Дата документу 12.05.2020 Справа № 320/3943/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/787/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/3943/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року (з урахуванням ухвали від 04.02.2020), якою

задоволено подання заступника начальника Мелітопольського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя, Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 24 липня 2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.ч.1, 2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, згідно ст.75 КК України з випробуванням 2 роки.
Скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 24 липня 2018 року вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1, 2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, та направлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на строк 4 (чотири) роки.
Взято ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту з зали суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 28 січня 2020 року з 13 год. 45 хв.
Згідно зі змістом ухвали, вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 24 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1, 2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України, був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, та на нього були покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
07 серпня 2019 року заступник начальника Мелітопольського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_9 звернулася до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 та направлення його для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 4 роки.
В обґрунтування подання зазначено, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання з випробуванням не виконував обов`язки, визначені законом та покладені на нього судом, систематично пропускав дні реєстрації у відділі пробації без поважних причин. Така поведінка ОСОБА_7 свідчить про те, що засуджений не має бажання стати на шлях виправлення, залишаючись при цьому у суспільстві, чим зовсім не виправдовує надану йому судом можливість виправитись без застосування реального відбування покарання у місцях позбавлення волі.

Задовольняючи подання суддя вказав, що засуджений ОСОБА_7 під час іспитового строку систематично вчиняв порушення порядку виконання обов`язків, призначених йому вироком суду, висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, що свідчить про свідоме ухилення засудженого від відбування призначеного йому покарання та про його небажання ставати на шлях виправлення, а тому у зв`язку з цим суд доходить висновку про застосування до нього вимог ч.2 ст.78 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, зазначає, що рішення суду є необґрунтованим. Апелянт зазначає, що йому не забезпечили право на захисника, чим порушили його права.

Просить скасувати ухвалу суду від 28.01.2020.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Посилання засудженогопро порушення судом його права на захист, як на підставу для скасування ухвали є необґрунтованими.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.412 КПК України скасуванню підлягає судове рішення, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою.

Випадки обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні визначені положенням ст.52 КПК України.
ОСОБА_7 був засуджений за вчинення злочинів, які не є особливо тяжкими. Особа засудженого не відноситься до категорії осіб перелічених у ч.2 ст.52 КПК України. Отже під час розгляду подання щодо скасування звільнення від покарання ОСОБА_7 не вимагав обов`язкової участі захисника.

З матеріалів провадження випливає, що ОСОБА_7 перед початком розгляду подання був ознайомлений зі своїми правами. На відміну від апеляційного розгляду (де останньому було призначено захисника), під час розгляду подання судом першої інстанції ОСОБА_7 клопотань чи заяв про призначення йому захисника не заявляв, відтак суд без порушень вимог кримінального процесуального закону розглянув подання за відсутності захисника.

Крім цього, хоча апелянт фактично не оскаржує суті судового рішення, колегія суддів вважає звернути увагу на наступні обставини.

До постановки ОСОБА_7 на облік у орган пробації, засуджений оголошувався у розшук, після постановки на облік був попереджений про скасування звільнення оскільки пропускав дні реєстрації, незважаючи на попередження продовжував систематично пропускати дні реєстрації, притягався до адміністративної відповідальності, мав задовільну і негативну характеристики, після внесення подання не з`являвся до суду, через що був оголошений у розшук.

На переконання колегії суддів, дії і поведінка ОСОБА_7 свідчили про свідоме ігнорування покладених на нього судом обов`язків при цьому, з огляду на наявну в матеріалах особової справи підписку і власноручні письмові зобов`язання останній усвідомлював наслідки такої поведінки.

Відповідно до вимог ст.164 КВК України, звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Поважними причинами неявки засудженого до уповноваженого органу визнаються обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом, і які документально підтверджені.

Суд першої інстанції встановив, що засуджений не підтвердив поважність причин своїх неявок для реєстрації до органу пробації.

В той же час, засуджений письмово попереджався про наслідки невиконання обов`язків, покладених на нього за вироком суду, що засвідчено відповідною підпискою.

Невиконання засудженим обов`язків, покладених на нього за вироком суду, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, свідчило про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, що і було здійснено судом першої інстанції.

Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваній ухвалі.

З врахуванням викладеного, підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які тягнуть зміну чи скасування оскаржуваної ухвали суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року (з урахуванням ухвали від 04.02.2020) року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4