Провадження № 1-кс/761/7215/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0001085 від 02.02.2020 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0001085 від 02.02.2020 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.358 КК України, про арешт майна, а саме: автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною останньому або будь-якій іншій особі користуватися, розпоряджатися та відчужувати зазначений транспортний засіб.

Клопотання мотивоване тим, що відділом розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ГУНП у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001085 від 02.02.2020 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.358 КК України.

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з корисливих мотивів, з метою отримання матеріальних благ, вчинене на замовлення.

На виконання вищевказаного злочинного умислу ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 розробили злочинний план, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_10 .

В подальшому, в процесі підготовки до вчинення вказаного злочину, у невстановлений слідством день та час, ОСОБА_11 за попередньою домовленістю з ОСОБА_12 здійснили заходи, направлені на вчинення розпорядку дня та звичок потерпілого, придбали предмет, схожий на пістолет.

Діючи згідно заздалегідь розробленого злочинного плану, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 за попередньою домовленістю, з метою вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , не пізніше 02.02.2020, приблизно о 18 годині 00 хвилин, будучи обізнаними щодо розпорядку дня потерпілого та його звичок, прибули на місце вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, дочекавшись на ОСОБА_10 , який 02.02.2020, приблизно о 18 годині 07 хвилин, вийшов з паркінгу та направився до арки, яка розташована в будинку АДРЕСА_2 , проходячи через неї та рухався в напрямку будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , переслідуючи потерпілого позаду, пришвидшив свій рух, утримуючи в правій руці предмет, схожий на пістолет, для досягнення мети у вигляді вбивства потерпілого на замовлення, з корисливих мотивів, з метою отримання матеріальних благ, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , який в цей час перебував в автомобілі марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання можливості попередити свого спільника у разі появи на місці вчинення злочину працівників правоохоронних органів або інших сторонніх осіб.

ОСОБА_11 здійснив неменше п`яти пострілів в область спини та голови ОСОБА_10 , три з яких влучили в область тіла останнього, де розташовані життєво важливі органи людини.

Згідно повідомлення Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №8419 від 02.02.2020 причиною смерті ОСОБА_10 стали вогнепальні кульові поранення голови і тулуба.

Внаслідок вищевказаних умисних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 настав бажаний для них злочинний наслідок у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Після вищеописаних дій ОСОБА_11 вибіг з арки, яка розташована в будинку АДРЕСА_2 , та побіг у невідомому напрямку. В цей час ОСОБА_13 розпочав рух на автомобілі марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , для залишення місця вчинення злочину.

14.02.2020 проведено огляд автомобіля марки «Daewoo Lanos», бежевого кольору, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті чого було прийнято рішення про вилучення і самого автомобіля та визнано речовим доказом, у зв`язку з чим, з метою збереження речових доказів прокурор просить накласти на нього арешт, поновивши при цьому строк на звернення з відповідним клопотанням, враховуючи, що матеріали досудового розслідування кримінального провадження передані до СУ ГУНП у місті Києві на підставі постанови заступника прокурора міста Києва ОСОБА_14 від 24.03.2020.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представники власника тимчасово вилученого майна адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та власник майна ОСОБА_15 заперечували проти клопотання та вважали його необґрунтованим.

Слідчий суддя, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження, яке було вилучено в рамках кримінального провадження, яке внесене до № 0001085 від 02.02.2020 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.358 КК України.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий судя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно змісту клопотання, автомобіль був вилучений 14.02.2020 під час огляду, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся до слідчого судді лише 21.04.2020, а відповідно до частини п`ятої статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Крім того, в клопотанні зазначено, що вилучений в ході огляду автомобіль є речовими доказами у кримінальному провадженні, тому прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, прокурор не привів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що автомобіль може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, зважаючи також на відсутність відповідної постанови про визнання його речовим доказом, у зв`язку з чим арешт на зазначений об`єкт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні не може бути накладений.

Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що слідчим не доведено правових підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0001085 від 02.02.2020 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.358 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1