Номер провадження: 11-кп/813/1342/20
Номер справи місцевого суду: 523/6327/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.189, ч.3 ст.187, ч.2 ст.146 КК України у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000660 та за №000093,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2020 року, яка постановлена під час підготовчого судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту щодо зміни застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 08.05.2020 рокувідносно ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у кримінальних провадженнях внесених до ЄРДР за №0000660 та за №000093.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , районний суд послався те, що він обвинувачується у вчиненні злочинів, які, в тому числі, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів, а тому є ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість їх запобіганню вжиттям інших більш м`яких запобіжних заходів.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу в частині продовження йому строку застосування запобіжного заходу скасувати з підстав її незаконності та необґрунтованості.

В мотивування своєї апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що прокурором стосовно нього недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, відсутні докази його вини у скоєнні інкримінованих йому злочинів, судом не надана належна оцінка стану його здоров`я та не розглянуто питання щодо застосування до нього запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та крім того посилався на те, що оскаржувану ухвалу постановлено упередженим складом суду, який в подальшому було відведено від розгляду провадження; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2020 року в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ніким не оскаржена, апеляційний суд не перевіряє її у цій частині.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, не зменшились.

Не погоджуючись із доводами обвинуваченого про те, що прокурором стосовно нього недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тим, що останній обвинувачуються у скоєнні злочинів, які, в тому числі, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд мотивував необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не лише тяжкістю можливого покарання, а й наявністю інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Так, з урахуванням обставин вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 а також того, що останньому відомі особи потерпілих та свідків, апеляційний суд погоджується з доводами клопотання про те, що існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час допитаний на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом обвинуваченого можуть змінити показання під час судового розгляду.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність ризику скоєння обвинуваченим іншого кримінального правопорушення який підтверджується наявністю судимостей у ОСОБА_7 за умисні злочини.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, судом не було встановлено.

Крім того, враховуючи обставини кримінального провадження та те, що інкриміновані йому злочини ОСОБА_7 скоїв разом з іншими особами, апеляційний суд вважає, що існує ризик впливу обвинуваченого на цих осіб.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо відсутності доказів його вини у скоєнні інкримінованих йому злочинів, оскільки на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст.368 КПК України таке питання в вирішуються судом при ухваленні вироку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 стосовно того, що судом не враховано стан його здоров`я та необхідність лікування, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних належних доказів, які вказують на неможливість обвинуваченого утримуватись під вартою та неможливості отримання ним необхідного лікування в умовах слідчого ізолятору.

Також апеляційний суд відхиляє посилання обвинуваченого на те, що судом не розглянуто питання щодо застосування до нього запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки зазначене питання було предметом розгляду суду першої інстанції та в оскаржуваної ухвалі суд обґрунтовано зазначив підстави для відмови у задоволенні клопотань сторони захисту щодо зміни застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд відхиляє посилання захисника обвинуваченого стосовно того, що оскаржувану ухвалу постановлено упередженим складом суду, який в подальшому було відведено від розгляду провадження, з огляду на таке.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, підставою відводу колегії суддів була та обставина, що колегія після вирішення питання про продовження строку застосування запобіжного заходу, в іншому провадженні висловилась щодо винуватості одного з обвинувачених. Разом з тим, на час вирішення клопотання щодо продовження строку застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 зазначених підстав для відводу складу суду не існувало, а тому таке посилання захисника не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд оцінює лише наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та на даному етапі судового розгляду у суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст.368 КПК України, таке питання вирішуються судом при ухваленні вироку.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст.176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422, 532КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4