Справа№ 953/7934/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №90001444 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, розлученої, з середньою спеціальною освітою, осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштованої, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
08 квітня 2020 року приблизно о 22 год.00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись в квартирі знайомого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи згідно раптово виниклого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 , таємно, шляхом вільного доступу викрала з пральної машини, яка знаходилась в кухні, мобільний телефон ТМ «S-TELL M-655», який належить ОСОБА_6 , вартістю, згідно висновку судово товарознавчої експертизи №107 від 22.04.2020 року -580 грн.
Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном покинула місце скоєння злочину та в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд, обернувши його на свою користь, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 580 грн.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 беззаперечно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та дала суду правдиві показання про обставини вчинення нею злочину, а саме, що вона у час, який зазначено в обвинувальному акті, перебуваючи у квартирі свого знайомого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , розуміючи, що вчиняє злочин і скориставшись тим, що за нею ніхто не спостерігає, викрала мобільний телефон ТМ S-TELL, який належав ОСОБА_6 , після чого покинула місце скоєння злочину, телефон продала на ринку «Соллі» за 350 грн. У скоєному щиросердно розкаюється, просить суворо не карати, цивільний позов визнала.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. Надав заяву, якою просив слухання справи проводити за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. Заявлений цивільний позов в розмірі 2000 грн. підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у пред`явленому обвинуваченні визнала повністю, її показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченої та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину обвинуваченою, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченої; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваної, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваної та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченої.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) і її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесене до злочину середньої тяжкості, особу винної, яка раніше не судима, на період скоєння інкримінованого їй злочину офіційно не працювала, має постійне місце проживання, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо.
На підставі ст. 66 КК України як обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій, суд враховує щире каяття обвинуваченої у вчиненому, яке виразилось в усвідомленні нею своєї провини та засудженні своєї протиправної поведінки.

Обставин, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З урахуванням вищезазначених обставин суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачуваної і попередження вчинення нею нових злочинів призначення їй основного покарання у вигляді штрафу у межах встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою вона обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, оскільки на думку суду призначення їй більш тяжкого покарання не буде відповідати меті покарання, оскільки обвинувачена щиро розкаялась у скоєному, потерпілий не наполягав при призначенні обвинуваченій більш суворої міри покарання.

Суд вважає зазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування цієї міри покарання, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину, її критичним ставленням до нього, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
Крім того, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченій сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні нею протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Щодо цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_6 то суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У зв`язку з викладеним, цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди, завданої злочином, заявлений потерпілим ОСОБА_6 на суму 2000 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 580,00 грн., оскільки саме такий розмір шкоди спричиненої злочином було підтверджено висновком судовотоварознавчої експертизи №107 від 22.04.2020 року. Потерпілим не надано суду доказів, які підтверджують спричинення йому більшої матеріальної шкоди, ніж встановлено експертизою. Визнання обвинуваченою цивільного позову у повному обсязі на висновок суду не впливають.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376,395 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і призначити їй покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн.
Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , мешкає АДРЕСА_4 заподіяну йому злочином матеріальну шкоду в розмірі 580,00 грн.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченій.

Суд роз`яснює обвинуваченій, потерпілому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчий кімнаті.

Суддя
Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1