Справа № 991/3973/20
Провадження1-кс/991/4092/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції) розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відомостей про кримінальні правопорушення

установив:
До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга, в якій ОСОБА_3 просить зобов`язати уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України невідкладно розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства з внесенням відповідних відомостей до ЄРДР на підставі обставин, повідомлених ОСОБА_3 у «Заяві» стосовно ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, у діях судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_4 , яку надіслано на веб-сторінці Національного бюро 11.05.2020.
Скарга обґрунтована тим, що 11.05.2020 ОСОБА_3 на веб-сторінці Національного бюро надіслав заяву стосовно ознак в діях судді Червонозаводського районного суду міста Харкова кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.
19 травня 2020 на особисту поштову скриньку ОСОБА_3 отримав листа від уповноважених осіб Національного бюро про відмову розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства з внесенням відповідних відомостей до ЄРДР.
Вказане, на думку ОСОБА_3 свідчить про порушення уповноваженими особами Національного бюро вимог ст. 214 КПК України, що стало підставою звернення до суду з даною скаргою.
Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав з викладених в ній підстав, просив задовольнити.
Національне бюро явку представника у судове засідання не забезпечило. На електронну адресу суду надійшли письмові пояснення представника Національного бюро, в яких зазначено, що у зверненнях ОСОБА_3 від 11.05.2020 та 13.05.2020, які надійшли до Національного бюро, не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення суддею Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_4 корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро. Представник зазначив також, що Національне бюро не є органом правосуддя та не наділене повноваженнями встановлювати або оцінювати обставини судової справи та перевіряти законність і обґрунтованість прийнятих судом рішень. Оцінка судових рішень, прийнятих суддею, може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю. 15.05.2020 звернення ОСОБА_3 скеровано для розгляду в межах компетенції до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві. У зв`язку з чим, представник Національного бюро просив відмовити в задоволенні скарги та справу розглядати без участі представника Національного бюро.

Відсутність представника Національного бюро не є перешкодою для розгляду скарги (ч. 3 ст. 306 КПК України).

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Відповідно до ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

В примітці до ст. 45 КК України віднесено до корупційних злочинів кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 366-1, 368-369-2 цього Кодексу.

Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої статті 33-1 КПК України (ч. 2 ст. 33-1 КПК України).

З системного аналізу наведених норм слідує, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду уповноважені на розгляд скарг, поданих в порядку ст. 303 КПК України, виключно у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду. Вказаний висновок кореспондується з нормами частини 1 статті 306 КПК України.

У ході судового розгляду скарги встановлено, що ОСОБА_3 засобами електронного зв`язку звернувся до Національного бюро із заявою про ознаки кримінального правопорушення в діях судді Червонозаводського районного суду м. Харкова в порядку ст. 364 КК України.

Як зазначає ОСОБА_3 у своїй заяві суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 вплинув на порушення строку прийняття рішення у справі № 646/5592/19 провадження № 2/646/1806/2019; на надання йому помічником судді ОСОБА_5 неправомочної копії рішення у справі; невідповідну реєстрацію рішення у судовій системі ЄІТС; надання ОСОБА_3 виконавчого листа підписаного невстановленою особою; заниженню суми задоволення позовних вимог ОСОБА_3 без обґрунтування, що завдало істотної шкоди його охоронюваним законом правам та інтересам. Окрім цього в діях вказаних осіб, на думку ОСОБА_3 , наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених в ст. 358, 366-, 376-1 КК України.

Враховуючи вищевикладене, до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду належать лише зазначене у заяві ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 364 КК України, тому слідчий суддя досліджує лише обставини щодо наявності підстав та дотримання порядку внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань виключно стосовно відомостей про злочин, передбачений цією статтею Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Таким чином, виходячи із аналізу вказаних норм, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вказане слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 та надані ним матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що вона не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддею Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.

Відомості, викладені ОСОБА_3 у заяві, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці зазначених у заяві обставин, та зводяться до незгоди із прийнятим суддею рішенням, та вчинення ним інших процесуальних дій.

При цьому необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддею судового рішення чи здійснення іншої процесуальної дії не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.

Разом з цим, слідчий суддя враховує, що згідно зі ст. 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

У пункті п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

При розгляді питання щодо невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, вважаю за необхідне враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах ВСУ щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, згідно якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Разом з цим, слідчий суддя враховує, що листом Національного бюро від 15.05.2020 № 11-225/17265 заяву ОСОБА_3 скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого і місті Полтава для розгляду в межах компетенції, про що повідомлено заявника.

Слідчий суддя зазначає, що лист від 12.01.2017 № 9-49/0/04-17 Вищого спеціалізованого суду України «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», на який посилається ОСОБА_3 , не є нормативно-правовим актом, а має лише інформаційний, рекомендаційний, роз`яснювальний характер.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 214, 303 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відомостей про кримінальні правопорушення залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1