Справа № 456/2920/19
Провадження № 1-кп/456/123/2020
УХВАЛА

судового засідання

30 січня 2020 року колегія суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9

ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

законного представника потерпілого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000656 про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор просить суд продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки такий строк закінчується 01.02.2020 р.. Вважає, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, зібрані у кримінальному провадженні докази є вагомими і допустимими та будуть у подальшому досліджені у судових засіданнях Стрийського міськрайонного суду. Вказане свідчить про те, що перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду та продовжувати займатися злочинною діяльністю, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Окрім цього, вважає, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, експерта які в судовому засіданні ще не допитувались. Застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а відтак слід продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_10 проти заявленого клопотання заперечили. Адвокатом ОСОБА_10 заявлено клопотання про відмову в продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що прокурором не обґрунтовано жодних підстав які б свідчили про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання написане прокурором під копірку з попередніх клопотань без ґрунтовного дослідження матеріалів справи. Жодним чином не доведено неможливість застосування до ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу. Звертає увагу на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, характеризується позитивно, потерпілий претензій до ОСОБА_13 немає, про що подав суду відповідну заяву та не заперечує про зміну ОСОБА_14 запобіжного заходу на домашній арешт.

Потерпілий ОСОБА_11 та законний представник потерпілого ОСОБА_12 , в судовому засіданні підтримали клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або зявилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи: ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 3.07.2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому ухвалами суду такий запобіжний захід було продовжено.

Підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду, перешкоджати

встановленню істини по справі, незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м"який запобіжний захід.

При цьому, судом досліджено питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б спростовували наявні ризики та вказані обставини, суду не надано та не зазначено про їх існування. Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.

Окрім того суд бере до уваги, те що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна, не працює, не має постійного джерела доходів, що свідчить про відсутність у нього соціально - стримуючих факторів, може незаконно впливати на свідків вчинення кримінального правопорушення, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, свідки у вказаному кримінальному провадженні не допитані, а тому з метою запобігання спробам обвинуваченому вчиняти вказані дії та враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Наведені дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки - не гарантують запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом на даному етапі не встановлено.

Доводи сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно із ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З врахуванням наведеного та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , тяжкості інкримінованого йому діяння, віку та стану його здоров`я, суд відхиляє клопотання захисника обвинуваченого про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки вважає таке недостатньо обґрунтованим, виходячи з існуючих на даний час ризиків, вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігти можливості настання таких ризиків, відтак, колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави на підставі ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст. 176-178, 331 КПК України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коростів Сколівського району, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, а саме до 29 березня 2020 року включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_7 та скерувати для відома

та виконання уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2
ОСОБА_3