Справа № 690/455/19
Номер провадження № 1-кп/690/20/20
УХВАЛА
про продовження строку дії запобіжних заходів
24.01.2020 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області колегіально у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України, та відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
представників потерпілої ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Ватутінського міського суду Черкаської області перебувають матеріали кримінальних проваджень № 0000332 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 358 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України, та № 0000234 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, які об`єднано ухвалою від 24.01.2020 року.
Ухвалою від 24.01.2020 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні, оскільки підготовче провадження у кримінальному провадженні № 0000234, яке об`єднано з кримінальним провадженням № 0000332, не завершено.
Прокурором ОСОБА_7 заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів.
Необхідність продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мотивувала наявністю вагомих доказів, які підтверджують вчинення ними інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Додатково вказала, що необхідність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою зумовлено також тим, продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зокрема про вказані ризики свідчить те, що йому загрожує покарання у вигляді довічного позбавлення волі, у ході досудового розслідування не знайдено одне із знарядь вчинення вбивства, а також спосіб життя та наявність у минулому не знятих та не погашених судимостей.
Мотивуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор також вказала на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані ризики обумовлені тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді довічного позбавленні волі, у ході досудового розслідування не знайдено одне із знарядь вчинення вбивства, відсутність постійного джерела доходів.

Додатково вказала про неможливість зміни раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на більш м`який не можливе, оскільки не вони будуть співмірним з існуючими ризиками та не забезпечать виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розгляду даного кримінального провадження у розумний строк.
Прокурор ОСОБА_8 вказав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особам обвинувачених, а тому його слід продовжити.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та вказав, що вважає за можливе змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, що мотивував наявності хворої матері та неповнолітніх дітей на утриманні.
Захисник ОСОБА_9 повністю підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_5 та просив суд прийняти рішення відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Додатково вказав, що докази наявності на утриманні у його підзахисного хворої матері та неповнолітніх дітей містяться у матеріалах кримінального провадження № 0000234.
Обвинувачений ОСОБА_6 також просив відмовити у задоволенні клопотання проти клопотання прокурора, оскільки йому немає потреби переховуватися від суду, тож прийнятним запобіжним заходом для себе вважає цілодобовий домашній арешт за місцем проживання свого брата.
Захисник ОСОБА_10 заперечив проти продовження його підзахисному ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу та вказав, що підтримує позицію свого підзахисного.
Потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у підготовче судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду заявлених прокурором клопотань.
Потерпілий ОСОБА_12 вирішення клопотань прокурора залишив на розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_11 підтримала думку прокурора щодо продовження відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Представник потерпілої ОСОБА_14 вказав, що йому відомо про перебування обвинуваченого ОСОБА_5 у розшуку оскільки у минулому ним порушено умови запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, внаслідок чого й стало можливе вчинення ним особливо тяжких кримінальних правопорушень, зокрема й вбивства доньки потерпілої, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою є виправданим та необхідним.
Представник потерпілої ОСОБА_13 підтримала позицію прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених, яку додатково мотивувала відсутністю у них постійного місця проживання та місця роботи.
На додаткові питання суду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що дійсно у минулому відносно нього судом було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак він порушив його умови та поїхав на заробітки у м. Київ.
Заслухавши думки сторін судового провадження, врахувавши їх доводи, не вирішуючи питання про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також правильність кваліфікації їх діянь, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів.
За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України передбачено обов`язок суду розглянути питання доцільності повторного розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Положеннями ч. 1, п.п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім іншого, не може бути застосований, окрім як до: раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
На даний час суд позбавлений можливості надати повну оцінку щодо вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які їм інкриміновані, однак їх наявність не заперечувалася стороною захисту. Водночас обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 частково визнається вина у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Суд оцінює ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду як реальний, що зумовлено не лише суворістю можливого покарання, а і його процесуальною поведінкою у минулому. Так, обвинувачений ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, та не мав можливості переховуватися під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000332.
Водночас обвинувачений ОСОБА_5 переховувався від суду під час здійснення судового провадження у кримінальному провадженні № 0000234 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 4 ст 296 КК України, у зв`язку з чим ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.09.2018 року надано дозвіл на його затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та у подальшому ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.10.2018 року його оголошено у розшук.
Крім того, обвинуваченим ОСОБА_5 під час здійснення судового провадження у кримінальному провадженні № 0000234 порушено умови запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.06.2018 року, замість подальшого утримання його під вартою, та продовженого ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.07.2018 року.
Ризик знищити, сховати або спотворити обвинуваченим ОСОБА_5 незнайдену зброю, яка є ймовірним знаряддям вчинення злочину, та має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обумовлюється тим, що відповідно до змісту обвинувального акту у тілі покійної виявлено три отвори від вогнепальної зброї, один з яких є відмінним від двох інших. Водночас з огляду на завершення досудового розслідування та складення обвинувального акту у даному кримінальному проваджені, вказаний ризик хоча і існує, однак не має визначального значення, так як проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження може здійснюватися у виключних випадках.

Також колегією суддів враховується, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 10 кримінальних правопорушень, з яких 3 є особливо тяжкими (п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України), 3 тяжким (ч. 1 ст. 263 КК України 2 епізоди, ч. 4 ст. 296 КК України), а інші невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України). У разі визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого: п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна; ч. 4 ст. 187 КК України позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; ч. 3 ст. 289 КК України позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.
Обвинувачений ОСОБА_5 , якому виповнилося повних 27 років, у минулому вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності, а саме: вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.06.2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2018 року за ч. 4 ст. 407 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки, судимість за які не знято та не погашено, а частину інкримінованих йому кримінально-караних діянь ним вчинено під час дії іспитового строку, встановленого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2018 року.
З огляду на вказане, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 має негативну репутацію, яка зумовлена неодноразовим притягнення до кримінальної відповідальності, а також високий рівень суспільної небезпеки, що одночасно з невстановленням у ході досудового розслідування місця знаходження іншої зброї, яка використовувалася під час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, та відсутністю законних джерел доходів, свідчить про наявність високого ступеня ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення.
Також суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано документів, які б свідчили про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , який унеможливлює його перебування у місцях попереднього ув`язнення, а також доказів наявності у нього міцних соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявності родини й утриманців, а також постійного джерела доходів чи належного майнового стану, що хоча б мінімізували вищевказані ризики.
При цьому, суд критично оцінює доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо наявності у нього на утриманні хворої матері та неповнолітніх дітей, докази чого містяться у матеріалах кримінального провадження № 0000234, як підставу для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, оскільки факт того, що він є батьком ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також його матір ОСОБА_19 , яка має хворобу онкологічного характеру, ще не свідчить про те, що він їх утримує.
З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки об`єктивно існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, знищення зброї, яка ймовірно використовувалася під час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та місцезнаходження якої у ході досудового розслідування не встановлено, а також вчинення ним іншого кримінального правопорушення, наявні достатні підстави для продовження строку дії найбільш сурового запобіжного заходу у виді тримання його під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23.03.2020 року включно, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, забезпечить його належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, колегія суддів вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Вказане обумовлено тим, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім з огляду на особу ОСОБА_5 , зокрема його репутацію, майновий стан, а також співмірність тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень з суворістю запобіжного заходу.
Крім того, відсутні передумови до застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки жодних клопотань такого змісту від осіб, які б заслуговували на довіру, до суду не надходило.
Також застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не спроможне запобігти ризикам переховування його від суду та вчинення нового кримінального правопорушення. Вказаний висновок суду зумовлений тим, що обвинувачений ОСОБА_5 у минулому вже порушував умови перебування під цілодобовим домашнім арештом у кримінальному провадженні № 0000234 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, шляхом самовільного залишення місця проживання. Крім того, стороною захисту не підтверджено наявність можливості та бажання матері чи інших членів сім`ї (близьких родичів) обвинуваченого ОСОБА_5 утримувати його на час здійснення судового провадження, про що також вказано вище.
Вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує, що він був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, та не мав можливості переховуватися під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000332. Водночас ризик переховування його від суду оцінюється як реальний, що зумовлено суворістю можливого покарання, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 3 кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими. У разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого: п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна; ч. 4 ст. 187 КК України позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; ч. 3 ст. 289 КК України позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.
Ризик знищення обвинуваченим ОСОБА_6 незнайдену зброю, яка є ймовірним знаряддям злочину, та має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обумовлюється тим, що відповідно до змісту обвинувального акту у тілі покійної виявлено три отвори від вогнепальної зброї, один з яких є відмінним від двох інших. Водночас з огляду на завершення досудового розслідування та складення обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, вказаний хоча і існує ризик, однак не має визначального значення, так як проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження може здійснюватися у виключних випадках.

Одночасно, колегія суддів вважає, що вказане свідчить про обґрунтованість ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення з її використанням, за відсутності законних джерел доходів.
Обвинуваченому ОСОБА_6 виповнилося повних 29 років, у минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, відомості про такий стан його здоров`я, що унеможливлює його перебування у місцях попереднього ув`язнення, а також доказів наявності у нього міцних соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявності родини й утриманців, постійного джерела доходів чи належного майнового стану, що хоча б мінімізувало вказані ризики суду не надано.
З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки об`єктивно існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, знищення ним зброї, яка використовувалася під час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та місцезнаходження якої у ході досудового розслідування не встановлено, а також вчинення ним іншого кримінального правопорушення, наявні достатні підстави для продовження строку дії найбільш сурового запобіжного заходу у виді тримання його під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23.03.2020 року включно, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, забезпечить його належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Вказане обумовлено тим, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім з огляду на співмірність тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень з суворістю запобіжного заходу.
Крім того, відсутні передумови до застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки жодних клопотань такого змісту від осіб, які б заслуговували на довіру, до суду не надходило.
Також суд критично оцінює доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про можливість зміни йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання його брата, оскільки присутній у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 , який є рідним братом обвинуваченого ОСОБА_6 , у судовому засіданні не підтвердив бажання та можливості утримувати його у разі зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, та взагалі вирішення клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою свого брата залишив на розсуд суду, про що вказано вище. З огляду на вказане, а також відсутність законних джерел до існування обвинуваченого ОСОБА_6 не лише унеможливлює дотримання ним його умов, а свідчить про неспроможність запобігти ризикам переховування його від суду та вчинення ним нового кримінального правопорушення.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів, вчинених із застосуванням насильства, та який спричинив загибель людини, суд, з урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, продовжуючи відносно них строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час здійснення судового провадження, не визначає їм розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 177-179, 183, 193, 194, 196, 197, 331, 376, 392 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23.03.2020 року, включно.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23.03.2020 року, включно.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Копію ухвали надіслати до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» для відому та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 28.01.2020 року о 12 год. 00 хв.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3