КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 та продовжено дію обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2020 року включно, щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
При вирішенні питання про продовження ОСОБА_7 дії обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім зазначеного кримінального правопорушення, необхідність проведення слідчих та процесуальних дій, направлених на завершення досудового розслідування, а також наявні ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і які на момент розгляду клопотання не зменшилися. У зв`язку з цим слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_8 ОСОБА_10 , просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою їх підзахисного. Зокрема, стверджують, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, є необґрунтованою та спростовується протоколами допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 11 жовтня 2019 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 26 листопада 2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 28 листопада 2019 року;
Також захисники зазначають, що висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки в матеріалах справи та клопотанні органу досудового розслідування відсутні дані, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя не зазначив конкретних обставин, які свідчать про існування ризиків та не зазначив жодного доказу того, що є реальна загроза, що ОСОБА_7 буде ухилятись від слідства чи суду, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність залишаючись на волі. При цьому захисники вказують на те, що ОСОБА_7 жодного разу не ухилявся від надання показань в рамках цього провадження, приймав участь у всіх запланованих стороною обвинувачення слідчих та процесуальних діях, на які він викликався. Зокрема, у розпорядженні слідчого судді була копія постанови прокурора про закриття кримінального провадження від 18 березня 2019 року (Т.2 а.с. 76-107 матеріалів доданих до клопотання), з якої вбачається, що ОСОБА_7 декілька разів допитувався у якості свідка, приймав участь у проведенні слідчих експериментів, добровільно надав стороні обвинувачення для проведення експертиз усі запитувані речові докази, приймав участь у проведенні психофізіологічної експертизи з використанням поліграфу, добровільно пройшов тест на предмет алкогольного сп`яніння. Крім того, після скасування постанови про закриття кримінального провадження 11 вересня 2019 року ОСОБА_7 нікуди не втік, хоча мав достатньо для цього часу. На переконання захисту слідчий суддя належним чином не перевірив обставини, які дають підстави для подальшого обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. На переконання захисту слідчий суддя постановляючи рішення не врахував практику ЄСПЛ в подібній категорії справ, а тому висновки щодо необхідності продовження тримання їх підзахисного є хибними.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
04 жовтня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
07 жовтня 2019 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 грудня 2019 включно.
Слідчий першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження дії обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддяправильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України.
Так, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин», те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року). У клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри. Отже, слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
За наведеного, доводи апеляції захисників про необґрунтованість підозри їх підзахисному на даному етапі досудового розслідування є непереконливими.
В той же час, продовживши підозрюваному ОСОБА_7 найбільш суворий запобіжний захід, слідчим суддею не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього одного з запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.
Приймаючи рішення колегія суддів вважає, що слідчим суддею при встановленні наявності в даному кримінальному провадженні всіх ризиків, на які посилався орган досудового розслідування, не було враховано як рішення слідчого судді від 07 жовтня 2019 року, так і ухвала колегії суддів Київського апеляційного суду від 18.10.2019 року, за якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було встановлено ризиків: знищити, сховати будь які документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. В поданому ж клопотанні про продовження запобіжного заходу не було наведено достатніх даних, які б свідчили про існування додаткових ризиків в поведінці підозрюваного та надано доказів цьому.
Колегія суддів вважає, що продовжуючи підозрюваному ОСОБА_7 найбільш суворий запобіжний захід, слідчим суддею хоча і встановлено наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, однак не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційні вимоги захисників підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності продовження відносно підозрюваного ОСОБА_7 такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає. На переконання колегії суддів достатньо застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати будинок АДРЕСА_1 , що в повній мірі забезпечить запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Керуючись, ст. ст. 176 - 178, 181, 193, 194, 196, 202, 309, 376, 403, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,- задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 та продовжено дію обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2020 року включно, щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 про продовження дії обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 січня 2020 року включно, щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати будинок АДРЕСА_1 .
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;
- утримуватись від спілкування з потерпілим ОСОБА_14 та свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_15 ;
- здати на зберігання слідчому чи прокурору паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали визначити до 03.02.2020 року включно.
Підозрюваного ОСОБА_7 негайно доставити до місця проживання: будинок АДРЕСА_1 і звільнити з під варти.
Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника - прокурора ОСОБА_6 .
Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6871/2019 Категорія ст. 183 КПК України.
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_16
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1