Номер провадження: 11-сс/813/724/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
поручителя ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2020 р., якою по кримінальному провадженню №0000412 внесеному до ЄРДР 29.08.2018 р., відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степанівка, Здолбунівського району, Рівненської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_10 та відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12.06.2020 року з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що складає 168160 гривень.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався в своїй ухвалі на те, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд прийшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , а тому вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані про особу підозрюваного та його майновий стан, суд вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , зазначила, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
- висновки слідчого судді, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, посилання слідчого судді на те, що «обставини які дають підстави органу досудового розслідування підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину обґрунтовуються протоколами допитів свідків», що суперечить положенням ч. 4 ст. 95 КПК України;
- слідчий суддя не дав належної оцінки обставинам, щодо тісних соціальних зв`язків та сімейного стану ОСОБА_7 ;
- прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні;
- слідчий суддя визначив розмір застави, який є непомірний для підозрюваного ОСОБА_7 , що позбавляє останнього скористатися своїм правом на внесення застави.
Посилаючись на наведені доводи, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 21 год. до 7 год. ранку за адресою: АДРЕСА_2 .
Окрім того, в судове засіданні апеляційного суду з`явився ОСОБА_9 , яка заявила клопотання про бажання взяти на поруки ОСОБА_7 та долучила до матеріалів справи письмове зобов`язання про особисту поруку, покласти на ОСОБА_9 , як на поручителя та на ОСОБА_7 , процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, який відповідно до санкції зазначеної частини статті карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до неї «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарь проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України за наступних обставин.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді водія-слюсаря ремонтного відділення бронетанкової техніки роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно та протиправно в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 49, 50, 127, 128 Статусу внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статусу Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді завдання тілесних ушкоджень, шкоди життю та здоров`ю та бажаючи їх настання, прагнучи продемонструвати свою уявну перевагу, утвердити власний авторитет у військовому колективі, 04.08.2018 року о 23 год. 55 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у наметі №7 на території наметового містечка військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи, що солдат ОСОБА_11 перебуває у добовому наряді черговим по роті, та являвся для ОСОБА_7 начальником за службою будучи невдоволеним виконанням обов`язків черговим по роті ОСОБА_11 , солдат ОСОБА_7 завдав побої солдату ОСОБА_11 , що виразилось у нанесенні солдатом ОСОБА_7 п`яти ударів кулаками обох рук в область щелепи солдата ОСОБА_11 , внаслідок чого заподіяв останньому закритий перелом в ділянці кута нижньої щелепи праворуч без зміщення уламків, який відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується дослідженими судом першої інстанції, наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновком експерта №200, актом проведення службового розслідування по факту отримання травм, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту та вважає, що надані органом досудового розслідування докази на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в ухвалі.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на що, колегія суддів також наголошує на тому, що відповідно до статей 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими на даній стадії процесу, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.
Доводи захисника про те, що слідчим не надано доказів обґрунтованості підозри підзахисного у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідної тяжкості, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж, вони є передчасними.
Водночас, колегія суддів також не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування наявності в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Апеляційний суд також зважає на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_7 умисно ухилявся від проведення за його участю процесуальних дій та, усвідомлюючи можливість притягнення до кримінальної відповідальності, обрання запобіжного заходу активно переховувався від органу досудового розслідування у зв`язку з чим 29.10.2019 року ОСОБА_7 був оголошений у розшук і лише 12.04.2020 року був затриманий на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси. На думку колегії суддів зазначені обставини є більш ніж переконливими у наявності обґрунтованого ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, слідчим до матеріалів провадження долучено рапорт про повідомлення ОСОБА_7 про необхідність явки до органу досудового розслідування, відправлене засобами мобільного зв`язку, а також відправлення ОСОБА_7 повісток про виклик, а також повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку, тобто слідчим приймались необхідні заходи щодо повідомлення останнього про необхідність явки, а також його процесуальний статус у кримінальному провадженні.

З огляду на що, зазначені обставини можуть вказувати на те, що підозрюваний умисно ухилявся від з`явлення до слідчого та може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Слідчим суддею також обґрунтовано зазначено, що існує ризик можливого впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний свою вину не визнає, не зважаючи на наявні в матеріалах провадження докази та може вдатись до спроб впливу на зазначених осіб з метою зміни ними своїх показів та уникнення можливої кримінальної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_14 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного впродовж досудового розслідування кримінального провадження.
Доводи сторони захисту щодо можливості застосування відносно ОСОБА_14 більш м`якого запобіжного заходу з огляду на те, що у нього є численні нагороди, в тому числі як і учасника АТО, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу, однак вказані обставини, на думку апеляційного суду жодним чином не надають право такій особі можливість вчиняти протиправні дії, зокрема під час виконання своїх службових обов`язків, пов`язаних саме з несенням служби та такі обставини не можуть вказувати на наявність обставин, що дають підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту щодо ненадання слідчим суддею оцінки міцності соціальних зв`язків ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів провадження стороною захисту не надано будь-яких відомостей щодо особи підозрюваного, які б могли характеризувати його як особу з міцними соціальними зв`язками.

В свою чергу, апеляційний суд зважає на надані захисником ОСОБА_8 документи, які характеризують особу ОСОБА_7 , його нагороди, характеристики з місця реєстрації та останнього проживання, те, що він не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, у нього відсутнє офіційне місце працевлаштування, може дійсно вказувати на наявність соціальних зв`язків, але не вказувати на їх міцність.

При цьому, апеляційний суд враховує п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини, де зазначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Беручи до уваги вище викладене, а також характер та обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, характеристику його особи колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано вагомих аргументованих доказів існування у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які б могли переконати апеляційний суд у наявності настільки незначного ризику переховування, що це б могло служити виправданням утриманню під вартою.

Щодо доводів захисника ОСОБА_8 з приводу непомірного розміру застави, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, що цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року.

У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу слідчим суддею враховані як обставини справи, так і особа підозрюваного, а також тяжкість покарання, яке може загрожувати підозрюваному у разі визнання його винним.

Згідно з положеннями п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, слідчий суддя, на переконання колегії суддів, обґрунтовано посилаючись на приписи п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, визначив підозрюваному ОСОБА_7 заставу, як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід в межах розміру, який передбачений діючим КПК України, що на переконання колегії суддів, буде в повній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку останнього, у випадку її внесення, під загрозою звернення вказаного розміру застави в дохід держави за наявності відповідних для цього підстав.

Що стосується клопотання ОСОБА_9 про зобов`язання взяти на поруки підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Так, ОСОБА_9 не долучено належних доказів того, що вона може заслуговувати на особливу довіру суду, користується авторитетом у суспільстві, має певний авторитет у ньому, або за місцем роботи чи мешкання, а також реальну спроможність забезпечити належну поведінку і виконання покладених на підозрюваного обов`язків, тому колегія суддів вважає її клопотання таким, що не може бути задоволене.

Беручи до уваги вище викладене, колегія суддів приходить до переконання, що слідчим суддею дана вірна оцінка щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 405 КК України, наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування до нього на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, а у клопотанні поручителя ОСОБА_9 відмовити.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_9 про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_7 .
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12.06.2020 року з визначенням розміру застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4