Справа № 739/993/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/814/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника, в інтересах засудженого, засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, відбуваючого покарання в Державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)», засудженого за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції 2001 року), ч. 3 ст. 142, п.п. «а», «з», «і» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), ст. 70 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від подальшого відбуття покарання достроково або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Суддя місцевого суду мотивувала прийняте рішення тим, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В апеляційних скаргах засуджений та його захисник, які за своїм змістом дублюють одна одну, просять скасувати ухвалу місцевого суду, ухвалити нову, якою звільнити ОСОБА_6 від подальшого відбуття покарання достроково або замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яке. Посилаються на рішення Європейського суду з прав людини, зазначають, що застосування покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не передбачає можливість звільнення засудженої особи після спливу певного, визначеного законом часу, порушує вимоги міжнародного та національного законодавства. Метою звернення до суду з даним клопотанням є припинення порушень прав людини, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, положеннями статті 74 КК України передбачено: порядок звільнення від відбуття покарання, в тому числі процедура умовно-дострокового звільнення; порядок заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням; порядок пом`якшення призначеного покарання.

У судовому засіданні місцевого суду встановлено, що вироком апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2009 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочинів передбачених ч. 3 ст.186, ч. 1 ст.263, ч. 4 ст. 187, п.п. 6,13 ч. 2 ст. 115 КК України ( в редакції 2001 року), ч.3 ст.142, п.п. «а», «з», «і» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст. 70 КК України (в редакції 2001 року) та засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 19.10.2007 року. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 08.02.2011 року, вирок залишено без змін.

Довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним (ч. 1 ст. 52 КК України) та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально - виконавчої установи (в`язниці) без зазначення у вироку строку його тримання в ній. Особи засуджені до довічного позбавлення волі не підлягають умовно - достроковому чи достроковому звільненню від цього покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Враховуючи вищевикладене, призначене ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним інкримінованих злочинів.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого, суд виходить з положень ст.ст. 81, 82 КК України, якими передбачені можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та можливість заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, однак їх застосування до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачено.

За таких обставин місцевий суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.

Посилання засудженого на порушення його прав, зокрема незастосування практики Європейського суду з прав людини як джерела права, яке розтлумачено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України №2» в частині пом`якшення покарання, колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки при визначенні покарання за вчинення кримінальних правопорушень суди керуються лише санкціями встановленими Кримінальним кодексом України, а практика Європейського суду в даному випадку не є джерелом права.

Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно ч. 2 ст. 87 КК України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.

Враховуючи вищенаведене, порушень закону які давали б підстави для зміни чи скасування ухвали місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Касаційному оскарженню ухвала не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4