печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за скаргою ОСОБА_3 про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві. В обґрунтування доводів скарги зазначив, що постановою слідчого Другого СВ (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 14.08.2019 було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 . Наведену постанову адвокат вважає необґрунтованою та безпідставною.

Особа, що подала скаргу, слідчий, прокурор в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки не повідомили.

Особа, що подала скаргу подав заяву у розгляд скарги у його відсутність.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що особа, що подала скаргу подала заяву про розгляд скарги у його відсутність, а слідчий,прокурор не з`явилися в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їхньої участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні Другого СВ (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0000424, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Відомості до ЄРДР внесені за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 28.12.2018.

Постановою слідчого Другого СВ (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 14.08.2019 було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000424.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми,слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим було відмовлено у визнанні заявника потерпілим у зв`язку з тим, що наданий період відсутні достатні дані, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 якої-небудь шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України. Разом з тим, висновок слідчого, що на момент винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим були відсутні достатні підстави для визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000424, слідчий суддя вважає передчасним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Системний аналіз наведених положень закону та змісту оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова винесена передчасно, без дотримання вимог КПК України та не вмотивована належним чином, тому враховуючи вище зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 55, 93,94,303, 305-307,309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого СВ (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 14.08.2019 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження №0000424.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1