Справа № 712/22/20
провадження № 1-кп/711/199/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси судовий розгляд кримінального провадження за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, який має неповнолітню дитину, 2003 року народження, не судимого, мешканця АДРЕСА_1

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 125 КК України,

встановив:

Підсудний (обвинувачений) ОСОБА_4 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження за наступних обставин.

Біля 14 год. 30 хв. 15 червня 2019 року поблизу дачного будинку потерпілого ОСОБА_5 на ділянці № 763 садівничого товариства «Авангард» Черкаського міського об`єднання садівничих товариств «Садівник» у м. Черкаси обвинувачений ОСОБА_4 у ході конфлікту, що виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисне завдав потерпілому ОСОБА_5 один удар правим кулаком в ліве око та декілька ударів у ліву частину голови, та не менше двох ударів правим кулаком в область скроні з лівого боку.

Внаслідок умисних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді забитої рани волосистої частини голови, садна м`яких тканин обличчя, крововилив нижньої повіки лівого ока.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Підсудний ОСОБА_4 винуватим себе фактично не визнав і пояснив, що 15.06.2019 р. дізнався по телефону від своєї матері про те, що на зборах членів садівничого товариства потерпілий ОСОБА_5 звів на неї наклеп і намагався ударити, тому прибув на територію садівничого товариства, де тимчасово проживала його мати, і надав їй медичну допомогу. Отримана ним від матері інформація привела його в сильне душевне хвилювання, тому він направився до ділянки потерпілого. Потерпілий схопив його руками за волосся і вони впали, при чому потерпілий опинився зверху нього і наносив йому удари руками, від яких він, захищаючись, відмахувався, і міг спричинити потерпілому тілесні ушкодження на голові. Вважає, що захищався від нападу потерпілого і перебував у стані сильного душевного хвилювання.

Винуватість підсудного у вчиненні зазначеного злочину доведена перед судом наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що дійсно на зборах членів садівничого товариства висловився про те, що мати обвинуваченого використовує воду і не вносить плату за неї, але не ображав її і не намагався вдарити. Після цього він перебував на території своєї ділянки і, почувши чийсь голос, вийшов у двір, де побачив ОСОБА_4 , який зі словами, що прийшов його вбивати, наніс йому удар кулаком в обличчя, після чого між ними почалась бійка, під час якої вони наносили один одному удари і впали. Опинившись зверху, він схопив обвинуваченого за волосся, а потім відпустив і вибіг з території ділянки, зачинивши за собою хвіртку, а сам направився до сусіда ОСОБА_6 . Можаровський у цей час вибив хвіртку і вийшов до них. Він намагався нанести удар ногою обвинуваченому, але той рукою, в якій був ліхтарик, наніс йому ще один удар в обличчя.

Свідок ОСОБА_6 показав, що до нього в садовий будинок прибіг потерпілий ОСОБА_7 , обличчя якого було закривавлене, і повідомив, що його вбивають. Неподалік перебував обвинувачений ОСОБА_8 і між ним та потерпілим знову виникла бійка, у ході якої обвинувачений наніс потерпілому кілька ляпасів по обличчю, після чого вони розійшлись. Також потерпілий продемонстрував йому вибиту ОСОБА_8 хвіртку до садової ділянки, він бачив у потерпілого садно на голові.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що не був очевидцем події злочину, а побачив тільки її наслідки коротко поспілкувався з обвинуваченим ОСОБА_8 , який був схвильований і поскаржився, що ОСОБА_7 образив його матір, після чого до нього підійшов потерпілий ОСОБА_7 , у якого на голові була кров і який розповів, що на нього накинувся обвинувачений і між ними виникла бійка.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи № 02-01/1290 потерпілому ОСОБА_5 в результаті дії тупих предметів заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді забитої рани волосистої частини голови, садна м`яких тканин обличчя, крововилив нижньої повіки лівого ока.

Суду надано для дослідження протокол слідчого експерименту від 11.12.2019 р. за участю потерпілого ОСОБА_5 , який суд визнає недопустимим доказом з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 та ч. 6 ст. 240 КПК України (далі КПК) з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Вимоги до протоколу викладені у ст.104 КПК, зокрема, у протоколі фіксуються хід і результати проведеної процесуальної дії, в ньому повинні міститись відомості про послідовність дій, отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження.

Дослідивши наданий суду протокол слідчого експерименту, суд встановив, що в ньому зафіксовано показання потерпілого ОСОБА_5 і не більше. Слідчий не відтворював дії, обстановку, обставини певної події, не проводив необхідні досліди чи випробування. У додатку до протоколу (фототаблиці) містяться зображення потерпілого, який щось демонструє, але фототаблиця не є самостійним доказом, тому що доказом є протокол, а фототаблиця додатком до нього, який не може суперечити самому протоколу слідчої дії.
У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку про те, що зазначений протокол не відповідає вимогам КПК, тому доказ вважається отриманим з порушенням цього Кодексу і на підставі ст. 86 КПК є недопустимим.
Вказаний протокол був предметом дослідження судово-медичної експертизи, тому суд визнає і недопустимим доказом висновок вказаної експертизи в частині того, чи могли бути заподіяні потерпілому тілесні ушкодження за обставин, указаних в протоколі слідчого експерименту за його участю.
Суд не вбачає невідповідностей між висновком експертизи та показаннями свідків, на які звернув увагу обвинувачений. Свідки, які не є спеціалістами у галузі судово-медичної експертизи, бачили тільки частину тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, а судово-медичний експерт більш детально описав ці ушкодження і дав оцінку ступеню їх тяжкості.

З урахуванням досліджених доказів, які визнані судом допустимими, суд приходить до висновку про доведеність того, що 15.06.2019 року обвинувачений умисне заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України. Ці тілесні ушкодження він спричинив під час конфлікту, що виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків. Обвинувачений і потерпілий не заперечують того, що в цей день відбувалось засідання правління Черкаського міського об`єднання садівничих товариств «Садівник», на якому потерпілий висував претензії до матері обвинуваченого. Суду надано копію протоколу від 15.06.2019 р., з якого встановлено, що на засіданні ОСОБА_7 висловлював претензії ОСОБА_10 з приводу водокористування. Суд вважає доведеним, що саме ці обставини спровокували дії обвинуваченого, який мстився потерпілому, вважаючи його поступок неправомірним. При цьому обвинувачений, хоча й був схвильований поступком потерпілого, але не перебував у стані сильного душевного хвилювання, якому властиві короткочасна інтенсивна емоція, котра домінує в свідомості людини, яка значною мірою (хоча і не повністю) втрачає контроль над своїми діями і здатністю керувати ними. З показань обвинуваченого встановлено, що йому стало відомо про конфлікт між потерпілим та його матір`ю з телефонного повідомлення матері про те, що потерпілий ОСОБА_7 образив її, після чого він прибув до садового будинку матері приблизно через 30 хвилин. Там він ще раз почув її розповідь, надав їй необхідну медичну допомогу і направився на відстань 200-250 метрів до садової ділянки потерпілого. Таким чином, між можливою образою з боку потерпілого, яку обвинувачений сприйняв як тяжку, та його реакцією пройшов значний проміжок часу, у якому обвинувачений здійснював цілеспрямовані та ситуаційно обумовлені дії, що виключає перебування обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання, необхідною умовою якого є раптовість, тобто негайна реакція у відповідь на протизаконне насильство, систематичне знущання або тяжку образу.

Також обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони, хоча він пояснює, що бійку першим затіяв потерпілий.

Поєднання обставин, обстановки та умов, за яких обвинувачений ОСОБА_8 , дізнавшись про поведінку потерпілого ОСОБА_7 , котрий, на його думку, образив матір обвинуваченого, у стані емоційного збудження зайшов на територію садової ділянки потерпілого, свідчить про те, що саме він, а не потерпілий, розпочав бійку, а той змушений був захищатись, втікати до сусіда і просити його про допомогу.

Призначаючи покарання за вчинений злочин, суд враховує те, що потерпілий наполягає на притягненні підсудного до кримінальної відповідальності і не відмовляється від обвинувачення. Обвинуваченим ОСОБА_4 вчинено умисний злочин невеликої тяжкості згідно з класифікацією тяжкості злочинів, які містяться в ст. 12 КК України.

Обвинувачений не судимий, під наглядом у нарколога чи психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, його покарання пом`якшує наявність неповнолітньої дитини, обтяжуючі покарання обставини відсутні. Незважаючи на те, що злочин вчинено відносно потерпілого 1946 року народження, в обвинувальному акті не зазначено обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Призначаючи обвинуваченому вид покарання, суд враховує як тяжкість злочину, так і вказані дані про особу обвинуваченого, тому призначає йому покарання у виді штрафу. Підстав для призначення обвинуваченому більш суворого виду покарання немає з огляду на відсутність обставин, що обтяжують його покарання. З урахуванням того, що обвинувачений вину свою не визнав, вказане покарання призначається у максимальному розмірі.

Цивільний позов не заявлявся, речові докази і процесуальні витрати відсутні, підстав для обрання підсудному запобіжного заходу судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1