печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних проваджень про злочини, пов`язані із масовими протестами в 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмільник Вінницької області, громадянина України, одруженого, на утриманні якого знаходиться неповнолітня дитина, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом від 13.12.2013); ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 372 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий другого відділу Управління з розслідування кримінальних проваджень про злочини, пов`язані із масовими протестами в 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 за погодженням з прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що управлінням з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 за підозрою колишнього старшого слідчого Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом від 13.12.2013); ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 372 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи призначеним наказом начальника Головного управління МВС України в м. Києві від 30.04.2013 на посаду старшого слідчого СВ Солом`янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві, вступив у злочинну змову з невстановленими на цей час особами з числа керівництва ГУ МВС України в м. Києві, Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а також прокуратури міста Києва та вчинив злочини у сфері службової діяльності, проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, а також журналістів і правосуддя, за наступних обставин.

Так, першим заступником начальника ГУ МВС України в м. Києві начальником слідчого управління ОСОБА_9 19.01.2014 винесено постанову про визначення складу слідчої групи у кримінальному провадженні №0000179, до якої включено слідчих СУ ГУ МВС України в м. Києві, а також слідчих районних управлінь міліції міста Києва, про що внесено відомості до ЄРДР. В той же час, старший слідчий СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_7 до складу слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000179 від 19.01.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, не входив та правами слідчого у ньому наділений не був, як і не був уповноважений проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії у ньому, а також приймати процесуальні рішення.

Незважаючи на це, старший слідчий СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 , 21.01.2014 у невстановлений час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці отримав від невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа керівництва Солом`янського РУ ГУ МВС України у м. Києві витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000179 від 19.01.2014, рапорт командира взводу ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , складений на ім`я т.в.о. начальника ГУ МВС України в м. Києві про те, що 21.01.2014 приблизно о 03.45 год. ним отримано від невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа працівників правоохоронних органів затриманого як нібито учасника масових заворушень ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі слідами тілесних ушкоджень. Після цього, не будучи уповноваженим слідчим у цьому кримінальному провадженні, діючи умисно, відібрав пояснення від доставленого до приміщення Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві розташованого за адресою м. Київ, вул. Полковника Шутова, 3, ОСОБА_11 з яких слідувало, що останній жодної участі в масових заворушеннях на вул. Грушевського у м. Києві не брав. Не зважаючи на те, що жодних доказів, які б підтверджували участь ОСОБА_11 у вчиненні злочину, пов`язаного із масовими заворушеннями у місті Києві, у матеріалах кримінального провадження не було, продовжуючи виконувати незаконні вказівки невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа керівництва ГУ МВС України в м. Києві та Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, діючи з кар`єристських спонукань з метою одержання вигоди для себе у вигляді залишення та подальшого просування по службі, тобто з інших особистих інтересів, а також вигоди для невстановлених досудовим розслідуванням осіб у вигляді припинення громадянами України мирних акцій протесту, фактично діючи на виконання заздалегідь розробленого невстановленими досудовим розслідуванням особами з числа керівництва Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві та прокурорів відділу прокуратури міста Києва плану дій, спрямованого на протидію масовим акціям протесту шляхом незаконного затримання осіб, притягнення їх до кримінальної відповідальності та обрання в подальшому відносно них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, погодився незаконно затримати ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000179 за фактом вчинення масових заворушень у м. Києві за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, формально діючи в межах повноважень, наданих слідчому ст. ст. 40, 208 КПК України, однак у той же час не будучи включеним до складу групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні та не маючи у ньому повноважень слідчого.

Маючи умисел на незаконне затримання ОСОБА_11 , притягнення його до кримінальної відповідальності і взяття в подальшому під варту, ОСОБА_7 , 21.01.2014 о 15 год. 00 хв., перебуваючи у службовому кабінеті № 12 адміністративної будівлі Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 3, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підстави для затримання ОСОБА_11 уповноваженою особою, так як останнього не застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, а також за відсутності очевидців та сукупності очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які б вказували, що саме ОСОБА_11 щойно вчинив злочин, а також усвідомлюючи, що він не являється слідчим у кримінальному провадженні, оскільки як відсутня постанова про створення слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000179, до складу якої його було би включено, так і відсутні відомості, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань про включення його до такої слідчої групи, діючи всупереч вимогам ч. 3 ст. 132, ч. 1 ст. 208 КПК України, склав завідомо неправдивий протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, до якого вніс завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_11 затриманий згідно рапорту командира взводу ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 21.01.2014 о 03 годині 45 хвилин (місце затримання в протоколі не вказано) як особа, яку застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, а саме злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, а також, що нібито очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин, хоча будь-яких фактичних даних про причетність його до організації масових заворушень, що супроводжувалися насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, опором представникам влади із застосуванням зброї або інших предметів, які використовувалися як зброя, а також активної участі у масових заворушеннях, у матеріалах кримінального провадження на момент затримання не було і в ході подальшого досудового розслідування не встановлено.

Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_7 21.01.2014 у невстановлений слідством час у проміжку між 15.00 та 20.00 годинами, перебуваючи у службовому кабінеті № 12 адміністративної будівлі Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 3, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, перевищуючи владу та свої службові повноваження, не будучи наділеним повноваженнями слідчого у кримінальному провадженні № 0000179 за фактом вчинення масових заворушень у м. Києві за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, всупереч вимог ст. 9 КПК України щодо обов`язку слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження та забезпечити прийняття законних процесуальних рішень та ч. 1 ст. 276 КПК України, згідно з якою повідомлення про підозру здійснюється у випадках затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення, наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, використовуючи отриманий від невстановленої досудовим розслідуванням особи шаблон (взірець) письмового повідомлення про підозру, склав у вказаному кримінальному провадженні письмове повідомлення ОСОБА_11 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, яке містило загальні формулювання щодо подій які відбувались в центральній частині міста Києва, та фактично не містило індивідуалізованих по відношенню до ОСОБА_11 відомостей, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрювався, щодо часу, місця, способу його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Склавши повідомлення про підозру, слідчий ОСОБА_7 достовірно знав, що він не являється слідчим у кримінальному провадженні, оскільки як відсутня постанова про створення слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000179, до складу якої його було би включено, так і відсутні відомості, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань про включення його до такої слідчої групи, та чітко усвідомлював, що обставини, вказані ним у повідомленні про підозру не відповідають наявним у нього матеріалам кримінального провадження і він притягує до кримінальної відповідальності завідомо невинного ОСОБА_11 за вчинення закінченого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, проте перевищуючи свої службові повноваження, підписав зазначений документ.

Доводячи свій злочинний умисел до завершення, старший слідчий СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 21.01.2014, у невстановлений слідством час у проміжку між 15.00 та 20.00 годинами, відповідно до вимог ч. 1 ст. 277 КПК України, діючи за попередньою змовою групою осіб, особисто надав складене ним письмове повідомлення про підозру на погодження процесуальному керівнику прокурору відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_12 , який у свою чергу його погодив.

Після цього старший слідчий ОСОБА_7 , перевищуючи владу та службові повноваження, 21.01.2014 о 20 год. 00 хв., перебуваючи у службовому кабінеті № 12 адміністративної будівлі Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 3, доводячи до кінця спільний злочинний умисел, спрямований на притягнення завідомо невинного ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності, незаконно використовуючи повноваження, передбачені ч. 1 ст. 278 КПК України, не будучи наділеним повноваженнями слідчого у даному кримінальному провадженні, особисто вручив останньому завідомо неправдиве письмове повідомлення про його підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України, тобто відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнув його до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, чим створив умови для подальшого обмеження фізичної свободи і незаконного взяття під варту ОСОБА_11 .

Доводячи до кінця злочинний намір, спрямований на обрання ОСОБА_11 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, старший слідчий ОСОБА_7 23.01.2014, за відсутності підстав, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, подав клопотання із додатками на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва.

У свою чергу слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_13 зазначене клопотання старшого слідчого ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 задовольнив.

У подальшому, органом досудового розслідування встановлено відсутність у діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України та за наслідками досудового розслідування 13.08.2014 вказане кримінальне провадження прокурором закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 294 КК України.

Отже, за результатами досудового розслідування достовірно встановлено непричетність ОСОБА_11 до інкримінованого йому злочину.

У результаті протиправних дій ОСОБА_14 , вчинених з перевищенням ним влади та своїх службових повноважень, ОСОБА_11 , незаконно утримувався під вартою у період з 23.01.2014 по 12.02.2014.

Зазначеними протиправними діями ОСОБА_7 охоронюваним законом правам, інтересам громадянина, а також державним та громадським інтересам спричинено тяжкі наслідки нематеріального характеру, що виразились у заподіянні ОСОБА_11 наслідків у вигляді суттєвого обмеження конституційних прав, порушення гарантованих ст. 29 Конституції України прав на свободу та особисту недоторканність, потягнули за собою його незаконне затримання, попереднє ув`язнення і притягнення особи до кримінальної відповідальності, а також у заподіянні тяжких наслідків державі в особі Міністерства внутрішніх справ України та Генеральної прокуратури України у вигляді підриву авторитету державних органів, оскільки такі дії правоохоронців викликали глибоке обурення усіх верств населення України та різко негативну реакцію суспільства до правоохоронних інституцій держави.

07.04.2020 слідчим у кримінальному провадженні, з дотриманням вимог ст. 276-278 КПК України ОСОБА_7 , 16.01.1986 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 28, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом від 13.12.2013); ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 372 КК України.

Письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, а саме засобами поштового зв`язку, разом з пам`яткою про права підозрюваного за місцем реєстрації ОСОБА_7 : АДРЕСА_3 , а також вручена за місцем роботи підозрюваного ГУНП в м. Києві та Солом`янського УП ГУНП в м. Києві під розпис представників цих організацій з печаткою.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, три з яких є тяжкими, набули значного суспільного резонансу, мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому, що вже саме по собі може бути вагомою підставою і мотивом для підозрюваного незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, використовуючи для цього майновий стан та сформовані за час роботи ним слідчим неформальні зв`язки і авторитет.

У зв`язку з цим, виникла необхідність у застосуванні до останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що може забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, покладених на нього КПК України та уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурори підтримали клопотання з підстав в ньому зазначених.

Підозрюваний та його захисники заперечили щодо задоволення клопотання. Зазначили, що ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні та не доведені прокурором, підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не є обґрунтованою. Крім того, просили врахувати, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають дружина та малолітня дитина, а також батьки пенсійного віку, які потребують особливого догляду в період карантину. Окрім цього, ОСОБА_7 у період з вересня по жовтень 2015 року безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, а також має безліч службових, відомчих та державних нагород, що свідчить про відсутність будь-якого з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Враховуючи викладене, просили відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом від 13.12.2013); ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 372 КК України, а відтак суд вважає наявними підстави, з якими закон пов`язує можливість обрання особі запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Виходячи з наявних в матеріалах даних, а саме показаннях потерпілого ОСОБА_11 , протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_11 , протоколах допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколах огляду документів кримінальних проваджень № 0000179 та 0000220, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 28, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом від 13.12.2013); ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371; ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 372 КК України.

При цьому, докази на вказаній стадії кримінального процесу на їх допустимість відповідно до ст. 89 КПК України слідчим суддею не оцінюються.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Разом з цим відповідно до ч. 2, 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведена наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.

При цьому, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають дружина та малолітня дитина, а також батьки пенсійного віку, які потребують особливого догляду в період карантину, те що ОСОБА_7 у період з вересня по жовтень 2015 року безпосередньо брав участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції, а також має безліч службових, відомчих та державних нагород, що свідчить про відсутність будь-якого з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та те, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не можуть ґрунтуватися виключно на суворості можливого судового рішення.

Також слідчий суддя вважає за необхідне, відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчого у кримінальному провадженні № 0000020, прокурора або суду.

Керуючись ст. 177-179, 193, 194, 309, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних проваджень про злочини, пов`язані із масовими протестами в 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 відмовити.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчого у кримінальному провадженні № 0000020, прокурора або суду.

Ухвала в частині відмови у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1