вирішуватись тільки на стадії касаційного розгляду, тобто після відкриття касаційного провадження.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, ст. 434-1 КПК України, Суд
ухвалив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою напостанову Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3