Справа № 341/122/20
Провадження № 11-кп/4808/211/20
Категорія ч.1 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2020 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рига, Республіка Латвія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Судом першої інстанції встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, при наступних обставинах.

ОСОБА_8 маючи у користуванні мобільні телефони NOKIA та NOMI, діючи з хуліганських мотивів з метою припинення нормальної діяльності державних установ, систематично у період з березня по вересень 2019 року з використанням даних мобільних телефонів здійснював дзвінки на номери екстрених служб Галицького району Івано-Франківської області.

Так, з березня 2019 року по серпень 2019 року на спецлінію «101» підмінними номерами переадресації якої є (03431) 2-11-40 та (03438) 4-65-01, ОСОБА_8 систематично здійснював хибні дзвінки з належних йому мобільних номерів, які перешкоджали роботі Державної пожежно-рятувальної частини № 3 міста Галича УДСНС України в Івано-Франківській області.

Так, з мобільних номерів які належать ОСОБА_8 , такий в період з 06 березня 2019 року по 16 серпня 2019 року здійснив 502 дзвінки на телефон підміни ДПРЧ № 3 міста Галича УДСНС.

З липня по вересень 2019 року на спецлінію «103» підмінним номером переадресації якої є (03431) 2-1169 ОСОБА_8 маючи на меті припинення нормальної діяльності державних установ систематично здійснював хибні дзвінки з належних йому мобільних номерів на номер Екстреної медичної допомоги Галицького району.

Так, з мобільних номерів які належать ОСОБА_8 в період часу з 06 липня 2019 року по 17 вересня 2019 року останній здійснив 21 278 дзвінків на телефон підміни Екстреної медичної допомоги Галицького району.

З травня по вересень 2019 року на спецлінію «104» підмінним номером переадресації якої є (03431) 2-16-04, ОСОБА_8 , маючи на меті припинення нормальної діяльності державних установ систематично здійснював хибні дзвінки з належних йому мобільних номерів на номер Галицької дільниці Калуського відділення АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ».

Так, з мобільних номерів які належать ОСОБА_8 в період часу з 24 травня 2019 року по 17 вересня 2019 року було здійснено 2 648 дзвінків на Галицьку дільницю Калуського відділення АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ».

Під час проведення обшуку, 16 вересня 2019 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено полімерні тримачі для сім-карт мобільних номерів, картонні коробки від сім-карт мобільних операторів; сім-карти оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон», сім-карти оператора ПрАТ «Київстар», мобільні телефони марки NOKIA та NOMI, за допомогою яких ОСОБА_8 , маючи на меті припинення нормальної діяльності державних установ здійснював дзвінки на номера спецліній екстрених служб Галицького району Івано-Франківської області.

Наступного дня, 17 вересня 2019 року ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, не зупиняючись на досягнутому, грубо порушуючи громадський порядок, усвідомлюючи, що своїми протиправними діями він унеможливлював своєчасне з`єднання з екстреною службою інших абонентів, продовжив здійснювати хибні дзвінки на номера екстрених служб з належного йому мобільного телефону марки NOKIA.

Так, з 17 вересня 2019 року по 18 вересня 2019 року ОСОБА_8 здійснив 105 хибних дзвінків на спецлінію «103» підмінним номером переадресації якої є (03431) 2-1169.

24 хибних виклики до Галицької дільниці Калуського відділення АТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ» підмінним номером переадресації якої є номер (03431) 2-16-04.

18 вересня 2019 року під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_8 добровільно видав телефон марки NOKIA 0.

Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2020 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 в силу статті 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям. Звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.

Закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

ОСОБА_8 передано на піклування матері ОСОБА_11 з обов`язковим лікарським наглядом.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, прокурор Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Галицького районного суду від 26 лютого 2020 року та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Разом з тим, суд першої інстанції за відсутності даних про те, що ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю злочину (надав органам дізнання або досудового слідства будь-яку допомогу у встановленні невідомих їм обставин справи), звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 296 КК України на підставі ст. 45 КК України. При цьому, суд не взяв до уваги надану стороною обвинувачення копію протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 18.11.2019 року, згідно якого останній у ході досудового розслідування відмовився надавати будь які покази в силу ст.63 КК України. Таким чином, постановляючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України, суд застосував закон України, який не підлягав застосуванню, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили доводи апеляційної скарги прокурора, просили залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості.

Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2018 року у справі №759/7784/15-к, розкаяння не повинно носити формальний характер. Окрім визнання особою факту вчинення злочину, каяття передбачає, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 296 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку з дійовим каяттям, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про необхідність задоволення цього клопотання.

Зокрема, суд обґрунтував своє рішення тим, що ОСОБА_8 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, який не відноситься до корупційних злочинів в силу статті 45 КК України. Вину визнав, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину. Вчиненим злочином не заподіяно шкоду та не завдано збитки.

При цьому суд, усупереч вимогам закону не мотивував своє рішення належним чином та не зазначив у чому конкретно та у якій формі проявилось активне сприяння ОСОБА_8 розкриттю злочину. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про наявність сукупності щирого каяття та активного сприяння злочину.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновком судово-психіатричної експертизи від 15 січня 2020 року (т.1 а.п.227-232) встановлено, що на час вчинення злочину підекспертний ОСОБА_8 перебував у стані і перебуває на даний час, при якому не здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру в амбулаторних умовах.

Даний висновок був предметом розгляду суду першої інстанції, у зв`язку з чим, суд вважав за необхідне передати ОСОБА_8 на піклування матері ОСОБА_11 , з обов`язковим лікарським наглядом.

Разом з тим, суд першої інстанції не вказав які правові підстави для ухвалення такого рішення, оскільки порядок застосування примусових заходів медичного характеру передбачений Главою 39 КПК України, а види примусових заходів медичного характеру передбачені ст.94 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не дав неналежну правову оцінку висновку судово-психіатричної експертизи, не звернувши уваги на те, що ОСОБА_8 як на час вчинення ним злочину, так і на даний час перебуває в стані, при якому не здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому передчасно дійшов до висновку про наявність в поведінці ОСОБА_8 дійового каяття у вчиненому.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за відсутності для цього підстав, передбачених ст.45 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону при закритті кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , що в силу ст. 409 КПК України є підставами для скасування або зміни судового рішення.

За таких обставин апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Галицького відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2020 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5