КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000011 заапеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Молочанськ, Запорізької обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження у справі.

В доводах апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, такою, що була ухвалена з недотриманням норм кримінально-процесуального законодавства України.
Апелянт вказує, що під час судового засідання 13 березня 2020 року суд не з`ясував належним чином думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, не надав йому можливості висловити доводи і обґрунтувати свою позицію та задати питання підозрюваному, чим не дотримався ч. 2 ст. 288 КПК України.
Потерпілий звертає увагу на те, що в ухвалі зазначаються різні процесуальні статуси ОСОБА_8 , а саме обвинувачений і підозрюваний. В резолютивній частині ухвали не зазначено яке саме кримінальне провадження було закрито.
Апелянт також зазначає, що ОСОБА_8 не визнав вину у вчиненому злочині, в той час, як умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину.
Вказує, що суд не дослідив докази винуватості ОСОБА_8 , хоча він мав переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні.
Крім того, потерпілий звертає увагу на те, що суд першої інстанції нікому не пояснював правові наслідки задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, чим істотно порушив також права підозрюваного, а залишивши без розгляду позовні вимоги потерпілого - істотно порушив також і його права.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що прокурором у клопотанні не був наведений висновок № 865 від 22 травня 2012 року, що є в матеріалах провадження, а також протокол слідчого експерименту від 30 вересня 2014 року, незважаючи на те, що вони були зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, що свідчить про ігнорування неповноти наведених у клопотанні прокурора доказів та недотримання ним п. 6 ч. 1 ст. 287 КПК України.
В порушення вказаних норм суд першої інстанції не дослідив докази, вказані у поясненні до особливої думки потерпілого № 34617 від 10 березня 2020 року та у попередній його апеляційній скарзі та поясненні до неї, та передчасно прийняв процесуальне рішення про задоволення клопотання, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення апеляційним судом.
Потерпілий зазначає, що прокурор у своєму клопотанні виклав недостовірні фактичні обставини справи, що призвело до невірної кваліфікації дій ОСОБА_8 , а також у ньому в порушення вимог п. 5 ч. 1 ст. 287 КПК України не зазначена інформація щодо цивільного позову потерпілого.
Вказує, що 30 серпня 2018 року йому не було надано для ознайомлення прокурором клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , оскільки примірник клопотання, який було йому надано для ознайомлення відрізняється на 4 та 5 сторінках від клопотання, яке було подано до Печерського районного суду м. Києва.
ОСОБА_10 зазначає, що в ухвалі суду першої інстанції вказана лише одна коротка стрічка щодо думки потерпілого, що свідчить про неповноту судового розгляду у суді першої інстанції та порушення його прав як потерпілого.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, органом досудового розслідування встановлено, що 19 лютого 2012 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебував біля входу до станції метро «Арсенальна» по вулиці Івана Мазепи, 3 у місті Києві, куди прибув на прохання своєї знайомої ОСОБА_11 , де остання домовилась про зустріч із раніше невідомим чоловіком.
В цей час ОСОБА_8 побачив, як раніше незнайомий йому ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 та після короткотривалої розмови схопив її за руку та почав тягнути її в бік від місця, де вони знаходились.
Побачивши вказане, ОСОБА_8 вирішив втрутитись та, наблизившись до ОСОБА_7 , почав питати, що він хотів від ОСОБА_11 .
Однак ОСОБА_7 почав тікати від нього, а ОСОБА_8 наздогнав його біля будинку № 3 по вулиці Івана Мазепи в м. Києві, де намагаючись зупинити, умисно завдав удар рукою в область голови.
В подальшому потерпілий ОСОБА_7 знову почав тікати від ОСОБА_8 , однак останній наздогнав його біля будинку АДРЕСА_3 , де ударом ноги по ногах повалив ОСОБА_7 на тротуар, та притиснув до землі. У подальшому на місце події прибули працівники Печерського РУ ГУ МВС України у м. Києві.
В результаті умисних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді:
- закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку, перелом коріння 13 зуба, синець на повіках лівого ока, садно у верхній виличній ділянці, які відповідно висновку експерта № 2151/е від 08 грудня 2014 року відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, на строк понад 6 діб, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я);
- 2 синці на переднє-зовнішній поверхні правої гомілки у нижній третині, на внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині, які відповідно висновку експерта № 2151/е від 08 грудня 2014 року відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Всуд апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_8 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності може бути звільнена особа, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 286 КПК України передбачено, що встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду. Перед направленням клопотання до суду прокурор зобов`язаний ознайомити з ним потерпілого та з`ясувати його думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що копію клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності він не отримував, оскільки вручена прокурором копія клопотання відрізнялась на сторінках 4-5 від клопотання поданого до суду.
Апеляційним судом було досліджено клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 подане до суду та примірник врученого потерпілому клопотання, який він долучив до апеляційної скарги.
Так, відмінність про яку зазначає потерпілий, це відомості про ознайомлення з клопотанням потерпілого, його думка щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності та дата складання клопотання, доповненого відомостями про ознайомлення потерпілого, при цьому колегія зазначає, що всі інші відомості викладені в обох клопотаннях є ідентичними.
Таким чином доводи апелянта про не ознайомлення його з клопотанням про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності є необґрунтованими.
Щодо доводів потерпілого ОСОБА_7 про те, що судом не було з`ясовано його думки щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності, то апеляційний суд зазначає, що як вбачається із ухвали суду першої інстанції та журналу судового засідання суд першої інстанції з`ясовував його думку, що і відображено в ухвалі.
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта, щодо недотримання прокурором п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 287 КПК України.
Як вбачається із клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у ньому вказано, що потерпілому кримінальним правопорушенням завдано фізичну шкоду у виді легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що не відшкодовувалась, що і відображено в ухвалі суду першої інстанції.
Крім того у клопотанні прокурором зазначені докази, які підтверджують факт вчинення особою кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі потерпілий також зазначає, що прокурором в клопотанні було викладено недостовірні фактичні обставини справи.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в клопотанні про звільненні від кримінальної відповідальності зазначаються лише ті обставини, які прокурор вважає встановленими.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Тому, ані сторона захисту чи потерпілі, ані суд не можуть вимагати від прокурора викладення фактичних обставин так, як, на їх думку, це має бути.
Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції потерпілий вказує, що судом не було досліджено обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.
Так, як вбачається із повідомлення про підозру ОСОБА_8 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Відповідно до клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, в ньому зазначаються фактичні обставини справи та докази на підтвердження винуватості останнього.
З таким викладом фактичних обставин вчинення злочину, в якому підозрюється ОСОБА_8 , останній погодився, що підтверджується його заявою, в якій він просить прокурора звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою обставиною.
Таким чином судом першої інстанції фактично встановлено, що така подія мала місце і що ОСОБА_8 заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження.
В той же час, колегія суддів зазначає, що лише у разі незгоди підозрюваного на його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та наполяганні на судовому розгляді та лише вироком суду, за наявності для цього підстав, суд повинен визнати ОСОБА_8 винуватим та звільнити від кримінальної відповідальності.
Щодо доводів ОСОБА_7 про не роз`яснення підозрюваному правових наслідків задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки сам ОСОБА_8 щодо порушення його прав скаргу не подавав.
Крім того колегія суддів зазначає, що визнання вини підозрюваним в повному обсязі не є обов`язковою умовою звільнення його від кримінальної відповідальності, про що зазначає апелянт в своїй апеляційній скарзі.
При цьому наявність описки у процесуальному статусі ОСОБА_8 , як обвинуваченого, допущеної у вступній частині ухвали суду першої інстанції, жодним чином не впливає на законність прийнятого рішення.
Щодо доводів апелянта про не дослідження судом першої інстанції доказів, які були надані потерпілим, то апеляційний суд зазначає, що такі доводи були предметом перевірки судом першої інстанції, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, в якому наведені належні мотиви, чому суд їх не приймає.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року, якою ОСОБА_8 , звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та закрито провадження у справі, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4