Дата документу 25.06.2020 Справа № 311/5/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 311/5/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/152/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула 25 червня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент Республіка Узбекистан, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

26 листопада 2018 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись на території дачного кооперативу «Будівельник» в с. Кам`янське Василівського району Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу пройшов на неогороджену територію дачної ділянки АДРЕСА_4 , де за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, а саме, металевого цвяходера та шурупів пошкодив врізний замок на вхідних дверях дачного будинку, після чого проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав вудилище «USA STIC» червоного кольору довжиною 3 метри з катушкою «1 BALL BBARLING СВ 140» зеленого кольору вартістю 132 гривні 22 копійки, вудилище «Kalipso 2706» синього кольору з катушкою «POSEIDON PD-200» сріблясто-сірого кольору вартістю 208 гривень 54 копійки, алюмінієву ємність у вигляді тазу приблизно на 15 л діаметром 45 см, висотою 11 см, вартістю 255 гривень, алюмінієву сковороду діаметром приблизно 26,5 см, діаметр днища 21,5 см, вартістю 106 гривень 67 копійок, музичні колонки «Divoom IRI5-02» бірюзового кольору вартістю 321 гривня 87 копійок, загальною вартістю 1024 гривні 30 копійок.
Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, яким в подальшому розпорядився на свій розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вищевказану суму.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців та поклавши обов`язки, передбаченні п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти йому про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у розмірі 2002 (дві тисячі дві) грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджується з оскаржуваним вироком у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог зазначає про обов`язковість застосування ч.1 ст. 76 КК України у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, проте суд першої інстанції в порушення вищенаведеному не поклав на обвинуваченого обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання.

Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців і застосувати ч.1 ст. 76 КК України та покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачений у судовому засіданні не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто лише в частині застосовування до обвинуваченого положень ч.1 ст. 76 КК України.

Впродовж судового засідання ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку суду, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції останнього та інших учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів щодо речових доказів та які характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, розмір та вид призначеного покарання, а також застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги, тобто в частині покладення на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Стосовно доводів прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині того, що суд не поклав на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За змістом закону, покладення на засудженого обов`язків, передбачених частинами 1, 2 ст. 76 КК України, здійснюється судом з метою забезпечення належного нагляду уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого за його поведінкою та процесом виправлення.

Таким чином, місце проживання засудженого поряд з місцем роботи та місцем навчання є тими об`єктами соціального перебування та здійснення життєдіяльності, поведінка за місцем перебування в яких дає уповноваженому органу з питань пробації можливість здійснювати належний контроль за перевихованням засудженого.

З аналізу положень вищевказаної ч. 1 ст. 76 КК України вбачається, що у суду є право вибору альтернативи при покладенні на засудженого обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,та в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про працевлаштованість та навчання останнього, а останній при апеляційному розгляді вказав на те, що офіційно не працевлаштований та не навчається..

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що покладення на ОСОБА_7 обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. в даному випадку, забезпечить належний контроль за перевихованням останнього.

Крім того, на переконання колегії суддів, покладення додаткових обов`язків, про що вказує прокурор в апеляційній скарзі, а саме повідомлення про зміну місця роботи або навчання, за умови відсутності таких, не є виправданим та необхідним.

Таким чином, трактування прокурором положень п.2 ч.1 ст. 76 КК України як безумовних, обов`язкових та безальтернативних для застосування є помилковим.

Так, зміст наведеної норми свідчить про дискреційні повноваження суду з приводу покладення на обвинуваченого визначених ст. 76 КК України обов`язків та застосування певних обмежень зобов`язального характеру з урахуванням особи обвинуваченого.

Таким чином, судова колегія, з огляду на не працевлаштованість ОСОБА_7 та не проходження ним навчання, визнає доцільним та достатнім застосування відносно обвинуваченого при призначенні покарання покладення на ОСОБА_7 обов`язку стосовно повідомлення органу пробації про зміну місяця проживання, що в повній мірі додатково забезпечує мету призначеного покарання.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові ЄУ №136/970/18 (провадження № 51-9940ск18) від 23 листопада 2018 року.

Крім того, звертає на себе увагу певне протиріччя в апеляційній скарзі, оскільки прокурор, як на підставу для скасування вироку посилається на положення ст. 414 КПК України, натомість обґрунтування такого доводу не знайшло змістовного відображення у апеляційній скарзі. При цьому, посилань на ст. 413 КПК України апеляційна скарга прокурора не містить.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при покладенні на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 76 КК України в тому обсязі, в якому вимагає прокурор, що обумовлює відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4