Справа № 629/363/20
Номер провадження 1-кп/629/249/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 на підставі угоди про примирення за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Панютине, м. Лозова, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення - прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

- захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 13 січня 2020 року, близько 19-00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на відкритій ділянці місцевості, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Матросова, біля буд. 44, разом з ОСОБА_5 , у якої побачив мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Mi 9 Lite», після чого у нього виник умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна. Діючи з прямим умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом ривку, висмикнув з руки ОСОБА_5 вказаний мобільний телефон, тим самим відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Xiaomi» моделі «Mi 9 Lite» з силіконовим чохлом прозорого кольору та захисним склом «Statuscase F6 21D Xiaomi MI 9 Lite», вартість яких, згідно висновку експерта ОСОБА_7 № 162/20 від 16.01.2020 року складає 6451,45 гривень та не реагуючи на зауваження повернути майно власниці, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 6451,45 гривень.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

28 січня 2020 року між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 , була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України. Згідно даної угоди ОСОБА_3 визнає свою вину у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 186 КК України. Потерпіла ОСОБА_5 не має до підозрюваного ОСОБА_3 претензій матеріального чи морального характеру, в зв`язку з відшкодуванням шкоди у повному обсязі. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 186 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Також сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести підозрюваний у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, а також підозрюваний ОСОБА_3 зобов`язаний принести в судовому засіданні публічне вибачення перед потерпілою, та принести свої запевнення про недопущення в подальшому подібних дій. Крім цього даною угодою встановлені відомості щодо розуміння сторонами угоди наслідків її укладання та затвердження зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснив, що щиро кається у скоєному ним злочині. Вказав, що дійсно скоїв злочин при зазначених обставинах, а саме 13.01.2020 року близько 19-00 години, знаходився на відкритій ділянці місцевості, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Матросова, біля буд. 44, разом з потерпілою ОСОБА_5 , у якої побачив мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Mi 9 Lite», після чого у нього виник умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна. Діючи з прямим умислом направленим на відкрите викрадення чужого майна, він шляхом ривку, висмикнув з руки ОСОБА_5 вказаний мобільний телефон, з місця злочину зник. Викраденим розпорядився на власний розсуд. Пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив задовольнити заяву обвинуваченого та затвердити угоду про примирення.

Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що претензій до обвинуваченого будь-якого характеру не має, збитки відшкодовані, зазначену угоду укладала добровільно, наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для неї зрозумілі. Також просила затвердити зазначену угоду.

Суд, заслухавши думку прокурора, який проти затвердження угоди не заперечував, погодився із мірою покарання, обвинуваченого, захисника та потерпілу, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним про примирення.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 1 ст. 186 КК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені абзацами 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом також з`ясовано, що потерпіла ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що дана угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, не відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. Крім того судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та потерпілим, визначена у межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, виходячи з позиції обвинуваченого, висловленої в судовому засіданні щодо погодження із призначенням узгодженої сторонами міри покарання, позиції потерпілої, яким зрозумілі наслідки затвердження угоди, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення від 28 січня 2020 року, укладеної між потерпілою та обвинуваченим по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття в скоєному та відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди потерпілій.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, обставин скоєння злочину та відношення до скоєного, суд призначає покарання ОСОБА_3 , узгоджене сторонами угоди про примирення від 28 січня 2020 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 в ході досудового розслідування не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Крім цього, суд, вважає за необхідне зняти арешт з речового доказу по справі, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2020 року ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області був накладений арешт на майно, а саме на мобільний телефон «Xiaomi» моделі «Mi 9 Lite Onyx Grey 6 Gd RAM 128 Gb ROM», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім карткою оператора «ВФ Україна» номер НОМЕР_3 у силіконовому чохлі прозорого кольору, що зберігається в Лозівському ВП ГУНП в Харківській області.
В зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в поряду ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 , укладену 28 січня 2020 року.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання - у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 січня 2020 року, а саме на мобільний телефон «Xiaomi» моделі «Mi 9 Lite Onyx Grey 6 Gd RAM 128 Gb ROM», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім карткою оператора «ВФ Україна» номер НОМЕР_3 у силіконовому чохлі прозорого кольору, який було вилучено в ході проведення огляду місця події, проведеного 13.01.2020 року, що зберігається в Лозівському ВП ГУНП в Харківській області.
Речові докази по справі:

- мобільний телефон «Xiaomi» моделі «Mi 9 Lite Onyx Grey 6 Gd RAM 128 Gb ROM», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім карткою оператора «ВФ Україна» номер НОМЕР_3 у силіконовому чохлі прозорого кольору, який належить потерпілій ОСОБА_5 та перебуває на зберіганні в камері збереження речових доказів Лозівського ВП ГУНП в Харківській області згідно квитанції номер книгу обліку 733, порядковий номер 20/267 повернути потерпілій ОСОБА_5 .

Долю речових доказів вирішити після набрання вироком законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1