У Х В А Л А Справа № 932/916/20

Провадження № 1-кс/932/491/20

04 лютого 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представників скаржника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2020 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 30 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000686.

Підставами для задоволення скарги вказав наступне. Так, СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000686, яке відкрито за заявою ОСОБА_5 . 21 січня 2020 року ОСОБА_5 , як потерпілий, отримав поштою постанову слідчого від 30 листопада 2018 року, про закриття кримінального провадження № 0000686. Внаслідок того, що постанову слідчого від 30 листопада 2018 року отримано ОСОБА_5 лише 21 січня 2020 року, прохає поновити строк на подання цієї скарги, як такий, що пропущений з поважних причин. Зазначає, що оскаржена ним постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, щодо її законності та обґрунтованості, а слідчий безпідставно дійшов висновку про закриття кримінального провадження «за відсутності факту вчинення кримінального правопорушення». Слідчий не забезпечив ефективного розслідування у даному кримінальному провадженні, проведене ним досудове слідство не було ретельним, всебічним і сумлінним. Слідчий не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події кримінального правопорушення, а також не здійснив усіх необхідних процесуальних дій. Слідчий не провів всіх необхідних слідчих дій для повного та всебічного з`ясування обставин по кримінальному провадженню. Так, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе тільки після безпосереднього дослідження всіх обставин кримінального провадження слідчим, прокурором, оцінки ними показань, речей, документів, які стосуються справи, у їх сукупності. Слідчий не здійснив заходів, що спрямовані на збір доказів, шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, витребування документів. Слідчим не встановлено обставини, які підлягають доказування у кримінальному провадженні час, місце, спосіб вчинення злочину, подія злочину, тощо. Оскільки слідчим не вжито всіх можливих, необхідних заходів для встановлення істини у справі, проведене досудове розслідування є неповним. Власне, сама постанова слідчого про закриття кримінального провадження, не містить обґрунтованих підстав для її прийняття.

У судовому засіданні адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали скаргу та прохали її задовольнити. Пояснення надали аналогічні її тексту. Додатково пояснили, що конверт із постановою слідчого про закриття кримінального провадження отримано 21 січня 2020 року, тому вважають, що строк на подання цієї скарги пропущено з поважних причин. Висновок слідчого про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки факт виключення запису про право власності ОСОБА_5 на нерухоме майно підтверджується наданими слідчому доказами, а дії державного реєстратора є свавільними, оскільки вчинені без відповідних правових підстав, тобто ані на виконання вимог закону, ані на виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Слідчий та прокурор належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду скарги, однак у судове засідання не з`явились, письмових заяв чи клопотань не надали. Представники скаржника не заперечували проти розгляду скарги у відсутність слідчого та прокурора. З цих підстав, скаргу розглянуто у відсутність слідчого і прокурора, та прийнято рішення.

Вислухавши пояснення представників скаржника, вивчивши скаргу та надані до неї додатки, приходжу до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником може бути оскаржено до суду рішення слідчого про закриття кримінального провадження. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 307 КПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування постановлюється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити певну дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги. Нормою ч. 3 цієї статті встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000686, що відкрито 04 червня 2018 року за заявою ОСОБА_5 , за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Так, досудове розслідування здійснювалось за фактом зловживання службовим становищем державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_8 , у зв`язку з виключенням нею із Державного реєстру прав власності на нерухоме майно відомостей про право приватної власності ОСОБА_5 на низку квартир у будинку АДРЕСА_1 .

30 листопада 2018 року слідчим ОСОБА_6 прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0000686, у зв`язку із відсутністю в діях службових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

Як вбачається із постанови слідчого, ним по справі допитано як свідка заступника директора департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради ОСОБА_9 , в ході якого отримано інформацію про те, що між ОСОБА_5 та Дніпровською міською радою тривалий час існує спір щодо здійснення тим самочинного будівництва багатоповерхівки по АДРЕСА_1 . Питання правомірності будівництва ОСОБА_5 багатоповерхівки за вказаною адресою, набуття ним у користування під забудову земельної ділянки, реєстрації права власності на недобудову, відчуження квартир у недобудованому будинку фізичним особам, неодноразово були предметами судових розглядів. Так, на підставі пізніше скасованого рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2016 року, за ОСОБА_5 було визнано право власності на 87 квартир у будинку по АДРЕСА_1 . Внаслідок скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2016 року, підстави для реєстрації за ОСОБА_5 права власності на квартири у будинку по АДРЕСА_1 , відпали. Через це до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про скасування раніше вчинених записів про право власності ОСОБА_5 на 82 квартири. Решту квартир ОСОБА_5 встиг відчужити. Спираючись на пояснення свідка ОСОБА_9 , слідчий встановив, що ОСОБА_5 ніколи не був законним власником нерухомого майна, оскільки те в експлуатацію у встановленому законом порядку не було введено, будівництво здійснювалось із численними порушеннями, при наявності скасованого повідомлення про початок будівельних робіт внаслідок внесення до нього недостовірних даних, а також по спливу строку дії договору оренди землі. Ті судові акти, що стали підставою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про право власності ОСОБА_5 на майно, скасовані. Внаслідок того, що ОСОБА_5 ніколи не був та не є законним власником нерухомості по АДРЕСА_1 , оскільки в силу вимог ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, жодні його права діями службових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради порушені бути не могли. Аналогічні покази отримано слідчим при допиті, як свідка, юрисконсульта Дніпровської міської ради ОСОБА_10 . Слідчим також допитано, як свідка, державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_11 на предмет внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який пояснив, що підставою скасування записів про право власності ОСОБА_5 , стали заяви представника Дніпровської міської ради та ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2016 року, якою скасовано те рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2016 року, що стало підставою внесення таких записів. Слідчим допитано, як свідків, державних реєстраторів Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , від яких отримано аналогічні пояснення щодо підстав скасування записів про право власності ОСОБА_5 на нерухоме майно.

Через це слідчий дійшов висновку, що в ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000686, достатніх доказів для продовження досудового розслідування не виявлено, факт зловживання службовими особами Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради своїми повноваженнями свого підтвердження не віднайшов, будь-які матеріальні збитки для заявника відсутні, що свідчить про відсутність обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.
З урахуванням спливу розумних строків досудового розслідування, невстановлення ним осіб, які причетні до вчинення злочину, слідчий вирішив, що в діях невстановлених осіб склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364 України, відсутній.

Повністю погодитись із таким висновком слідчого не можливо. Так, норма ч. 1 ст. 364 КК України встановлює кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто за умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заявником може бути власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; орган місцевого самоврядування - у разі взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Як зазначено слідчим у оскарженій постанові, для реєстрації скасування раніше вчиненої державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартири, державним реєстраторам, що діють у складі Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, подано представником Дніпровської міської ради заяви та документи, що долучені до них, зокрема, ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2016 року, якою скасовано те рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2016 року, що стало підставою внесення зазначених записів. Отже, слідчий виходив із того, що державні реєстратори діяли правомірно, у спосіб, передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В цей же час, слідчим не надано оцінки тому факту, що на день подання заяв Дніпровська міська рада не була ані власником майна, ані іншим правонабувачем, стороною правочину, до якої перейшло право, а так само це майно було взято на облік, як безхазяйне, на підставі рішення суду. Відповідно до постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 30.11.2018 року, ОСОБА_5 не допитувався ним на предмет завдання йому шкоди цим злочином, а висновок про відсутність для нього матеріальної шкоди здійснений слідчим виключно виходячи з пояснень представників Дніпровської міської ради, які допитані ним як свідки.

При вирішенні скарги враховую те, що досудове розслідування у кримінальному проваджені здійснювалось за фактом вчинення злочину середньої тяжкості, і розпочато воно 04 червня 2018 року. По справі жодній особі про підозру не повідомлялось, а тому підстави для зупинення кримінального провадження були відсутні.

Внаслідок цього, оскільки строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження, вважаю, що при скасуванні слідчим суддею постанови слідчого про закриття кримінального провадження, по цьому кримінальному провадженню строк досудового розслідування, встановлений п. 2 абз. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України, у дванадцять місяців, вже сплив. Так, чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить норми про те, що строк, який минув з дня винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадженні, і до дня її скасування прокурором чи слідчим суддею, не входить до загального строку досудового розслідування. Згідно із вимогами ч. 5 ст. 294 КПК України, строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Таким чином, у випадку скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000686, що відкрито 04 червня 2018 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, слідчий повинен бути здійснювати слідчі дії за межами строку досудового розслідування, встановленого у п. 2 абз. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України.

Через це, оскільки скасування постанови про закриття кримінального провадження не може мати своїм наслідком відновлення досудового слідства, а проведення слідчих дій за межами строку досудового слідства не можливо, змушений відмовити у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 303, 305, 307, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляцію безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб зо дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1