Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/768/20

Номер провадження: 1-кс/511/229/20

13.05.2020 Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Роздільна заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід по обвинувальному акту у кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000061 від 16.03.2020 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
В провадження судді Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_3 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000061 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.
13.05.2020 року суддею районного суду Одеської області ОСОБА_3 в порядку ст. 75 КПК України подана заява про самовідвід від участі у розгляді вищезазначеного кримінального провадження.
Підставою подання заяви про самовідвід, є те, що суддя ОСОБА_3 раніше за часом /03.01.2020року/ приймала участь як суддя в розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_7 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, згідно якої останній разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 незаконно перетнули державний кордон України поза пунктом пропуску (справа 511/8/2020, провадження 3/511/51/2020).
Суддя вважає, що в зв`язку з вищенаведеними обставинами, які можуть викликати сумніви у її неупередженості, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України вказане є підставою для її відводу.
В судове засідання були викликані всі учасники судового розгляду, однак до суду не з`явились.
Захисник адвокат ОСОБА_10 надіслав до суду клопотання, відповідно до якого просив судове засідання провести за його відсутністю та відсутністю його підзахисних ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Прокурор ОСОБА_11 також просив проводити розгляд вказаної заяви про самовідвід без його присутності, проти його задоволення не заперечував.
У відповідності до ч. 4 ст.107 КПК у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Вивчивши заяву про самовідвід, а також вивчивши матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, які були наявні у суду, суд вважає, що заява судді ОСОБА_3 про самовідвід підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 75 КПК України встановлені обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні. Вказані обставини не є вичерпними, оскільки п. 4 вказаної статті передбачає загальну обставину: а саме за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.
Згідно з ч. 1ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Вирішуючи питання про відвід, суд виходить не лише з вимог КПК України, а й враховує практику Європейського суду з прав людини.
Положенням частин 1, 5ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 1 ст. 6 Конвенції зазначено "Кожен має право на справедливий… розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом…, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".
Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: "Фей проти Австрії", "Ветштайн проти Швейцарії").
Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру").
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства"). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії").
Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях "Делкурт проти Бельгії", "Пєрсак проти Бельгії" і "Де Куббер проти Бельгії", що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
Також, згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.
Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.
Згідно з Коментарем до Кодексу суддівської етики, необхідно пам`ятати, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.
Під час розгляду заяви про самовідвід, судом встановлено, що згідно постанови судді Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_3 від 03.01.2020 року ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення.
Разом з цим, згідно обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зазначено, що останні обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.332, ч. 1 ст.332-2 КК України за незаконне переправлення серед інших і ОСОБА_13 та ОСОБА_14 через державний кордон України, а згідно реєстру матеріалів досудового розслідування останні проходять по вказаному кримінальному провадженню як ключові свідки та допитувалися слідчим суддею під час досудового розслідування по вказаним обставинам.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження, судом будь-якої упередженості судді ОСОБА_3 не встановлено.
Тобто, суддя вважає, що за суб`єктивним критерієм, враховуючи наявні в неї переконання, сторони завжди можуть сумніватись у її небезсторонності.
Разом з цим, суддею ОСОБА_3 вже викладені певні погляди та думки з приводу розгляду справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_13 , який разом з та ОСОБА_8 перетнули державний кордон України з Молдовою та ОСОБА_12 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, які на її думку, можуть в подальшому поставити під сумнів будь-яке процесуальне рішення, яке буде прийнято під її головуванням у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Окрім того, нею надана оцінка доказам по справі відносно ОСОБА_13 та вказані докази також є доказами по вказаному кримінальному провадженню.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що будь-які помисли щодо упередженості суду можливо усунути лише шляхом надання можливості розгляду вказаного кримінального провадження іншому складу суду, тому з метою виключення будь-яких сумнівів в упередженості судді, вказана заява про самовідвід підлягає задоволенню.
Зазначений висновок узгоджується й з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові N 13-13зво18 від 14 листопада 2018 року у справі N 1-96/2007 та Постанові Верховного Суду від 13.12.2018 по справі № 552/4932/17.
Керуючись ст. 75, ч.1 ст.76, ст.81, ст.82 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 332 КК України - задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України - передати до канцелярії Роздільнянського районного суду Одеської області для здійснення перерозподілу в порядку ст. 35 КПК України.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.
С Суддя: ОСОБА_1