Справа № 447/2765/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/60/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятбесят) гривень.
На підставі ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов залишено без розгляду.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 27.11.2016 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, перебуваючи у кухні будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, схопив руками за кофту на грудях ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , штовхнув на диван і почав наносити удари по обличчі, грудях, під час котрих подряпав чоло, підборіддя, шию, грудину, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, у вигляді саден на голові, на шиї, в ділянці грудини, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.
Не погоджуючись з даним вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року та закрити кримінальне провадження з урахуванням відсутності у діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, покликається на те, що суд першої інстанції надав безпідставну перевагу доказам сторони обвинувачення та без будь-якого обґрунтування відкинув докази сторони захисту, а саме покази обвинуваченого, який не заперечуючи самого факту конфлікту, свою вину не визнавав у повному обсязі, вказуючи на те, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені ним в рамках самозахисту, а покази свідків, які перебувають у родинних стосунках з потерпілим, вважає упередженими та такими, що мають характер обмови на ґрунті тривалих неприязних сімейних відносин, зазначає, що доказів вини обвинуваченого не встановлено.
На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про винуватість обвинуваченого, невірно оцінивши докази, грубо проігнорував положення ст. 62 Конституції України, за якими обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

До початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції від потерпілого ОСОБА_9 надійшло клопотання, в якому останній просить вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін, як такий, що ухвалений з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а розгляд апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 проводити за його відсутності.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу та вважає рішення суду першої інстанції законним, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду І інстанції в межах апеляційної скарги.

На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, є обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана належна об`єктивна оцінка.

Доводи захисника про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України є безпідставними, оскільки вони спростовуються рядом доказів, які визнані судом достовірними і належними.

Зокрема, незважаючи на те, що ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому не визнав, його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а також доказами, здобутими під час розгляду даного кримінального провадження в суді, а саме: показами потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що вказаного дня, він знаходився в приміщенні кухні що за адресою АДРЕСА_1 . В цей час до нього з іншої кімнати вибіг ОСОБА_10 та почав його бити, завдавши йому удари в різні частини тіла; показами свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що 27.11.2016 року вона перебувала в приміщенні кухні, що в будинку АДРЕСА_1 . В цей час до них вибіг її батько ОСОБА_7 , та схопив рукою за кофту її чоловіка ОСОБА_9 і штовхнув в груди. ЇЇ чоловік впав на диван і ОСОБА_7 почав наносити йому удари по різних частинах тіла; показами свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що 27.11.2016 року вона перебувала в приміщенні кухні, що в будинку АДРЕСА_1 . В цей час до них вибіг її чоловік ОСОБА_7 та почав наносити удари в різні частини тіла її зятю ОСОБА_9 .

Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України стверджується рядом письмових доказів по справі: протоколом проведення слідчого експерименту від 24.12.2016 року (а.с.125-129); протоколом проведення слідчого експерименту від 24.12.2016 року (а.с.130-135); протоколом проведення слідчого експерименту від 24.12.2016 року (а.с.136-140); висновком експерта № 2288 від 27.11.2016 року (а.с. 141).

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Усі наведені докази в повній мірі узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що даний вирок постановлений з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відтак, колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_9 та зазначених вище свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з висновком судово-медичного експерта, письмовими доказами та правильно покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України.

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, наведене в сукупності повністю спростовує доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_6 щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого злочину.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1ст.125 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і призначив таке у межах санкції даної статті.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Аналіз положень ст.ст. 49, 74 КК України свідчить про той факт, що звільнення особи від кримінальної відповідності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України може бути застосовано лише за згодою особи, а звільнення особи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності може бути застосоване лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, якщо особа просить визнати її невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і вимагає виправдати у зв`язку з недоведеністю вини, суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, виносить обвинувальний вирок і на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільняє від призначеного покарання, або визнає невинною та ухвалює виправдувальний вирок.

Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку, суд першої інстанції враховуючи вищенаведене, а також, що злочин вчинений ОСОБА_7 відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості і з дня його вчинення минуло більше двох років, належним чином мотивував своє рішення щодо доцільності застосування ст.ст. 49, 74 КК України та обґрунтовано звільнив останнього від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий:

Судді: