ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/628/19 Номер провадження 11-кп/814/369/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миргород Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах особи щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_6 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.10.2019 року
з участю
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
особи щодо якого застосовані примусові заходи
медичного характеру ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою суду щодо ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Згідно ухвали, 16 травня 2019 року приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік залізничного переїзду, що в с. Олександрівка Гребінківського району Полтавської області, підійшов до неповнолітньої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та застосовуючи відносно неї фізичне насильство, здійснив із нею статевий акт всупереч її волі, тобто зґвалтував неповнолітню ОСОБА_9 .
Суспільно-небезпечні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.3 ст.152 КК України.
Застосовуючи до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру суд зазначив, що останній вчинив протиправне суспільно небезпечне діяння в стані неосудності та перебуває в стані неосудності на момент розгляду справи, а тому підпадає під дію ч.2 ст. 19 КК України.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду через невідповідність висновків суду фактичним обставина провадження та ухвалити нову ухвалу, якою по відношенню до ОСОБА_6 відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру, закрити кримінальне провадження та негайно звільнити його із закладу з надання психіатричної допомоги.
При цьому стверджує, що висновки суду не підтверджуються належними доказами, оскільки ОСОБА_6 не вчиняв злочину, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, а докази, які нібито доводять його вину являються неналежними та недопустимими і жодним чином не доводять його вину у вчиненні зазначеного злочину.
Вказує, що стороною обвинувачення не зазначено, яке саме фізичне насильство було застосовано до потерпілої, які саме погрози були на його застосування, оскільки тілесних ушкоджень у потерпілої не було виявлено. Жодна із судових експертиз не доводить вину ОСОБА_6 у скоєнні зґвалтування, а обвинувачення є суперечливим. Зазначає про відсутність в діях ОСОБА_6 прямого умислу на зґвалтування, оскільки після того, як останній запропонував потерпілій вступити з ним у статевий зв`язок, вона добровільно нам це погодилась.
Під час апеляційного перегляду підтримав свою апеляційну скаргу.
Позиція інших учасників судового провадження
Особа, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу свого захисника.
Прокурор ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 та її законний представник ОСОБА_10 будучи належним чином повідомленими про день, час та місце апеляційного розгляду до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Про причини неявки не повідомили.
Мотиви суду
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Відповідно до ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Саме таким вимогам відповідає судове рішення щодо ОСОБА_6 .
Як вбачається зі змісту ухвали, в її основу покладені належні, допустимі, взаємоузгоджені та достатні докази, що поза розумним сумнівом доводять вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.152 КК України та необхідність застування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру , передбачених ст. 94 КК України.

Зокрема, згідно протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що 16.05.2019, від потерпілої ОСОБА_9 в присутності її матері ОСОБА_10 було прийнято заяву про зґвалтування неповнолітньої потерпілої поряд із залізничним переїздом в с. Олександрівка Гребінківського району Полтавської області.

Допитана судом неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 , повідомила, що 16.05.2019, поряд із залізничним переїздом в с. Олександрівка Гребінківського району, невідомий чоловік, проти її волі , із застосуванням насильства, здійснив із нею статевий акт.

Ці показання потерпілої об`єктивно узгоджуються з протоколом огляду місця події від 17.05.2019 в ході якого в біля залізничного переїзду де вказала потерпіла виявлені сліди боротьби та волочіння

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.05.2019, потерпіла впізнала ОСОБА_6 , як особу, що її зґвалтувала.
Крім того, в основу судового рішення покладено висновки експерта № 613 від 25.06.2019 зі змісту яких вбачається, що на тампоні зі змісту піхви ОСОБА_9 виявлена сперма, де виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО. Виявлення антигену Н можливе за рахунок сперми ОСОБА_6 .
Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №286 від 3.07.2019 року, ОСОБА_9 на даний час будь-яким психічним розладом не страждає, як і не страждала будь-яким психічним розладом в період часу, що становить суть даного кримінального провадження. ОСОБА_9 за своїм психічним станом могла правильно сприймати, запам`ятовувати, а подальшому відтворювати події та факти, що мають значення по справі і давати про них свідчення. Потерпіла ОСОБА_9 за своїм психічним станом могла розуміти характер та значення скоюваних проти неї дій та чинити опір.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про відсутність в діях обвинуваченого прямого умислу на зґвалтування потерпілої ОСОБА_9 , оскільки у даному судовому провадженні відсутні підстави для посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_6 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, з огляду на таке.
Виходячи із положень ст. 19 КК України неосудна особа позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
В свою чергу умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).
Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
Враховуючи вище викладене, на думку колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , судом першої інстанції в повній мірі дотримані вимоги кримінального процесуального закону, що підтверджується наведеними в ухвалі доказами, які належно оцінені судом першої інстанції у відповідності до ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а тому посилання захисника в своїй апеляційні скарзі на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є надуманими, безпідставними та необґрунтованими.
Таким чином, під час апеляційного перегляду встановлено, що на підставі стабільних показань потерпілої, які об`єктивно узгоджуються із сукупністю безпосередньо досліджених судом доказів, судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.152 КК України, а саме дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), скоєне щодо неповнолітньої особи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру, зокрема у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Згідно ч.4 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.
Як вбачається з акту амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 263 від 05.06.2019, ОСОБА_6 на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи іншого хворобливого стану психіки, а виявляє ознаки вродженого недоумства рівня легкої розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки, які потребують лікувальних заходів. В період часу до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, досліджуваний будь-яким хронічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності. Ступінь вродженого недоумства зі значними порушеннями поведінки у ОСОБА_6 позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння і позбавляє можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. ОСОБА_6 підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України і згідно ч.4 ст.94 КК України потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Отже, встановивши, що протиправне суспільно небезпечне діяння ОСОБА_6 вчинив в стані неосудності й перебуває в такому стані на момент розгляду справи, суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 підпадає під дію ч.2 ст. 19 КК України й, з урахуванням обставин, зазначених у ч.1 ст.94 КК України, застосував щодо нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Під час апеляційного перегляду ухвали суду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, переглянувши ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.10.2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а особою, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4