ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2003/16-к Номер провадження 11-кп/814/341/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава об`єднані матеріали кримінального провадження №00001223, №0001333 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підгора Кобеляцького району Полтавської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, до затримання працюючого на посаді різноробочого ФОП « ОСОБА_9 », проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.11.2013 за ч.1 ст.289 КК України на 30 годин громадських робіт;

2) вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.11.2014 за ч.1,ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

3) вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.03.2015 за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ст.69, ч.1,ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

4) вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 09.11.2016 за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Комсомольська Полтавської області, громадянина України, неодруженого, із середньо-спеціальною освітою, працюючого на ПрАТ «Рижівський гранітний кар`єр», проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 жовтня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 04 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 09.11.2016 у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі, більш суворим призначеним за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В строк покарання зараховано покарання частково відбуте за попереднім вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 09.11.2016.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 09.10.2019.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в строк відбування покарання зараховано ОСОБА_7 строк перебування під вартою з 05.10.2017 по 10.05.2018 та з 16.04.2019 по 08.10.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_10 від покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та цивільного позову потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які задоволені повністю та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодування завданої злочином шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 в розмірі 28730 грн., на користь потерпілого ОСОБА_12 в розмірі 800 грн.

Як зазначено у вироку, В період з 09 жовтня 2015 року до 08 год. 00 хв. 11 жовтня 2015 року, маючи умисел на викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за допомогою металевого лома розбив цегляну стіну та проник до гаражу № НОМЕР_1 у блоці № НОМЕР_2 Гаражного товариства «Металист», розташованого по вул. Будівельників у м.Горішні Плавні Полтавської області, звідки повторно таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_13 майно на загальну суму 32 640 грн.

Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_13 майнової шкоди загальною сумою у 32 640 грн.

В період з 10 вересня 2015 року до 10 жовтня 2015 року, маючи умисел на викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за допомогою металевого лома розбив цегляну стіну та проник до гаражу № НОМЕР_3 у блоці № НОМЕР_4 Гаражного товариства №1, розташованого по вул. Строни 15А у м.Горішні Плавні Полтавської області, звідки повторно таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_11 майно на загальну суму 28 730 грн.

Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди загальною сумою в розмірі 28 730 грн.

В період часу з 17 листопада 2015 року до 25 листопада 2015 року, маючи умисел на викрадення чужого майна, ОСОБА_7 за допомогою металевого лома розбив цегляну стіну та проник до гаражу № НОМЕР_5 у блоці № НОМЕР_6 Гаражного товариства №1, розташованого по вул. Строни 15А, у м.Горішні Плавні, Полтавської області, звідки повторно таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_12 електролобзик марки «Black & Decker» вартістю 800 грн.

Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди загальною сумою 800 грн.

01 жовтня 2016 року близько 00 год. 15 хв. на території легкового парку автотранспортного цеху Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристовський гірничо-збагачувальний комбінат», розташованого по вул. Строни,29 в м.Горішні Плавні Полтавської області, за попередньою змовою між собою, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , шляхом пошкодження металопластикового вікна, проникли до службового приміщення, звідки повторно таємно викрали належне підприємству майно на загальну суму 141261,80 грн.,

Викраденим майном обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 розпорядились на власний розсуд, заподіявши ТОВ «Єристівський ГЗК» майнової шкоди загальною сумою 141261,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив змінити вирок в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, призначивши йому більш м`яке покарання.

В обґрунтуваннях апеляційних вимог зазначив, що призначаючи покарання місцевий суд належним чином не врахував в повному обсязі всі обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, прагнення обвинуваченого відшкодувати збитки потерпілим, які напряму впливають на визначення виду і розміру кримінального покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким звільнити його умовно-достроково та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що ним на момент розгляду справи відбуто 2/3 строку його покарання.

Крім того, вказує, що місцевим судом не враховано те, він є одруженим та має на утримані двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент затримання був працевлаштованим, наявність позитивних характеристик і щирого каяття, думку потерпілих щодо призначеного покарання, та прагнення відшкодувати останнім завдані злочином матеріальні збитки.

Інші учасники кримінального провадження вирок місцевого суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, та просив залишити вирок місцевого суду без змін, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 за епізодами викрадення майна потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднаного із проникненням до приміщення та дії ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за епізодом викрадення майна потерпілого ОСОБА_16 та ТОВ «Єристівський ГЗК» у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням до приміщення і вчиненням ОСОБА_7 злочину повторно, відповідають фактичним обставинам злочинів та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

При цьому, фактичні обставини справи, доведеність винуватості обвинувачених та юридична кваліфікація їх дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі і самими обвинуваченими, не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинувачених судом першої інстанції не виявлено.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кожним з них злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особи обвинувачених, їх вік і стан здоров`я, обставини, які пом`якшують їх покарання, кількість вчинених кожним з обвинувачених злочинів, розмір завданої та невідшкодованої шкоди, а також думки потерпілих і представника потерпілої особи, які прохали суворо обвинувачених не карати та дати їм можливість виправитись без реального відбуття покарання в установах виконання покарань, наголошуючи на тому, що вибачили їх.

Так, місцевим судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 до затримання після набрання чинності попереднім вироком був працевлаштований підсобним робітником у фізичної особи-підприємця, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем попереднього ув`язнення в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23) характеризується позитивно, має непогашені судимості, в тому числі й за вчинення тяжких злочинів проти власності, встановлені даним вироком злочини ОСОБА_7 вчинив в період випробування, призначеного за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 березня 2015 року (а.с.172-182 т.1).

Обвинувачений ОСОБА_10 , в силу ст.89 КК України, вважається несудимим, за місцем постійного проживання характеризується як особа, на яку скарги не надходили, працевлаштований на ПрАТ «Рижівський гранітний кар`єр», на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с.168-171 т.1).

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який після засудження за вироком від 27 березня 2015 року, у період випробування, знову вчинив чотири нових тяжких злочини проти власності, що свідчить про його антисуспільну направленість, схильний до продовження злочинної діяльності та вперто не бажає виправлятися, місцевий суд дій шов правильного висновку про можливість його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умов ізоляції від суспільства та в строк покарання зарахував покарання частково відбуте за попереднім вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 09.11.2016.

Також, на думку колегії суддів, не вбачається помилок у висновках місцевого суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробуванням в порядку визначеному ст.ст. 75,76 КК України, з врахуванням обставин, які характеризують особу останнього, його молодий вік, відсутність у нього непогашених судимостей та негативних наслідків вчиненого ним злочину, що свідчить про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без реального відбуття покарання.

Дане покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є занадто м`яким.

Питання щодо задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодування завданої злочином шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 в розмірі 28730 грн., та на користь потерпілого ОСОБА_12 в розмірі 800 грн. жодним з учасників кримінального провадження в апеляційному порідку не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про його умовно-достроково звільнення та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, в зв`язку з тим, що ним на момент розгляду справи ним відбуто 2/3 строку його покарання, колегія суддів зазначає, що ці питання згідно ст. 537 КПК України вирішуються під час виконання вироків, які набрали законної сили, і порядок вирішення яких визначений ст. 539 КПК України. Тому суд апеляційної інстанції здійснюючи судове провадження з перегляду оскаржуваного вироку не наділений повноваженнями щодо вирішення цього питання, пов`язаного з виконанням вироку.

Інші доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що місцевим судом не враховано те, він є одруженим та має на утримані двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент затримання був працевлаштованим, наявність позитивних характеристик і щирого каяття, думку потерпілих щодо призначеного покарання, та прагнення відшкодувати останнім завдані злочином матеріальні збитки вже були враховані місцевим судом під час призначення покарання і є такими, що не впливають на правильність прийнятого рішення, а тому є безпідставними.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Невідповідності призначеного покарання, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що могла б бути підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4