ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/243/20 Справа № 206/1856/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000777 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гомель, Республіки Білорусь, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілої ОСОБА_12 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_8 задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 54 462,60 гривень на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 250 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
ОСОБА_7 , 17 серпня 2018 року приблизно о 22 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним легковим автомобілем OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 виданого 31.05.2017 року Республікою Польща, належить ОСОБА_13 , здійснював рух по проїзній частині дороги вул. Бехтерєва, Самарського району м. Дніпро, наближаючись до нерегульованого перехрестя із проїзною частиною дороги вул. Святогірської.
В цей час по проїзній частині дороги вул. Святогірської, яка по відношенню до проїзної частини дороги вул. Бехтерєва є головною, з боку вул. Томської у напрямку автодороги Т-04-01 Дніпро Васильківка Покровське Гуляйполе Пологи Мелітополь, під керуванням водія ОСОБА_11 із пасажиром ОСОБА_14 зі швидкістю приблизно 50 км/год. Рухався мотоцикл JAWA, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який, згідно технічного паспорта НОМЕР_4 виданого 08.12.1990 року, належить ОСОБА_15 .
Перебуваючи на проїзній частині другорядної дороги вул. Бехтерєва, перед проїзною частиною головної дороги вул. Святогірської, Самарського району м. Дніпро, водій автомобіля OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не діючи таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, маючи об`єктивну можливість виявити ліворуч мотоцикл JAWA, реєстраційний номер 9070ДНО, що рухався по головній дорозі вул. Святогірської, з боку вул. Томської у напрямку автодороги Т-04-01 Дніпро Васильківка Покровське Гуляйполе Пологи Мелітополь, розпочав рух виконуючи маневр лівостороннього повороту, в порушення вимог п. 16.11. та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, не надавши дорогу мотоциклу JAWA, реєстраційний номер 9070ДНО, під керуванням водія ОСОБА_11 , виїхав на нерегульоване перехрестя із вищевказаною головною дорогою вул. Святогірської, де о 22 годині 50 хвилин 17 серпня 2018 року, на смузі проїзної частини дороги призначеної для руху транспортних засобів з боку автодороги Т-04-01 Дніпро Васильківка Покровське Гуляйполе Пологи Мелітополь у напрямку вул. Томської, передньою центральною частиною автомобіля OPEL VECTRA допустив зіткнення із передньою правою частиною мотоцикла JAWA. Своїми діями водій автомобіля OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), п. 16.11. та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено:
п. 1.3.: Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими;
п. 1.5.: Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган;
п. 2.3.: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 16.11.: На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Дорожній знак 2.1 Дати дорогу. Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 16.11. та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди зіткненням транспортних засобів. Невиконання водієм ОСОБА_7 п. 16.11. та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої:
- пасажиру мотоцикла JAWA ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливу під болонки та в речовину головного мозку, ділянки забою речовини на базальній поверхні потиличних часток та полюсах скроневих часток; забійної рани в потиличній області зліва; крововилив в м`які покривні тканини голови, в потиличній області посередині та зліва; садна на поперековій області посередині; рани на внутрішній поверхні лівої стопи; садна на внутрішній поверхні лівого стегна у середній та нижній третинах; синця на внутрішньо-задній поверхні лівого стегна у верхній третині.
Виявлені у ОСОБА_14 вищевказані тілесні ушкодження прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі), які утворилися в умовах дорожньо-транспортної пригоди, та можуть відповідати фазам травмування особи, що знаходилася на мотоциклі, при зіткненні мотоцикла з перешкодою.
Смерть ОСОБА_14 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під болонки та в речовину головного мозку, 17 серпня 2018 року о 23 годин 45 хвилини в кареті швидкої медичної допомоги в м. Дніпро, під час транспортування його до медичного закладу;
- водію мотоцикла JAWA ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла; закритої черепно-мозкової травми; струсу головного мозку, трьох забійних ран в лобній області в середній третині по центру та дещо ліворуч, в міжбрівній області з переходом на спинку носу, у основи носу ліворуч з переходом частково на ліве крило; закритої травми грудної клітини з переломом 9-го ребра ліворуч по пахвовій лінії зі зміщенням уламків; закритого перелому сідничної кістки праворуч зі зміщенням уламків, саден та підшкірної гематоми в області промежини та сідничних кісток; міжм`язової гематоми задньої поверхні лівого стегна; саден обох колінних суглобів; забою правого гомілковостопного суглобу; закритого перелому основи 4-ї плюсневої кістки правої стопи з задовільним стоянням уламків, гематоми правої стопи.
Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини рухомих транспортних засобів, з послідуючим падінням його на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 серпня 2018 року.

В апеляційних скаргах на вирок:
- захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що під час судових дебатів стороною захисту було заявлено клопотання про визнання протоколу слідчого експерименту від 21.03.2018 року за участю свідка ОСОБА_7 , протоколу слідчого експерименту від 28.02.2019 року за участю свідка ОСОБА_7 та висновку авто-технічної експертизи № 11/10.1/209 від 12.03.2019 року недопустимими, оскільки на момент проведення слідчого експерименту від 28.02.2019 року, слідчий вже мав дані про те, що ОСОБА_7 буде визнано підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, так як на цей час громадянина ОСОБА_11 вже було визнано потерпілим.
Крім того зазначає, що під час підготовчого судового засідання стороною захисту заявлялось клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, з підстав, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України, стороні захисту, а саме адвокату ОСОБА_7 не були відкриті матеріали досудового розслідування, обвинувальний акт також було вручено ОСОБА_7 без присутності його захисника. Вказує, що суд першої інстанції, нехтуючи правами ОСОБА_7 , навмисно порушив його право на захист, не надав належної оцінки виконанню процедури, передбаченої вимогами ст. 290 КПК України.
Захисник вказує, що суд першої інстанції посилається на показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 , проте потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 взагалі не були свідками дорожньо-транспортної пригоди та на думку захисника їх покази не можуть бути покладені у вирок, стосовно підтвердження вини ОСОБА_7 . Щодо показань свідка ОСОБА_16 , з незрозумілих підстав суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним показам, мотивувавши свою позицію тим, що свідок ОСОБА_16 не бачив момент дорожньо-транспортної пригоди. Проте, свідок ОСОБА_16 пояснив, що водій мотоцикла ОСОБА_11 рухався зі швидкістю близько 80 км./год., та в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував на смузі дорожнього руху водія ОСОБА_7 . Зазначений свідок також був допитаний під час досудового розслідування, однак з невідомих причин вже після проведення судової авто-технічної експертизи.
Також захисник вказує, що в матеріалах кримінального провадження та в тексті вироку суду відсутня будь-яка інформація на підтвердження того, що водій мотоцикла потерпілий ОСОБА_11 рухався по головній дорозі. Відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди, протоколу огляду місця події, а також відповідей з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та КП Дніпродорсервіс ДМР, на перехресті вул. Світлогірської та вул. Бехтерева не встановлено дорожній знак Головна дорога, тобто слідством не встановлені фактичні дані, які мають істотне значення для кримінального провадження, а взяті до уваги лише покази потерпілого ОСОБА_11 стосовно того, що він рухався по головній дорозі зі швидкістю 50 км./год., що вказує на неповноту судового розгляду, оскільки всі вихідні дані, які були враховані при проведенні судової авто-технічної експертизи ґрунтувались лише на невстановленій обставині, а саме чи є вул. Світлогірська по відношенню до вул. Бехтерева головною.
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що дорожньо-транспортна пригода трапилась на полосі руху ОСОБА_7 , тобто потерпілий ОСОБА_11 з якихось невідомих підстав виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_7 , що підтверджується протоколом огляду місця події, схемою дорожньо-транспортної пригоди та фотознімками.
Захисник вказує, що суд першої інстанції повинен був констатувати порушення вимог Правил дорожнього руху у діях обох водіїв, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, визнавши, що саме вони перебувають у причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, проте юридичної оцінки діям потерпілого ОСОБА_11 , суд у вироку не надав та не навів відповідних мотивів прийнятого рішення та при встановленні фактичних обставин справи визнав винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди лише ОСОБА_7 . Судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участі декількох водіїв з`ясування наявності чи відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.
Також захисник зазначає, що без належної оцінки залишились доводи захисника про те, що на у вихідних даних постанов про призначення експертиз, слідчий навмисно приховав той факт, що на зазначеному перехресті відсутній дорожній знак Головна дорога. Вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано характер порушень, які допустив кожний з водіїв, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержанням іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

- потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги потерпіла вказує, що призначене судом першої інстанції покарання є надто м`яким та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення обвинуваченого.
Зазначає, що враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, повне не визнання вини та його небажання відшкодувати завдану потерпілим шкоду, а також обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без реального відбування покарання із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, однак суд дійшов до занадто м`якого висновку щодо визначення безпосередньо терміну покарання за вказане кримінальне правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілої, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, думки потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілої та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав у повному обсязі і пояснив, що 17.08.2018 року приблизно о 22 годині 50 хвилин, він їхав по проїзній частині дороги вул. Бехтерєва, наближаючись до перехрестя із вул. Святогірською, в м. Дніпро. Наближаючись до перехрестя, він побачив встановлений дорожній знак Дати дорогу та зупинився перед вул. Святогірською, ввімкнув лівий покажчик повороту, подивився вліво та вправо, не побачивши транспортних засобів поблизу, розпочав маневр повороту ліворуч на полосу руху вул. Святогірською. Виїхавши з другорядної дороги та не завершивши маневр (поворот ліворуч), він почув окрик Куди, через відкрите скло в автомобілі та побачив приблизно в метрі перед передньою частиною свого автомобіля рухомий мотоцикл. Відразу почав гальмувати та не зважаючи на це відбулось зіткнення його автомобіля з мотоциклом. Зазначив, що при виконанні маневру повороту ліворуч з другорядної дороги вул. Бехтерєва на головну дорогу вул. Світлогірську до моменту зіткнення просто не побачив мотоцикл під керуванням водія ОСОБА_11 , оскільки фари мотоцикла були вимкнені та він перебував у сліпій зоні, проте колегія суддів вважає, що версія обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України належним чином перевірена судом першої інстанції і спростовується доказами, які були досліджені під час судового розгляду.
Так, потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції показав, що у нього в користуванні перебуває мотоцикл JAWA, червоного кольору, який, згідно з технічним паспортом належить ОСОБА_15 17.08.2018 року приблизно о 20 год. 00 хв. йому зателефонував ОСОБА_14 та попрохав забрати його через дві години з вул. Семафорної в м. Дніпро, де він займався ремонтними роботами побутової техніки та відвезти його додому. ОСОБА_11 погодився та приїхав на вищезазначеному мотоциклі за ОСОБА_14 , після чого останній сів на пасажирське місце мотоцикла, одягнувши мотошоломи, вони поїхали до напрямку місця проживання ОСОБА_14 . Світло передньої фари мотоцикла було увімкнено, і проїзна частина на цій ділянці місцевості достатньо добре освітлювалась ліхтарями. Приблизно о 22 годині 30 хвилин, керуючи зазначеним мотоциклом зі швидкістю приблизно 50 км/год. ОСОБА_11 , рухався по своїй полосі руху по вул. Світлогірській в м. Дніпро, з боку вул. Томської на віадуку та перебуваючи біля перехрестя із другорядною дорогою вул. Бехтерєва, яка знаходилась з правого боку відносно їх руху, побачив з правого боку автомобіль Opel Vectra з увімкненим світлом передніх фар, який перебував на другорядній дорозі вул. Бехтерєва. Вказаний автомобіль рухався, наближаючись до проїзної частини дороги вул. Святогірської, при цьому знижуючи свою швидкість на перехресті та вже безпосередньо перед вул. Святогірською автомобіль різко прискорився та збільшуючи швидкість руху почав виїжджати на проїзну частину дороги вул. Святогірської, при цьому виконуючи маневр лівостороннього повороту, без увімкненого сигналу в бік їх напрямку. Після цього, зазначений автомобіль виїхав на їх смугу. Перед зіткненням ОСОБА_11 не встиг загальмувати та намагаючись уникнути зіткнення, зманеврував ліворуч відносно напрямку свого руху. Відбулось зіткнення передньою частиною мотоцикла з передньою частиною автомобіля. Від зіткнення ОСОБА_11 впав з мотоцикла на декілька метрів і піднявшись на ноги побачив, що ОСОБА_14 лежить на дорозі, на відстані близько півтора метра від місця дорожньо-транспортної пригоди. Після цього потерпілий ОСОБА_11 побачив ОСОБА_7 , який розмовляв по мобільному телефону та комусь говорив, що потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, запитував що йому робити. Пізніше до місця події приїхали друзі ОСОБА_7 , та зазначили, що ОСОБА_14 вже хрипить. В цей час ОСОБА_11 намагався зателефонувати зі свого мобільного телефону до швидкої допомоги, однак телефон був розбитий. Підвівшись, ОСОБА_11 пішов до своїх родичів, які живуть неподалік по вул. Святогірській, на відстані, приблизно 100-200 м., від місця пригоди та попросив їх викликати швидку медичну допомогу і зателефонувати його батькам. В цей час він відчув сильний біль у нозі та не міг рухатись, в зв`язку з чим залишився чекати на своїх батьків у родичів та не повертався до місця дорожньо-транспортної пригоди. Через деякий час приїхав його батько та посадив його до автомобіля, вони поїхали додому, оскільки його батько забув вдома документи та гроші, повертаючись назад з дому до лікарні, вони побачили автомобіль патрульної поліції, який знаходився на місці дорожньо-транспортної пригоди. Разом з цим потерпілий зазначив, що знаку Головна дорога на момент дорожньо-транспортної пригоди на перехресті не було, але вказаний знак, знаходиться перед перехрестям приблизно за 200-300 метрів.
Потерпіла ОСОБА_8 будучи допитаною в суді першої інстанції пояснила, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_14 і очевидцем події вона не була, разом з тим зазначила, що 17.08.2018 року приблизно о 22 годині, їй на мобільний телефон зателефонував її чоловік ОСОБА_14 та повідомив, що знаходиться в Придніпровську та займається ремонтом побутової техніки. Оскільки вже пізно, він попросив свого знайомого ОСОБА_11 підвезти його додому. Приблизно о 23 годині 45 хвилин їй зателефонував лікар та повідомив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, її чоловік помер в кареті швидкої допомоги.
Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснила, що вона є матір`ю загиблого ОСОБА_14 , очевидцем події вона не була і всі події їй відомі зі слів. Приблизно о 23 годині 50 хвилин, їй зателефонувала мати невістки ОСОБА_8 та повідомила, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди її син помер. Її син займався ремонтом побутової техніки, мав сім`ю, був порядною людиною.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_8 чи ОСОБА_10 з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання потерпілих узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження.
Так, згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.08.2018 року з план-схемою та фототаблицею до нього, за участю експерта встановлено, що одразу після дорожньо-транспортної пригоди було оглянуто ділянку дороги, де вона трапилась, а саме перехрестя вул. Святогірської та вул. Бехтерєва в м. Дніпро: дорога покрита асфальтобетоном, покриття середньозернисте, сухе, чисте, дорога освітлюється міським електро-освітленням. З боку вул. Бехтерєва на виїзді до перехрестя з вул. Святогірською наявний дорожній знак 2.1 Поступитися дорогою. В дорожньо-транспортній пригоді брало участь 2 транспортних засоби автомобіль Opel Vectra та мотоцикл JAWA. Автомобіль мав візуальні механічні пошкодження передньої частини деформовано кришку моторного відсіку, пошкоджено передній бампер, відбито передній номерний знак та деформовано його, пошкоджено ліву передню та праву передню блок-фари, відбито лівий передній та правий передній показники поворотів, пошкоджено передню решітку радіатора, пошкоджено охолоджувальну систему. Мотоцикл JAWA на момент огляду мав такі пошкодження, як подряпана права випускна труба, відбито сидіння, деформовано диск переднього колеса, розбито передню фару. Також при огляді мотоциклу було встановлено, що тумблер на лівій рукоятці знаходиться у положенні, що відповідає увімкненому ближньому світлу фар. План-схемою зображено 6 електроопор з працюючими ліхтарями, які знаходяться в безпосередній близькості до місця дорожньо-транспортної пригоди (т. 1, а.кп. 8-28).
Відповідно до протоколу огляду трупа від 18.08.2018 року з фототаблицею до нього, було оглянуто труп громадянина ОСОБА_14 на якому виявлено видимі тілесні пошкодження: на ступні нижньої лівої кінцівки мається рвана рана, в затилочній області мається отвір, маються сліди крові із носа, вух та ротової порожнини (т. 1, а.кп. 3-7).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 18.08.2018 року, виданого Самарським районним у м. Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 36 років, місце смерті м. Дніпро, про що у актовий книзі зроблено запис № 794 (т. 1, а.кп. 67).
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи трупа №1809/626-Е від 05.10.2018 року, потерпілому ОСОБА_14 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 17.08.2018 року було спричинено наступні тілесні ушкодження: перелом кісток склепіння та основи черепу, крововиливу під болонки та в речовину головного мозку, ділянки забою речовини на базальній поверхні потиличних часток та полюсах скроневих часток; забійної рани в потиличній області зліва; крововилив в м`які покривні тканини голови, в потиличній області посередині та зліва; садна на поперековій області посередині; рани на внутрішній поверхні лівої стопи; садна на внутрішній поверхні лівого стегна у середній та нижній третинах; синця на внутрішньо-задній поверхні лівого стегна у верхній третині. Виявлені при експертизі трупа вищеописані ушкодження прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при удару об такий (такі). Враховуючи характер та розташування тілесних ушкоджень, можливе їх утворення в умовах дорожньо-транспортної пригоди, та вони можуть відповідати умовам травмування особи, що знаходиться на мотоциклі при зіткненні мотоцикла з перешкодою. Смерть ОСОБА_14 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під болонки та в речовину головоногу мозку, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупу. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа ОСОБА_14 будь-які спирти не виявлено (т. 1, а.кп. 155-161).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3357е від 22.10.2018 року, у ОСОБА_11 за даними медичної документації, рентгенівського дослідження та при огляді виявлено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, трьох забійних ран в лобній області в середній третині по центру та дещо ліворуч, в міжбрівній області з переходом на спинку носу, у основи носу ліворуч з переходом частково на ліве крило; закритої травми грудної клітини з переломом 9-го ребра ліворуч по пахвовій лінії зі зміщенням уламків; закритого перелому сідничної кістки праворуч зі зміщенням уламків, саден та підшкірної гематоми в області промежини та сідничних кісток; міжм`язової гематоми задньої поверхні лівого стегна; саден обох колінних суглобів; забою правого гомілковостопного суглобу; закритого перелому основи 4-ї плюсневої кістки правої стопи із задовільним стоянням уламків, гематоми правої стопи. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини рухомих транспортних засобів, з послідуючим падінням його на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17.08.2018 року. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в 6 МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий в клопотанні. За своїм характером зазначені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6. В ході експертних досліджень стан сп`яніння у ОСОБА_11 не виявлено (т.1, а.кп. 177-181).
Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа № 1809/791-Е від 21.11.2018 року, враховуючи характер та розташування виявлених тілесних ушкоджень та зазначене у матеріалах кримінального провадження взаємне розташування транспортних засобів в момент первинного контактування (висновок експертизи № 5/10/729 від 01.10.2018 року) механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 міг бути наступним: утворення рваної рани на внутрішній поверхні лівої стопи та синця на заднє-внутрішній поверхні в верхній третині лівого стегна в момент первинного зіткнення транспортних засобів, за ударно-ковзаючим та ударним механізмом під дією сили інерції о виступаючі частини мотозасобу з лівого боку, виникнення відкритої черепно-мозкової травми з забійною раною в лівій потиличній області, перелом кісток склепіння та основи черепу, ділянок забою речовини головного мозку на базальних поверхнях потиличних та полюсах скроневих часток внаслідок удару потиличною ділянкою голови, з великою силою, о переважаючу пласку тверду поверхню (що відповідає механізму черепно-мозкової травми та типом травми прискорення), що за вказаних умов дорожньо-транспортної пригоди, можливо було б коли потерпілий після первинного контакту не був фіксований і за інерцією тіло продовжило поступовий рух за межі зони первинного контакту, виникнення саден в поперековій області та на зовнішній поверхні стегна від падіння на тверде покриття дороги, таким чином виявлені тілесні ушкодження більш характерні для виникнення їх за умов перебування потерпілого у якості пасажира мотозасобу (т. 1, а.кп. 211-213).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3954е від 03.12.2018 року, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 за даними медичної документації, рентгенівського дослідження та при огляді у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла: - закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, трьох забійних ран в лобній області в середній третині по центру та дещо ліворуч, в міжбрівній області з переходом на спинку носу, у основи носу ліворуч з переходом частково на ліве крило; - закритої травми грудної клітини з переломом 9-го ребра ліворуч по пахвовій лінії зі зміщенням уламків; - закритого перелому сідничної кістки праворуч зі зміщенням уламків, саден та підшкірної гематоми в області промежини та сідничних кісток; - міжм`язової гематоми задньої поверхні лівого стегна; - саден обох колінних суглобів; - забію правого гомілковостопного суглобу; - закритого перелому основи 4-ї плюсневої кістки правої стопи задовільним стоянням уламків, гематоми правої стопи. Враховуючи дані матеріалів кримінального провадження (пошкодження на транспортних засобах, пошкодження виявлені на трупі гр. ОСОБА_14 ) та розташування тілесних ушкоджень виявлених у гр. ОСОБА_11 , можливо вказати, що виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла, більш характерні для особи, яка перебувала в якості водія мотозасобу (т. 1, а.кп. 221-223).
Як вбачається з висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 5/10.4/729 від 01.10.2018 року, при дорожньо-транспортній пригоді автомобіль Opel Vectra та мотоцикл JAWA зіткнулись на перехресті проїзних частин доріг вул. Святогірської та вул. Бехтерєва. Виходячи з виявлених пошкоджень на автомобілі та мотоциклі, кут між поздовжними осями транспортних засобів в момент їх первинного контакту складав 130° + 10°, відносно повздовжньої вісі мотоцикла. Мало місце: зустрічне, косе, блокуюче зіткнення передньою правою частиною мотоцикла з передньою центральною частиною автомобіля (т. 1, а.кп. 117-122).
Згідно висновку судової експертизи дослідження технічного стану транспортних засобів № 5/10.2/731 від 18.09.2018 року, робоча гальмівна система автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент проведення експертного огляду перебуває в працездатному стані. Рульове керування автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент проведення експертного огляду також перебуває в працездатному стані (т. 1, а.кп. 132-135).
Відповідно до висновку судової експертизи дослідження технічного стану транспортних засобів № 5/10.2/734 від 18.09.2018 року, робоча гальмівна система заднього та переднього коліс мотоцикла JAWA перебували у працездатному стані. Рульове керування мотоцикла на момент проведення дослідження перебувало у непрацездатному стані, оскільки пошкодження його елементів виникли в момент дорожньо-транспортної пригоди, то водій ОСОБА_11 не міг завчасно, до дорожньо-транспортної пригоди виявити несправності, які призвели до відмови вищевказаної системи рульового керування (т. 1, а.кп. 145-147).
З протоколу проведення слідчого експерименту з план-схемою та фототаблицею до нього від 21.09.2018 року за участю свідка ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_17 та спеціаліста-автотехніка ОСОБА_18 вбачається, що на місці було відтворено подію дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.08.2018 року, обстановку, обставини руху транспортних засобів, зроблено заміри розташування транспортних засобів та їх уламків за допомогою вимірювальної техніки. ОСОБА_7 добровільно було відтворено: як рухався автомобіль Opel Vectra під його керуванням відносно правого краю проїжджої частини до моменту маневру (виїзду на головну дорогу), з моменту поновлення руху та до зіткнення з мотоциклом, відтворив особисто на місці рух автомобіля. Щодо швидкості руху мотоцикла JAWA та його відстані від правого краю проїзної частини дороги вул. Святогірської на момент ДТП ОСОБА_7 зазначив, що всього цього він не бачив та вказати не може, оскільки мотоцикл побачив вперше в момент зіткнення (т. 1, а.кп. 193-199).
Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту з план-схемою та фототаблицею до нього від 21.02.2019 року за участю ОСОБА_11 , спеціаліста-автотехніка ОСОБА_18 , на місці було відтворено подію дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.08.2018 року, та обстановку, обставини руху транспортних засобів. ОСОБА_11 добровільно було відтворено: як рухався мотоцикл JAWA під його керуванням до моменту зіткнення з автомобілем Opel Vectra під керуванням ОСОБА_7 , відтворив особисто на місці рух автомобіля, зроблено заміри положень транспортних засобів та часу, необхідного на їх пересування. Згідно з вказаним слідчим експериментом ОСОБА_11 виклав обставини дорожньо-транспортної пригоди, як Opel Vectra під керуванням ОСОБА_7 , виїжджаючи з другорядної дороги не надав дорогу йому, який рухався по головній дорозі. При цьому в ході слідчого експерименту спостерігач, знаходячись на робочому місці водія автомобіля-статиста Opel Vectra, який було встановлено на проїзній частині вул. Бехтерева перед ближньою межею вул. Святогірської в м. Дніпро, що відповідало моменту виїзду на проїзну частину вул. Святогірської, вказав, що бачить мотоцикл-статист на відстані 82,9 м., як з увімкненим світлом фари, так і з вимкненим, який наближався до перехрестя із вул. Бехтерева в м. Дніпро (т. 2, а.кп. 8-15).
З висновку судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/209 від 12.03.2019 року, вбачається, що відповідно до варіанту 1 механізму дорожньо-транспортної пригоди, у даній дорожній обстановці водій мотоцикла JAWA ОСОБА_11 повинен був діяти згідно до вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля Opel Vectra ОСОБА_7 повинен був діяти згідно до вимог п.16.11 і дорожнього знаку 2.1 додатка № 1 Правил дорожнього руху. При заданих вихідних даних водій мотоцикла JAWA ОСОБА_11 не мав технічної можливості зупинити мотоцикл до місця зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Водій мотоцикла JAWA ОСОБА_11 в момент виїзду автомобіля Opel Vectra на проїзну частину дороги вул. Святогірської знаходився в аварійній дорожньо-транспортній обстановці. В умовах аварійної дорожньо-транспортної обстановки дії водіїв не можуть бути оцінені з точки зору Правил безпеки руху, оскільки ці Правила розраховані на звичайні прийоми керування транспортним засобом, тому оцінка дій водія ОСОБА_11 не підлягає експертному аналізу. Технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля Opel Vectra ОСОБА_7 встановлювалася виконанням ним вимог п. 16.11 і дорожнього знаку 2.1 додатка №1 Правил дорожнього руху, та для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Opel Vectra ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 додатка № 1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. У водія автомобіля Opel Vectra ОСОБА_7 була об`єктивна можливість виявити мотоцикл, що рухався по проїзний частині дороги вул. Святогірської в момент виїзду автомобіля Opel Vectra на проїзну частину дороги вул. Святогірської. Водій мотоцикла також бачив момент виїзду автомобіля на проїзну частину дороги вул. Святогірської. Що стосується варіанту 2 механізму дорожньо-транспортної пригоди, згідно з показами свідка ОСОБА_7 відповісти на поставленні перед дослідженням питання не представляється можливим, з причин відсутності сформованого механізму дорожньо-транспортної пригоди, оскільки останній до моменту зіткнення мотоцикла не бачив (т. 2, а.кп. 45-51).
Відповідно до листа КП Міськсвітло Дніпровської міської ради №719/4 від 04.09.2019 року, на ділянці місцевості, де сталась дорожньо-транспортна пригода, зовнішнє освітлення було включено в роботу о 20 годині 13 хвилин 17.08.2018 року, а відключено 18.08.2018 року о 5 годині 10 хвилин. Освітлення працювало в робочому режимі, аварій чи будь-яких порушень у роботі не зареєстровано (т. 1, а.кп. 102).
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів не знаходить.
Судом першої інстанції також було допитано свідка ОСОБА_16 , який показав, що він працює водієм у службі таксі та в 2018 році, приблизно в середині серпня, по вул. Бехтерєва та вул. Святогірська Самарського району в м. Дніпро він їхав з пасажиром. Перед віадуком по напрямку їх руху до перехрестя він побачив мотоцикл з двома пасажирами, який рухався зі швидкістю близько 70 км/год. Водій мотоцикла обігнав його автомобіль по зустрічній смузі, після чого, приблизно через шість секунд, він почув звук зіткнення. Обгін водій мотоциклу здійснив, приблизно за 300-350 метрів до місця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки йому вже було видно перехрестя та автомобіль Opel Vectra, який рухався близько 70 км/год., оскільки на тій частині автодороги не можливо їхати з більшою швидкістю руху. Під`їхавши до місця дорожньо-транспортної пригоди, він побачив автомобіль Opel Vectra, який вже стояв. Водій вказаного автомобіля, виїхав з вул. Бехтерєва по своїй полосі, заднє ліве колесо автомобіля знаходилось на розділяючій полосі зустрічної смуги. Пошкодження у автомобіля знаходилися з правої сторони. Мотоцикл знаходився зпереду з правої сторони від автомобіля Opel Vectra. Зіткнення вказаних транспортних засобів відбулося на полосі автодороги, по якій рухався обвинувачений. Разом з тим зазначив, що на тій частині автодороги, де сталося дорожньо-транспортна пригода, є схил автодороги, де знаходиться ділянка мертвої зони для водія. Якщо ж їхати в протилежному напрямку, а саме з вул. Святогорської в бік вул. Бехтерева, автодорогу добре видно. Освітлення автодороги на момент дорожньо-транспортної пригоди було погане, оскільки ліхтарі були в несправному стані, постійно блимало світло. Після того, як побачив вказану дорожньо-транспортну пригоду, він зупинився, та підійшов до водія автомобіля Opel Vectra ОСОБА_19 , у якого запитав, чи потрібно викликати швидку, проте останній повідомив, що вже всіх викликав.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано віднісся критично до пояснень свідка ОСОБА_16 , оскільки вони спростовуються висновком судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/209 від 12.03.2019 року та протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 21.02.2019 року, а також іншими письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та яким була надана належна оцінка судом першої інстанції.
Крім того, судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_18 , який підтвердив наданий ним висновок в повному обсязі. При цьому суду зазначив, що на підставі ухвали суду від 05.03.2019 року було призначено проведення автотехнічної експертизи. Відповідно до вказаної ухвали, було встановлено два варіанти механізму дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.08.2018 року, які вказані згідно з показами потерпілого ОСОБА_11 та показами свідка ОСОБА_7 . Швидкість руху автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлювалась під час слідчого експерименту проведеного за участю ОСОБА_7 , де він був присутнім в якості експерта, швидкість руху мотоцикла JAWA, під керуванням водія ОСОБА_11 була визначена в ухвалі суду, як безпосередня, зі слів потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , швидкість руху мотоцикла JAWA, під час проведення слідчого експерименту, не зазначалась. Вихідні дані вказаної дорожньо-транспортної пригоди, встановлювались слідчим.
Доводи сторони захисту про безпідставне визнання належними й допустимими доказами протоколу проведення слідчого експерименту від 21.09.2018 року за участю свідка ОСОБА_7 та висновку судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/209 від 12.03.2019 року, зробленого на основі даних цього слідчого експерименту з тих підстав, що вказані докази були отримані з його показань як свідка, є необґрунтованими.
Так, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України передбачає, що суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_7 як свідком під час проведення слідчого експерименту від 21.09.2018 року з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права особи на мовчання та свободи від самовикриття, слід звернути увагу на таке.
Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості про дорожньо-транспортну пригоду до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені за фактом кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_7 . Останній, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, твердив про відсутність своєї винуватості у її наслідках, про дотримання ним правил дорожнього руху. Такі його твердження слідчий, відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_7 відомостей щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди за його згодою та за участю захисника ОСОБА_17 був проведений слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_7 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав ОСОБА_7 при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення стороною захисту не висловлювалося. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин дорожньо-транспортної пригоди і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_7 , або слідчий у будь-якій формі примушував його до визнання своєї винуватості у дорожньо-транспортній пригоді. Не було у слідчого на той час і достатніх підстав вважати, що надалі ОСОБА_7 буде визнано підозрюваним. Тільки після проведення відповідних експертиз, згідно яких встановлено наявність у діях останнього порушення правил дорожнього руху та причинно-наслідковий зв`язок між цими порушеннями і настанням дорожньо-транспортної пригоди, йому було оголошено про підозру.
Отже, підстав вважати протокол проведення слідчого експерименту від 21.09.2018 року за участю свідка ОСОБА_7 , недопустимим доказом, - немає.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до доктрини плодів отруєного дерева недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими, тобто надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі Хан проти Сполученого Королівства).
Таким чином, посилання захисника на недопустимість такого доказу, як висновку судової автотехнічної експертизи №11/10.1/209 від 12.03.2019 року, тільки з тих підстав, що він був зроблений на підставі даних, отриманих під час слідчого експерименту, який захисник вважає недопустимим доказом, є безпідставним.
Вказана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 202/6849/18 (провадження № 51-2595км19 ).
Що стосується посилання захисника на безпідставне визнання належним та допустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 28.02.2019 року за участю свідка ОСОБА_7 , то вони є безпідставними, оскільки суд першої інстанції не приймав його у якості доказу, як такий, що не спростовує та не підтверджує механізм дорожньо-транспортної пригоди, а відтак не покладався в основу судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/209 від 12.03.2019 року.
Неспроможними колегія суддів вважає і доводи захисника ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист шляхом ненадання належної оцінки виконанню органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України.
Так, в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України, стороні захисту, а саме захиснику ОСОБА_17 не були відкриті матеріали досудового розслідування та обвинувальний акт було вручено ОСОБА_7 без присутності його захисника ОСОБА_17 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме: клопотання захисника ОСОБА_17 про надання матеріалів досудового розслідування для ознайомлення від 19.03.2019 року, - остання з матеріалами кримінального провадження ознайомлена у повному обсязі (т. 2, а.кп. 103).
Згідно з повідомленням про завершення досудового розслідування та відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів від 26.03.2019 року (т. 2, а.кп. 150), захисник ОСОБА_17 отримала вказане повідомлення, про що свідчить її власноручний підпис та зазначила, що строки досудового розслідування необхідно продовжити у зв`язку з необхідністю допиту свідків та проведення слідчих дій, про що захисником ОСОБА_17 було подано відповідне клопотання (т. 2, а.кп. 151), в задоволенні якого їй було відмовлено (т. 2, а.кп. 152-154).
Як вбачається з доручення про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.03.2019 року (т. 2, а.кп. 155) в порядку ст.ст. 36, 290 КПК України слідчому ОСОБА_20 було доручено надати доступ до матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження та повідомлено про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів (т. 2, а.кп. 156-157), проте захисник ОСОБА_17 для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до СУ ГУНП в Дніпропетровській області не з`явилась, що підтверджується рапортом слідчого ОСОБА_20 (т. 2, а.кп. 161-162), згідно з яким 27.03.2019 року між слідчим ОСОБА_20 та захисником ОСОБА_17 об 11 год. 01 хв. відбулася розмова, в ході якої остання зазначила, що прибуде 28.03.2019 року до СУ ГУНП в Дніпропетровській області, де ОСОБА_7 та їй буде надано доступ до матеріалів кримінального провадження № 0000777 від 18.08.20118 року. 28.03.2019 року о 14 год. 00 хв., ОСОБА_7 прибув до СУ ГУНП в Дніпропетровській області без свого захисника ОСОБА_17 та йому було надано доступ до матеріалів кримінального провадження, з якими він ознайомився у повному обсязі (т. 2, а.кп. 159). При цьому, на питання де його захисник ОСОБА_17 , ОСОБА_7 пояснив, що він не знає, він так зрозумів, що її не буде, вона йому сказала, що б він йшов та ознайомлювався із матеріалами кримінального провадження. Захисник ОСОБА_17 до СУ ГУНП в Дніпропетровській області 28.03.2019 року для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування так і не прибула та слідчому не зателефонувала.
Надаючи оцінку тому, чи сталося істотне обмеження можливостей сторони захисту ознайомитися з доказами сторони обвинувачення і підготувати правову позицію, що буде нею обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду, колегія суддів враховує наступне.
Дійсно, відповідно до положень ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (ч. 1). Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання (ч. 2).
Таким чином, законодавець установив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися з доказами кожної з них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду (п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду № 13-37кс18 від 16 січня 2019 року).
Водночас, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові № 13-43кс19 від 16 жовтня 2019 року, принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень ст. 290 КПК України. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд у ході розгляду справи під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності.
Згідно з положеннями п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України стороною захисту в кримінальному провадженні є підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники. Останні за умови залучення їх до провадження відповідно до вимог статей 44, 48 КПК України. Зі змісту ст. 42 КПК України убачається, що основним суб`єктом сторони захисту в кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування є підозрюваний.
Відповідно до положень засади диспозитивності, які закріплені в частинах 1 і 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, які винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Під диспозитивністю у доктрині кримінального процесуального права розуміють міру процесуальної свободи сторін кримінального провадження, яка полягає в наданні та забезпеченні можливості вільно в межах, установлених кримінальним процесуальним законом, використовувати свої права (як матеріального, так і процесуального характеру) та обирати способи їх здійснення і таким чином активно впливати на хід і результати кримінального провадження.
Основним положенням, яке визначає змістовне наповнення засади диспозитивності, є свобода сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених кримінальним процесуальним законом (ч. 1 ст. 26 КПК України).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку, що стороною обвинувачення вимоги ст. 290 КПК України виконано у повному обсязі, оскільки захисник ОСОБА_17 , нехтуючи своїм правом на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не прибула до слідчого для ознайомлення, але в той же час отримала 29.03.2019 року обвинувальний акт, про що свідчить розписка про його отримання. При цьому, колегія суддів бере до уваги і той факт, що ОСОБА_7 28.03.2019 року в порядку ст. 290 КПК України було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, про що він поставив свій підпис у протоколі та власноруч зазначив, що з матеріалами кримінального провадження та речовими доказами ознайомився в повному обсязі і заяв та клопотань не має (т. 2, а.кп. 159-160). Тобто ОСОБА_7 не скористався правом на захист і не вчинив будь-яких дій щодо участі у ознайомленні з матеріалами кримінального провадження захисника, не подавав жодних клопотань щодо проведення вказаної процесуальної дії за безпосередньої участі захисника ОСОБА_17 . Також при врученні 29.03.2019 року копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 293 КПК України ні обвинувачений ОСОБА_7 , ні його захисник ОСОБА_17 , будь-яких зауважень та клопотань щодо необхідності повторного ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не заявляли. Крім того захисник ОСОБА_6 , подаючи клопотання про повернення обвинувального акту, не посилався на порушення стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України, що полягало у ненаданні захиснику ОСОБА_17 матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, як на підставу для повернення обвинувального акту, що також спростовує доводи захисника ОСОБА_6 в цій частині.
Неспроможними також є доводи захисника ОСОБА_6 про вручення обвинуваченому ОСОБА_7 обвинувального акту без присутності захисника ОСОБА_17 , оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме розпискою про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування від 29.03.2019 року (т. 3, а.кп. 23), з якої вбачається, що вручення відбувалось в присутності захисника ОСОБА_17 .
Що стосується посилання захисника ОСОБА_6 на те, що на перехресті вул. Світлогірської та вул. Бехтерєва не встановлено дорожній знак Головна дорога, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу та не впливають на розвиток причинно-наслідкового зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, оскільки судовим розглядом кримінального провадження з`ясовано, що по ходу руху обвинуваченого ОСОБА_7 було встановлено дорожній знак 2.1 Дати дорогу, невиконання вимог якого останнім і призвело безпосередньо до дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи захисника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталась на полосі руху ОСОБА_7 , тобто потерпілий ОСОБА_11 з якихось невідомих причин виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_7 , є неспроможними, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 перед зіткненням не встиг загальмувати та намагаючись уникнути зіткнення, зманеврував ліворуч відносно напрямку свого руху.
Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що судом першої інстанції не було надано юридичної оцінки діям потерпілого ОСОБА_11 , який відповідно до судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/209 від 12.03.2019 року повинен був діяти згідно вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки як вбачається з висновку судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/209 від 12.03.2019 року, при заданих вихідних даних водій мотоцикла JAWA ОСОБА_11 не мав технічної можливості зупинити мотоцикл до місця зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Водій мотоцикла JAWA ОСОБА_11 в момент виїзду автомобіля Opel Vectra на проїзну частину дороги вул. Святогірської знаходився в аварійній дорожньо-транспортній обстановці. В умовах аварійної дорожньо-транспортної обстановки дії водіїв не можуть бути оцінені з точки зору Правил безпеки руху, оскільки ці Правила розраховані на звичайні прийоми керування транспортним засобом, тому оцінка дій водія ОСОБА_11 не підлягає експертному аналізу. Технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля Opel Vectra ОСОБА_7 встановлювалася виконанням ним вимог п. 16.11 і дорожнього знаку 2.1 додатка №1 Правил дорожнього руху, та для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Opel Vectra ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 додатка № 1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. У водія автомобіля Opel Vectra ОСОБА_7 була об`єктивна можливість виявити мотоцикл, що рухався по проїзний частині дороги вул. Святогірської в момент виїзду автомобіля Opel Vectra на проїзну частину дороги вул. Святогірської.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовним, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, які були досліджені з дотриманням вимог закону, детально проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку, як кожний окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Перевіривши доводи потерпілої ОСОБА_8 про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характер і мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху за ч. 5 ст. 121 КупАП, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, а також врахував повне не визнання вини, небажання відшкодувати завдану потерпілим шкоду та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі потерпілої, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок м`якості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. При цьому, доводи апеляційної скарги потерпілої вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які посилається потерпіла, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Враховуючи викладене, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, що ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний зібраний доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, який за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо вступної, мотивувальної та резолютивної його частини. При цьому, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, так само як і неповноти судового розгляду, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено.
З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 без задоволення, а вироку суду першої інстанції, без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: