Справа №523/3435/20
Провадження №1-кс/523/978/20
УХВАЛА
про відмову у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
та про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

13 березня 2020 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001527 від 11.11.2019 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця за національністю, громадянина України, з початковою освітою, офіційно непрацевлаштованого й неодруженого, зі слів маючого 4 малолітніх дітей 2007, 2008, 2016 й 2018 років народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, у тому числі:

-24.09.2013 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 роки 1 день позбавлення волі, звільнився 05.10.2015 року у зв`язку із заміною невідбутої частини покарання 1 рік 10 місяців 5 днів на виправні роботи з утриманням 20% від заробітної плати в дохід держави;
-02.08.2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.1 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі, із звільненням від призначеного покарання з випробуванням, строком на 1 рік,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:
12.03.2020 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у таємному проникненні через відчинені ворота на територію будинку АДРЕСА_3 , після чого через незачинені вхідні двері проник до приміщення вказаного будинку, звідки таємно викрав майно ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Айфон 5 С», у корпусі сірого кольору ІМЕЙ: НОМЕР_1 , вартістю 3300 гривень, що мало місце 11.11.2019 року приблизно о 03:00 годині.

Як слідує з клопотання й доданих до нього матеріалів, за заявою ОСОБА_8 , СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001527 від 11.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а 05.03.2020 року слідчим ОСОБА_5 складено і прокурором ОСОБА_7 погоджено відповідне повідомлення про підозру вказаній особі, яке вручено останньому у той ж день в присутності його захисника ОСОБА_4 .

З`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_3 на підтримку клопотання, заслухавши думку захисника ОСОБА_4 , яка просила відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення та зауважила на некоректне відображення деяких відомостей у розглядуваному клопотанні, вислухавши підозрюваного ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення клопотання та просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного.

Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч.1 ст.94 означеного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.ст.177, 183 вказаного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 3 ст.194 КПК України регламентовано, що слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини наявність обґрунтованої підозри, але не доведе наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Проте, аналіз викладених у розглядуваному клопотанні відомостей свідчить про невідповідність його змісту вимогам ст.184 КПК України, зокрема й всупереч цієї норми закону, в клопотанні лише наведені посилання на відповідні матеріали досудового розслідування, без визначення їх змісту і обставин, що надають підстави підозрювати певну особу у вчиненні відповідного злочину, а також у клопотанні відсутнє належне обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів (п.п.3, 6 ч.1 ст.184 КПК).

Як слідує з матеріалів клопотання, за версією органу досудового розслідування, підозра в інкримінованому ОСОБА_6 злочину обґрунтовується: протоколом огляду місця події, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_12 , протоколом огляду предмета телефону марки «Айфон 5С», постановою про визнання речовими доказами, повідомленням про підозру, протоколом допиту підозрюваного, протоколом проведення слідчого експерименту за участю останнього та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Втім, слідчим суддею в порядку ст.ст.94, 132, 184 КПК України не приймаються до уваги наведені у розглядуваному клопотанні доводи сторони обвинувачення щодо обґрунтування висунутої ОСОБА_6 підозри, зокрема, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, оскільки вказані матеріали до суду не надані і до матеріалів розглядуваного клопотання не додані.

До того ж, матеріали розглядуваного клопотання містять суперечливі й водночас незрозумілі слідчому судді відомості щодо кваліфікації інкримінованого ОСОБА_6 злочину у цьому кримінальному провадженні, оскільки як слідує з викладених у клопотанні фактичних обставин останній має підозрюватись у таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням в житло й вчиненого повторно, але при визначенні у клопотанні правової кваліфікації дій зазначеної особи (абзац перший другого аркушу клопотання), його дії органом досудового розслідування кваліфіковані як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Крім того, при обґрунтуванні у розглядуваному клопотанні неможливості застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді застави, орган досудового розслідування зазначає про наслідки вчиненого підозрюваним (абзац третій 3-го аркушу клопотання) у вигляді загибелі людини, що у свою чергу й за сукупністю з викладеним вище уявляє недбале ставлення органу досудового розслідування до оформлення внесеного клопотання.

Наведені обставини у контексті п.2 Розділу ІІІ роз`яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року, обумовлюють висновок про неможливість задоволення розглядуваного клопотання у запропонованому стороною обвинувачення обсязі.

Разом із тим, як слідує з матеріалів розглядуваного клопотання, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років.

В обґрунтування внесеного клопотання слідчий ОСОБА_5 посилається на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 офіційно непрацевлаштований та є раніше неодноразовою судимою особою за скоєння корисливих злочинів, на тяжкість злочину, у якому підозрюється останній, та на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення провини, на намагання зникнути з місця події, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, ймовірність можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на вимоги ст.8 КПК України та положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, слідчий суддя при розгляді даного клопотання використовує Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).

В пункті 196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.
Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, а доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Аналогічні висновки ЄСПЛ виклав у пілотному рішенні «Сукачов проти України» від 30.01.2020 року, де Суд визнав неналежними умови тримання ув`язнених під вартою у більшості СІЗО України (зокрема й в Одеському СІЗО), що виявляють порушення статті 3 Конвенції (п.46-100), а також зауважив на тому, що коли держава не може гарантувати кожному ув`язненому умови, які відповідають статті 3 Конвенції, найбільш доречним рішенням проблеми переповненості уявляється зменшення кількості утримуваних осіб шляхом частішого використання заходів, не пов`язаних з триманням під вартою і шляхом мінімізації використання попереднього ув`язнення (п.146).

У цьому ж рішенні, ЄСПЛ визначив, що прокурорів та інших працівників правоохоронних органів слід заохочувати до подальшого зменшення кількості запитів щодо початкового утримання під вартою та його продовження, окрім найбільш серйозних справ (п.149).

Попри те, матеріали розглядуваного клопотання не містять будь-яких доказів на підтвердження доводів сторони обвинувачення щодо недостатності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а обґрунтовуючи необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у конкретному випадку, ані слідчим ОСОБА_13 у клопотанні, ані прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні належним чином не доведено ймовірність переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків, виходячи з нижчевикладеного.
Так, слідчим суддею приймається до уваги дані про особу підозрюваного ОСОБА_14 , який є неодноразово судимою особою та на розгляді Суворовського районного суду м.Одеси перебуває обвинувальний акт за ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України, але з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, підозрюваний забезпечений місцем реєстрації й постійного проживання в м.Одесі, перебуває у цивільному шлюбі, зі слів - має 4-х малолітніх дітей 2007, 2008, 2016 й 2018 років народження та страждає на варикозну хворобу, сукупність чого, за переконанням слідчого судді, обумовлює достатню міцність соціальних зв`язків вказаного підозрюваного у місці його проживання та у випадку застосування до останнього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою призведене до погіршення стану його здоров`я, відповідного виховання неповнолітніх дітей, а також потягне свавільне позбавлення підозрюваного свободи.

Сукупність наведених обставин, зважаючи на фактичне визнання підозрюваним ОСОБА_6 своєї провини в інкримінованому діянні, враховуючи висунуте заподіяння недостатньо значної матеріальної шкоди у конкретному випадку та тяжкість інкримінованого йому злочину, надає слідчому судді можливість зробити висновок про те, що підозрюваний ОСОБА_6 , маючи повноцінну родину й 4-х малолітніх дітей, будучи забезпеченим місцем реєстрації й проживання в м.Одесі, об`єктивно спростовує доводи сторони обвинувачення щодо наявності означених ризиків та свідчить про неспівмірність запропонованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактичним обставинам справи.
Крім того, з матеріалів розглядуваного клопотання вбачається, що перебуваючи з 05.12.2019 року за ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси під домашнім арештом, підозрюваний ОСОБА_6 об`єктивно мав можливість здійснити протягом цього часу відповідні дії з незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, але об`єктивних даних здійснення ним такого впливу на певних осіб матеріали клопотання не містять, а можливість запобігання означеному ризику шляхом покладення на підозрюваного відповідного зобов`язання, яке прямо передбачено в п.4 ч.5 ст.194 КПК України та полягає у забороні спілкування з іншими учасниками кримінального провадження, стороною обвинувачення не враховано.
Разом із тим, слідчий суддя вважає необґрунтованими доводи сторони обвинувачення щодо наявності ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 від суду, адже неодноразова судимість вказаної особи та перебування на розгляді Суворовського районного суду м.Одеси іншого обвинувального акту, незважаючи на тяжкість інкримінованого йому злочину у цьому кримінальному провадженні, у контексті приписів ст.10 КПК України та з огляду на самостійну явку підозрюваного до суду у призначене судове засідання в межах розглядуваного клопотання, уявляє ознаки дискримінаційного підходу до вирішення означеного питання.
Отже, з урахуванням означеного вище та у контексті наведеної практики суду конвенційної юрисдикції, в силу ч.3 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі, а доводи сторони захисту уявляються такими, що частково заслуговують на увагу.

На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_5 та позицію прокурора ОСОБА_3 в судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.7-9, 177-178, 181, 183, 194 КПК України у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини та характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_6 злочину, його тяжкість та передбачене законом покарання, забезпеченість підозрюваного місцем реєстрації і постійного проживання в м.Одесі, його сімейний стан та наявність відповідного захворювання, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю та залишенням клопотання сторони обвинувачення без задоволення.
Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.3, 7-9, 22, 26, 177-178, 181-184, 193-195, 202, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 , внесене у кримінальному провадженні за №0001527 від 11.11.2019 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, - залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 10.05.2020 року.
Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: невідкладно прибути до місця проживання та заборонити цілодобово залишати житло, яке розташоване за означеною адресою; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, а також згідно ч.6 ст.195 вказаного Кодексу, відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.
Строк дії ухвали закінчується 10.05.2020 року.

Виконання ухвали в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Застосування електронних засобів контролю здійснювати в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України.
Зобов`язати слідчого або працівника органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю під розпис роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.
Копію ухвали направити для виконання до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, для контролю виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для відома та виконання вручити під розписку підозрюваному ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1