Справа №195/629/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2020 року смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 14.02.2020 стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.03.2018 Томаківським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
14.02.2020 близько 09 годині 15 хвилин ОСОБА_4 прибув до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де йому назустріч вийшов ОСОБА_5 . На питання ОСОБА_5 , що йому потрібно ОСОБА_4 почав вимагати погукати сина, та коли у відповідь отримав відмову останній висловив ОСОБА_5 незадоволення з даного приводу, внаслідок чого між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникла словесна сварка. В ході сварки у ОСОБА_4 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний намір направлений на погрозу вбивством ОСОБА_5 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, усвідомлюючи, що ця погроза може викликати у ОСОБА_5 побоювання за своє життя і бажаючи цього, використовуючи сокиру, яку ОСОБА_4 приніс собою, став розмахувати перед обличчям потерпілого, демонструючи її на безпосередньо близькій відстані до потерпілого, висловлюючи при цьому погрозу її застосування, тобто погрожуючи вбивством останньому, яку ОСОБА_5 сприйняв як реальну загрозу його життю та здоров`ю, маючи достатньо підстав для побоювання її виконання.
Вказані дії ОСОБА_4 , з урахуванням його агресивної настрою, використання ним сокири, не бажанні зупинитися при присутності сторонніх осіб, були розцінені потерпілим ОСОБА_5 як погроза його вбивства, визвавши у нього реальні підстави побоювання здійснення цієї погрози.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.129 КК України за ознаками погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
В судовому засіданні обвинувачений спочатку визнавав себе винним частково, не міг пояснити в якій частині він себе винним не визнає, після допиту потерпілого та свідка визнав себе винним повністю, підтвердив вищезазначені обставини, визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому злочину, та пояснив суду, що напередодні подій, 13.02.2020 року, він зловживав спиртними напоями, до нього вночі прийшли якісь невідомі особи, які вдарили його по голові, а наступного дня вранці, він взяв сокиру та пішов шукати даних осіб, пам`ятає, що підходив до домоволодіння ОСОБА_6 , вимагав покликати дітей, потім перейшов до домоволодіння ОСОБА_7 , вимагав покликати його сина, розмахував сокирою виражався нецензурною лайкою, замахувався сокирою на ОСОБА_5 , потім ОСОБА_5 його штовхнув, він впав, а ОСОБА_7 вийшов з двору та забрав сокиру. Події пам`ятає, але не дуже добре. У скоєному щиро кається , прохає суд його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 14.02.2020 року вранці, він був на території свого домоволодіння, до воріт підійшов ОСОБА_4 почав кричати, потерпілий підійшов до воріт, дізнатися, що він хоче, ОСОБА_8 кричав, де твій син, я його зараз зарубаю, в руках тримав велику сокиру, але у нього сина не має, є дорослий внук 25 років, потерпілий запитав навіщо він йому, ОСОБА_8 кричав я його зарубаю і замахувався в потерпілого сокирою, на той момент потерпілий реально сприйняв цю загрозу, як загрозу своєму життю, вибігли дружина та донька, обвинувачений впізнав доньку, назвав її на ім`я, та висловлювався нецензурною лайкою, потім потерпілий через паркан штовхнув ОСОБА_8 , він впав і сокира випала з рук, потерпілий вийшов за ворота, забрав сокиру та зачинив ворота. Після чого вони викликали поліцію. Просить обвинуваченого покарати на розсуд суду. Претензій матеріального та морального плану до обвинуваченого не має.
У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що 14.02.2020 року, вранці, вона була вдома на кухні, через вікно побачила, що за воротами стоїть ОСОБА_4 і кричить де ваші діти, поки вона сказала чоловіку, щоб той вийшов на вулицю, свідок побачила, що ОСОБА_8 взяв сокиру, яку притулив до воріт і пішов з сокирою до сусідів - Кірових, потім вона почула крики з домоволодіння ОСОБА_7 , ОСОБА_8 із сокирою ходив і шукав якихось дітей.
У судовому засіданні було досліджено матеріали справи.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінального провадження №0000071 від 14.02.2020 встановлено, що на підставі заяви про вчинене правопорушення від потерпілого ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 129 КК України ( а.с.1).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 23.04.2020 (а.с.91-92 з DVD-R диск VIDEX із записом слідчого експерименту (а.с. 93)) вбачається, що під час здійснення вказаних слідчих дій, в присутності слідчого та понятих, обвинувачений розповів про обставини, які мали місце 14.02.2020 .
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 70 від 02.04.2020 (а.с. 87-90) ОСОБА_4 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, інший хворобливий стан психіки в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, не страждав і в теперішній час не страждає, тобто останній міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, за своїм психічним станом в теперішній час він також може усвідомлювати свої дії і керувати ними, при цьому застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
На підставі постанов про визнання предметів речовими доказами та долучення їх до кримінального провадження ( а.с. 20, 45,49,94) визнано в якості речових доказів: сокиру, яка поміщені до поліпропіленового мішка білого кольору, який опечатано з підписами учасників та понятих; DVD-R диск VIDEX із записом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , DVD-R диск VIDEX із записом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 , DVD-R диск VIDEX із записом слідчого експерименту з ОСОБА_4 .
Судом також досліджено характеризуючий матеріал на обвинуваченого (а.с. 70-76).
Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані в судовому засіданні покази обвинуваченого, потерпілого, свідка, а також досліджені під час судового розгляду вищеперелічені письмові докази, суд приходить до висновку, що законних та обгрунтованих підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом не встановлено, вони є переконливими, послідовними, такими що узгоджуються між собою, і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь якими іншими обставинами.
З урахуванням наведеного, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору його належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов впевненого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до положень ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого , та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
До обставин пом`якшуючих покарання обвинуваченого суд відносить його щире каяття.
До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд відносить: рецидив злочину, вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що останній має середню освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, характеризується негативно.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Отже, призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, ступінь тяжкості вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого та обставин пом`якшуючих його покарання, і приходить до висновку, що обвинувачений повинен понести покарання у вигляді обмеження волі.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 72 КК України перевести 1 (один) рік обмеження волі в 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Речові докази: сокира, яка поміщена до поліпропіленового мішка білого кольору, який опечатано з підписами учасників та понятих, який знаходиться у камері зберігання речових доказів Томаківського ВП НВП - знищити; DVD-R диск VIDEX із записом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , DVD-R диск VIDEX із записом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 , DVD-R диск VIDEX із записом слідчого експерименту з ОСОБА_4 , що знаходяться при матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд на протязі 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

17.06.2020