Провадження № 1-в/344/180/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника УВП №12 ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі Івано-Франківського міського суду клопотання ОСОБА_8 , що засуджений вироком Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 за ст.93 п.п. «а», «г», «е», ч.3 ст.142, ст.17, ч.3 ст.81, ч.2 ст.206, ст.ст. 42, 43 КК України (1960 року) до виняткової міри покарання смертної кари розстрілу з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна, та постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 смертну кару замінено на довічне позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 звернувся до Івано-Франківського міського суду із клопотанням, у якому просить звільнити його достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким. Клопотання мотивовано тим, що прогрес у напрямку виправлення, який він зробив, а також зміни, яких він зазнав, призводять до невиправданості його подальшого позбавлення волі, адже для цього відсутні виправдані обгрунтовані пенологічні підстави. Вважає, що подальше його тримання в установі виконання покарань суперечить ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 Конституції України.

У судовому засіданні ОСОБА_8 підтримав подане клопотання, просив врахувати дані, що характеризують його особу, зокрема адміністративну та психологічну характеристику, складену Івано-Франківською УВП №12, а також довідку про заохочення та стягнення, в яких відображено позитивну оцінку його особи та поведінки під час відбування покарання. Вказав, що неодноразово звертався про помилування, однак у задоволенні його клопотань відмовлено. Є глибоко віруючою особою, співпрацює з усіма християнськими релігійними конфесіями та здійснює релігійне просвітництво серед ув`язнених, що утримуються в УВП №12. Крім того, займається самоосвітою, у 2006 році отримав вищу освіту, закінчивши Міжнародний інститут економіки та менеджменту за курсом «Управління персоналом». Приймає активну участь у поетичних конкурсах, за що неодноразово заохочувався. Також зазначив, що 30.11.2017 року одружився з ОСОБА_9 , на утриманні якої є дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є інвалідом з дитинства, 1 група інвалідності, а також малолітній син ОСОБА_11 , 2015 р.н. І хоча він не є біологічним батьком вказаних дітей, рішення про усиновлення чи удочеріння не приймалося, вважає їх своєю сім`єю, що опинилися у скрутному становищі. Просить з урахуванням практики ЄСПЛ звільнити його умовно-достроково чи замінити покарання більш м`яким, щоб надати можливість допомагати своїй сім`ї. Вважає, що його звільнення не лише відповідатиме міжнародним стандартам, а й стане стимулом для виправлення інших засуджених.

На підтвердження свого виправлення надав суду клопотання від Парафії Зіслання Святого духа УГКЦ, спільноти «Святого Миколая» УГКЦ, Івано-Франківського обласного об`єднання церков Євангельських християн-баптистів, церкви «Еммануїл», що підтримують засудженого ОСОБА_8 та просять милосердя для нього, а також копії диплому Міжнародної біблейської школи «Еммаус» та свідоцтва міжнародної християнської місії «Євробачення-Україна» про закінчення біблейського заочного курсу. Крім того, надав суду копії 6 дипломів про участь у літературних та поетичних конкурсах, диплому про освіту, довідки до акта огляду МСЕК на ім`я ОСОБА_10 та індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_7 підтримала позицію свого підзахисного, надала суду письмове пояснення з даного приводу. Додатково зазначила, що з огляду на виправлення ОСОБА_8 , що підтверджується дослідженими судом документами, клопотання ОСОБА_8 слід задовольнити. Відсутність відповідного національного законодавства не є перешкодою для задоволення клопотання її підзахисного, оскільки у такому разі слід керуватися практикою ЄСПЛ.

Представник Івано-Франківської УВП №12 ОСОБА_5 на вимогу суду надав довідку про строк відбування покарання, а також для дослідження у судовому засіданні особову справу засудженого ОСОБА_8 . Щодо розгляду клопотання засудженого поклався на розсуд суду.

Прокурор заперечила щодо задоволення клопотання, вказавши, що національним законодавством України не передбачено можливості умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, а рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України» (№2) передбачає обов`язок України внести зміни до відповідного національного законодавства.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає наступне.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_8 , довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_8 (а.с. 6-7, 9) та підтверджено вивченням особової справи, ОСОБА_8 засуджений 12.12.1995 судовою колегією в кримінальних справ Івано-Франківського обласного суду за ст.93 п.п. «а», «г», «е», ч.3 ст.142, ст.17, ч.3 ст.81, ч.2 ст.206, ст.ст. 42, 43 КК України (1960 року) до виняткової міри покарання смертної кари розстрілу з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна. Ухвалою Верховного суду України від 22.02.1996 вирок залишено без змін. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 ОСОБА_8 виняткову міру покарання смертну кару замінено на довічне позбавлення волі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.12.2018 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29.03.1995 до 22.02.1996 відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України в розрахунок один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі утримується з 18.04.1995 зокрема: під час утримання під вартою в Івано-Франківському СІЗО допускав порушення установленого порядку відбування покарання, двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності; з 03.01.2005 відбував покарання Сокальській ВК №47; з 27.03.2012 в Львівській УВП №19, з 19.04.2012 в Новгород-Сіверській УВП №31, з 18.03.2013 в СІЗО м. Києва; з 10.04.2013 - в Новгород-Сіверській УВП №31, де допускав порушення установленого порядку відбування покарання, двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності; з 25.05.2015 в Івано-Франківській УВП №12, характеризується позитивно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. За час перебування у місцях позбавлення волі за активну участь в літературних конкурсах 7 разів ОСОБА_8 оголошувались заохочення. Стягнення у виді догани, 15 діб карцеру, суворої догани та попередження на даний час погашено.

17.11.2010 та 14.06.2012 адміністративними комісіями Сокальської ВК №47 та Новгород-Сіверської УВП №31 щодо можливості застосування до ОСОБА_8 зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 151-1 КВК України відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення.

Упродовж 2014-2018 років адміністративними комісіями Новгород-Сіверської УВП №31 та Івано-Франківської УВП №12 прийнято рішення про можливість застосування до ОСОБА_8 зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 151-1 КВК України, як такому, що стає на шлях виправлення, однак останній відмовився від застосування до нього пільги.

Відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи до праці за весь період відбування покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати тобто засновувати свої висновки на всебічному врахуванні даних про поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Як вбачається з характеристики на засудженого ОСОБА_8 (а.с.6-7) та довідки про заохочення та стягнення (а.с.9), за час перебування у місцях позбавлення волі з 1995 року порушував установлений порядок відбування покарання, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. Накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Тільки починаючи з вересня 2014 року ОСОБА_8 (безпосередньо перед виникненням права звернення з клопотанням про помилування) характеризується як такий, що стає на шлях виправлення, а з 14.03.2019 дано оцінку ступеня виправлення «став на шлях виправлення».

Наведені у характеристиці та довідці про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 дані про отримання останнім заохочень, у більшості за активну участь в літературних конкурсах, посилання про те, що за час відбування покарання у ДУ «Івано-Франківська УВП (№12)» ОСОБА_8 характеризується позитивно, клопотання релігійних організацій не можуть бути достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки для такого звільнення згідно ст.81 КК України особа повинна не лише сумлінною поведінкою, а й ставленням до праці довести своє виправлення.

З вказаних документів вбачається, що за час перебування у місцях позбавлення волі з 1995 до 2019 року ОСОБА_8 тільки один раз у 2006 році (тобто 13 років тому) заохочувався за добросовісне відношення до праці і навчання, активну участь у роботах по благоустрою території відділення та установи.

Будь-яких інших даних про ставлення до праці засудженого ОСОБА_8 надані суду документи не містять.

Згідно поданого клопотання ОСОБА_8 стверджує, що зникли обґрунтовані пенологічні підстави для подальшого тримання його в суворій ізоляції в установі виконання покарань.

Однак суд зауважує, що 12.09.2014, 16.03.2016, 13.04.2017. 10.05.2018 року адміністративними комісіями Новгород-Сіверської УВП (№31) та Івано-Франківської УВП (№12) приймалися рішення про можливість застосування до засудженого ОСОБА_8 зміни умов тримання відповідно до статей 100, 151-1 КВК України як такому, що стає на шлях виправлення, однак засуджений відмовився від застосування до нього пільги.

Крім того, при розгляді даного клопотання суд також зауважує, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі чинним законодавством України не передбачені.

Засуджений ОСОБА_8 у своєму клопотанні зазначає, що його прохання повинне бути задоволене на підставі ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

У своєму рішенні «Пєтухов проти України» (№2) (Petukhov v. Ukraine, № 41216/13, 12.03.2019) Європейський суд з прав людини постановив одноголосно, що було порушено статтю 3 Конвенції у зв`язку із неможливістю скорочення довічного вироку заявника.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що дана справа, в тому, що стосується неможливості скоротити довічний вирок, розкриває системну проблему, яка закликає до впровадження заходів загального характеру. Характер визнаних порушень у відповідності до ст. 3 Конвенції передбачає, що для належного виконання даного рішення від держави-відповідача може знадобитися створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду повинен гарантувати розгляд в кожній конкретній справі того, чи виправдане тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах і має дозволити довічно ув`язненим передбачати, з певним ступенем точності, що вони повинні зробити, щоб мати право на звільнення і за яких обставин, відповідно до стандартів, розроблених в прецедентному праві Суду (п. 194, Petukhov v. Ukraine, № 41216/13, 12.03.2019).

Таким чином, Європейський Суд з прав людини констатував порушення ст. 3 Конвенції у вищезазначеній справі, та встановив системну проблему, яка закликає до необхідності вжиття державою загальних заходів у виді реформи системи перегляду довічних вироків.

Вказане рішення Суду в частині заходів загального характеру повинно виконуватись в порядку, визначеному статтями 13-15 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. а ч. 2 ст. 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема, внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.

Таким чином, виконання вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини повинно відбуватися шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Суд не вправі підміняти собою законодавчий орган та створювати норми права. Задоволення такого клопотання означало би, що суд своїм рішенням усунув прогалини в чинному законодавстві щодо систем перегляду вироків, якими осіб довічно позбавлено волі, та на власний розсуд визначив умови та підстави умовно-дострокового звільнення чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, в тому числі шляхом визначення терміну можливого перегляду призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вказане є неприпустимим і таким, що суперечить принципу верховенства права.

Прохання засудженого ОСОБА_8 щодо задоволення його клопотання на підставі ст. 3 Конвенції задоволенню не підлягає, оскільки на момент розгляду даного клопотання заходи загального характеру, зазначені у вищевказаному рішенні Європейського суду з прав людини Урядом України не виконані. Зміни у Закони, які регулюють систему перегляду вироків, якими осіб довічно позбавлено волі не внесено.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та помилування особи є заходами індивідуальної дії, здійснюються стосовно індивідуально визначеної особи з урахуванням даних, що цю особу характеризують та свідчать про виправлення такої особи.

Враховуючи дані, що характеризують ОСОБА_8 , його поведінку та ставлення до праці за весь період відбування покарання, а також ставлення до вчиненого (вину не визнає), тяжкість, обставини, суспільну небезпеку вчинених злочинів, наслідків, які настали - смерті 4 осіб, у задоволенні клопотання ОСОБА_8 слід відмовити, оскільки останній не довів своє виправлення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 82, 87 КК України, статтями 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, заміну невідбутої частини призначеного покарання більш м`яким - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_12