ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8990/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/195/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоселівське Сватівського району Луганської області, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 09.07.2010 року за ч.3 ст.187 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 01 .08.2013 року умовно достроково на 1 рік 6 місяців 19 днів позбавлення волі.
- 01.07.2015 року за ст.395 КК України, 71, 72 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі, звільненого 01.08.2016 по відбуттю покарання.
- 07.02.2019 року за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_8 до відбування покарання за сукупністю призначених йому покарань шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного йому цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним йому вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, визначено остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 01.11.2018 року близько 21 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту поблизу кафе «Чарка», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Московський, 295, діючи з прямим умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, побачивши раніше незнайому йому ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, з метою особистого збагачення, проходячи повз потерпілої, різким рухом руки вирвав у неї з рук жіночу сумку, в якій перебувало її особисте майно, а саме: дві упаковки чаю «ТЕТ», батон молочний, вагою 0,4 кг, упаковка корму для котів «Whiskas», пенсійне посвідчення на ім`я потерпілої, дві упаковки цигарок «Київ» та «LD», гаманець чорного кольору, які матеріальної цінності для потерпілої не мають, та грошові кошти в сумі 32 гривні, які знаходилися у цьому гаманці, та мобільний телефон «Fly», вартістю, згідно судово-товарознавчої експертизи № 3096/18 від 14.11.2018 року, 250 гривень. Після цього ОСОБА_8 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, заподіявши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 282 гривні.
В той же день, близько 21 години 50 хвилин ОСОБА_8 був затриманий співробітниками поліції поблизу будинку № 295 по пр. Московському в м. Харкові При затриманні ОСОБА_8 мав при собі викрадену у потерпілої ОСОБА_9 жіночу сумку з її особистими речами.
Не погодившись з рішенням районного суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванням закону який підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість. Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеним вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.02.2019 року остаточно призначити покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. В іншій частині вирок суду залишити без змін. В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.02.2019 року суд першої інстанції не призначив конфіскацію майна яка була призначена за вказаним вироком. Також зазначає про те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 не в повному обсязі урахував дані про особу засудженого який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів за які відбував покарання реально, скоїв нові злочини через два роки після звільнення з місць позбавлення волі та конкретні обставини їх вчинення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги в частині необхідності призначення додаткового покарання, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю апеляційних доводів та вимог прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вони не позбавлені правових та фактичних підстав.
Зокрема, при ухваленні оскаржуваного вироку в частині призначення остаточного покарання ОСОБА_8 не дотриманні вимоги ч.4 ст.70 КК України відповідно до яких, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини 4 ст.72 КК України, додаткові покарання різних видів у всіх випадках виконуються самостійно.
Разом з цим, судпри призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував, що обвинувачений будучи засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.02.2019 року за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та призначив остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Виходячи з вказаних положень, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_8 02.04.2019 року суд, під час призначення остаточного покарання обвинуваченому за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України повинен був врахувати наявність у останнього додаткового покарання у виді конфіскації майна за вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.02.2019 року, застосувавши вказані положення до ОСОБА_8 , що також передбачає дотримання вимог ч.4 ст.72 КК України.

Зазначені обставини, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового судом апеляційної інстанції.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо необхідності збільшення розміру покарання ОСОБА_8 .
Так, приписами ч.1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вони являють собою систему найбільш істотних критеріїв, що визначають порядок і межі діяльності суду при призначенні покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до класифікації за ст.12 КК України є тяжким, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, у виді щирого каяття та обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину. Крім того, судом враховано, що обвинувачений раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Тобто, в апеляційній скарзі прокурора не наведено жодних нових обставини, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Вони також не були надані стороною обвинувачення і під час апеляційного розгляду.
За таких обставини, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_8 більш суворого розміру остаточного покарання є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим його апеляційна скарга задовольняється частково.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , необхідного і достатнього для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів враховує наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття та обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину.
Остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого більш суворим.
Отже, призначене судом апеляційної інстанції покарання у такий спосіб, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 371, 373, 374, 405, 407, 420, КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2019 року у відношенні ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 07 лютого 2019 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_8 - 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий -

Судді: