ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/592/20 Справа № 202/2313/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не заміжньої, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Продовжено строк тримання під вартою щодо ОСОБА_7 до 15 червня 2020 року, з утриманням в ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань (№ 4)», з можливістю внесення застави у розмірі та на умовах, визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що є підстави вважати, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки остання підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, тому підозрювана знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочини. Підозрювана ОСОБА_7 при використанні будь-якого комп`ютерного обладнання, яке має вихід до всесвітньої мережі Інтернет, може знищити або спотворити інформацію, яка є предметом доказування кримінального правопорушення, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також в судовому засіданні підтверджено наявність ризику з приводу того, що підозрювана зможе впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом вмов або залякування, оскільки свідками вказаного злочину є діти.

В апеляційній скарзі:
- адвокат ОСОБА_8 просить дану ухвалу скасувати і постановити нову, якою клопотання повернути слідчому.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, та такою, що була постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
На його думку, слідчий повинен був звернутись із клопотанням про продовження строку тримання підозрюваної ОСОБА_7 під вартою до 16 квітня 2020 року, оскільки строк дії попередньої ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року закінчується 20 квітня 2020 року, однак слідчий в порушення вимог КПК України звернулась із клопотанням 17 квітня 2020 року, що вказує на пропуск строку звернення до слідчого судді із клопотанням про продовження строку тримання підозрюваної під вартою. Слідчим чи прокурором клопотання про поновлення пропущеного строку до слідчого судді не заявлялось.
Адвокат вважає, що зазначені порушення вимог КПК України перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, думки підозрюваної та адвоката, які підтримали апеляційні вимоги, та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги адвоката підозрюваної не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_7 , належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, які враховувались судом при обранні підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати. ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може знищити або спотворити інформацію, яка є предметом доказування кримінального правопорушення, зможе впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом вмов або залякування, оскільки свідками вказаного злочину є діти.
Колегія суддів вважає, що ризики, які враховувались судом при обранні підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років.
Вказані ризики є реальними, і їм не можливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого запобіжного заходу. Інші запобіжні заходи не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщенням підозрюваної, не можуть їм запобігти.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи захисту щодо порушення слідчим строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України при поданні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , на думку колегії суддів заслуговують на увагу, однак з врахуванням інших обставин по справі в їх сукупності не є підставою для скасування судового рішення в цілому. Крім цього, в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції вказане питання було роз`яснено.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваної під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується підозрюваній, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді першої інстанції про необхідність продовження строку щодо підозрюваної зазначеного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм Закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Суттєвих порушень вимог матеріального та процесуального Закону, колегією суддів під час апеляційного перегляду, не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4