Справа №632/839/19
Провадження №1-кп/639/182/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2020 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000222 від 08.04.2019 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно нього на стадії досудового розслідування.

При цьому прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначив, що з часу обрання запобіжного заходу, ризики, запобігання яким є підставою для обрання таких заходів, ніяким чином не зменшились та не зникли. Проти задоволення клопотання сторони захисту заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували. Захисником подано до суду клопотання про зміну відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , що, на думку захисту, є достатнім для унеможливлення зазначених прокурором ризиків.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України в судовому засіданні суд має право до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 ч. КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

З моменту надходження справи до суду потерпілі не прибувають до судового засідання та не допитані.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.02.2020 р. відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 квітня 2020 року включно.

При вирішенні клопотань щодо запобіжного заходу суд враховує існування стосовно ОСОБА_7 ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України

Зазначені ризики зменшуються зі спливом часу, проте на даний час не відпали.

В той же час, саме по собі існування вказаних ризиків є підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, як такого, в рамках кримінального провадження. Проте при вирішенні питання про необхідність застосування саме того чи іншого запобіжного заходу слід зазначити наступне.

Обвинувачений по даному кримінальному провадженню був затриманий у квітня 2019 року.

В той же час, судові засідання по справі неодноразово відкладались через неявку потерпілих, які належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча і подавали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проте судом було прийнято рішення про їх участь у розгляді справи.

Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти . При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».

Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.

Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.

Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.

Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого на даний час не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які він посилався в судовому засіданні, та не забезпечено явку потерпілих.

Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинувачених, їх стан здоров`я, тривалість розгляду даного провадження, яка викликана неявкою в судове засідання потерпілих та свідків, суд вважає, що на даний час задля унеможливлення тримання обвинувачених під вартою без вироку суду через неможливість провести по кримінальному провадженню всі дії, необхідні для закінчення розгляду справи, необхідно змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід на домашній арешт, який на даний час є єдиним, окрім тримання під вартою, реальним запобіжним заходом, яке може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відтак клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжних заходів задоволенню не підлягає, а клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 331, 369 372 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про зміну відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

Змінити у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на домашній арешт за місцем тимчасового проживання: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, тобто до 6 червня 2020 року включно.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

прибувати до суду за першої вимогою;

не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 17-00 год. до 10-00 год. наступного дня;

не залишати населений пункт, в якому він проживає, без дозволу суду,

повідомляти суд про зміну місця проживання, місця роботи;

утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 7 (семи) днів після її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3