ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/1453/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 15 лютого 2020 року.
Клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.

Суд обґрунтовуючи своє рішенні зазначив , що з урахуванням обставин справи, осіб обвинувачених, яким інкримінується особливо тяжкі суспільно-небезпечні злочини, судовий розгляд триває, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оцінюючи в сукупності всі обставини і у відповідності до вимог ч.1 ст. 178 КПК України, такі, як, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить повністю скасувати ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ухвалити нове рішення, яким обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
В обґрунтування своєї вимог апелянт посилається на те, що запобіжний захід стосовно його підзахисного неодноразово продовжувався ухвалами районного суду; в ході судового розгляду були допитані потерпілі, декілька свідків, представника потерпілих і цивільних позивачів, у зв`язку з чим зменшується гіпотетичний ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на цих осіб. Суд необґрунтовано прийшов до висновку про можливість переховування від суду, внаслідок чого захисник вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, у зв`язку з порушенням обвинуваченим покладених на нього обов`язків, ОСОБА_8 було оголошено у розшук, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжкого злочинів , передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.15, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28, ч.2 ст.194, ч.3 ст.28, ч.2 ст.122, ч.1 ст.263 КК України, на що обґрунтовано прокурор послався суд в своєму клопотанні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в клопотанні про продовження запобіжного заходу та обвинувальному акті, а саме вчинення в тому числі обвинуваченим особливо тяжкого та декількох тяжких злочинів за попередньою змовою групою осіб, а також враховуючи, що злочинні дії ОСОБА_8 в тому числі були направленні на придбання, носіння, перевезення і збуті бойових припасів; на умисне пошкодження та знищення чужого майна шляхом підпалів, вибухів, тобто загальнонебезпечним способом, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Крім того, згідно відомостей матеріалів кримінального провадження, 22.12.2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч.3 ст.27, ч.2 ст.184, ч.1 ст.263 КК України, яку у подальшому змінено з одночасним повідомленням про нову підозру.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.12.2017 року стосовно підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави, по внесенні якої останній порушив покладені на нього обов`язки і був оголошений у розшук.
28.04.2018 року ОСОБА_8 , який знаходився у розшуку, затриманий у м. Дніпро на підставі ухвали Київського районного суду м.Харкова від 23.02.2018 року про дозвіл на затримання з метою приводу.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.04.2018 року стосовно ОСОБА_8 змінено запобіжний захід на тримання під вартою без визначення суми застави.
Вищезазначені обставини фактично не заперечував обвинувачений ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду, який пояснив , що дійсно свідомо залишив місце мешкання без дозволу органу розслідування та суду , маючи на меті лише оскаржити дії слідчого.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстнації та неодноразового продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Посилання захисника щодо упередженості суду при розгляді цього кримінального провадження є суб`єктивними, так як апелянтом не надано будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження цих апеляційних доводів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді