КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

12 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0011201 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, Бородянського району, с. Бабинці, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 , 27.09.2018 року, приблизно о 09:40 годин, керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи на тротуарі біля будинку 7/2 по проспекту В.Лобановського в м. Києві, будучи неуважним, неправильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та для забезпечення безпеки руху у разі потреби не звернувся за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом, чим грубо порушив пункти 1.5, 2.3 б), д), 10.9 Правил дорожнього руху України, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 1961 року народження, яка знаходилась на тротуарі позаду автомобіля, внаслідок чого останню було госпіталізовано до КМКЛ № 6.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди гр. ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: надорбітальна гематома справа; закрита травма правого плеча вигляді перелому хірургічної шийки та великого горбика правої плечової кіски зі зміщенням.
Закрита травма правого плеча за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2019 відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання скасувати та постановити у справі новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік. У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даного кримінального правопорушення, кваліфікації його дій та правильності встановлення фактичних обставин справи, вважає вирок суду незаконним, через необґрунтоване незастосування закону, який підлягає застосуванню та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема, як зазначає апелянт, при призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції судом першої інстанції не були дотримані вимоги ст.ст. 50, 55, 65 КК України, а також Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки суд не в достатній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого і не застосував відносно ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Як зазначає апелянт, ОСОБА_6 під час керування транспортним засобом знехтував безпекою для себе та оточуючих, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Citroen Berlingo» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи на тротуарі біля будинку 7/2 по проспекту В. Лобановського в м. Києві, будучи неуважним, неправильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та для забезпечення безпеки руху у разі потреби не звернувся за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

На думку апелянта, керування ОСОБА_6 транспортним засобом, який є засобом підвищеної небезпеки, може створити загрозу безпеці дорожнього руху, життю, здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків, а тому, не призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд відступив від загальних засад призначення особі покарання за вказане кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі стороною обвинувачення, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.
При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обвинувачений раніше ДТП не скоював, за порушення Правил дорожнього руху до відповідальності не притягувався.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання суд визнав щире каяття.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції, керуючись правилами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України, визнав за доцільне призначити обвинуваченому наймеш суворий вид покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами, що, на думку суду, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому призначене йому покарання, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не може свідчити про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на таке.
По-перше, відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не є обов`язковим, а тому його застосування чи не застосування є правом, а не обов`язком суду, у зв`язку з чим незастосування цього додаткового покарання не може служити безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанціїчерез неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
До того ж, в апеляційній скарзі прокурора не наведено будь-яких обставини, які б свідчили про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного обвинуваченому покарання.
По-друге, доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого також не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції та ухвалення нового вироку, оскільки згідно з вимогами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Між тим, апеляційна скарга прокурора не містить достатнього обґрунтування на підтвердження того, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим через його м`якість, оскільки незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке в даному конкретному випадку, має альтернативний характер, не може свідчити про його явну несправедливість, тим більше за умову, що основне покарання прокурор не вважає таким через його м`якість.

По-третє, незважаючи на те, що, відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначення як основного, так і додаткового покарання, має індивідуальний характер, в залежності від ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні, не наведено будь-яких переконливих доводів на підтвердження того, що без призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не буде досягнуто мети покарання, з урахуванням того, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, а допущені ним порушення правила безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, не носили грубого та вкрай небезпечного характеру.
За таких обставин, враховуючи відсутність достатніх підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/242/2020

Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1