Номер провадження: 11-кп/813/1109/20
Номер справи місцевого суду: 522/6268/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0000114 від 16.01.2018 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перехрестове, Фрунзівського району, Одеської області, громадянина України, рома, офіційно не працевлаштованого, з неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання в м. Одесі, судимого 04.03.2018 року Приморським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року умовно,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 терміном на 60 діб, тобто до 19.03.2020 року.

Цією ж ухвалою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які обвинувачується у вчинені одного злочину, спільно з ОСОБА_7 та злочину, передбаченого п.6,12,13 ч.2 ст.115 КК України.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі до дванадцяти, на даний час продовжують існувати враховані під час застосування запобіжного заходу ризики, передбачені ст. 177 КПК України та застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів неможливо. ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може продовжити вчиняти нові злочини, перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Посилається на те, що при розгляді клопотання порушені його конституційні права та право на захист. Вважає, що судом не надано доводів на підтвердження існуючих ризиків.

Обставини, встановлені суддею під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме в тому, що він 16.01.2018 року спільно з ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , таємно проникли на територію будівельного майданчику ТОВ «СК «Фамільний дім» по вул. Топольова, 1 в м. Одесі, де застосувавши насилля, небезпечне для життя та здоров`я до охоронця території ОСОБА_11 , заволоділи майном ТОВ «СК «Фамільний дім» на загальну суму 56671 гривень та мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_11 , вартістю 300 гривень.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 висунуто обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого п. 6,12,13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки після скоєння розбійного нападу, останні вийшли за межі раніше запланованого злочину та скоїли вбивство потерпілого ОСОБА_11 .

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Щодо доводів апеляційної скарги.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 вбачається, що він є громадянином України, не одружений, офіційно не працевлаштований, осіб на утриманні не має, що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Інших даних щодо особистого сімейного життя обвинуваченого, в тому числі які підтверджують міцність його соціальних зв`язків матеріали справи не містять.
Як пояснив в апеляційному суді прокурор, на час проведення досудового розслідування 04.03.2018 року ОСОБА_7 засуджено вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України. Крім того прокурор послався на поведінку обвинуваченого безпосередньо після скоєння інкримінованого йому злочину, яка свідчила про те, що останній з місця вчинення злочину зник.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі із конфіскації майна.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачений, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та поведінки останнього після вчинення злочину, яка була направлена на уникнення від відповідальності, може вчинити дії, направленні на переховування від суду, а тому вважає, що існує реальний ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Враховуючи наведені вище обставини та поведінку обвинуваченого на час вчинення правопорушення у складі групи осіб із застосування фізичного насилля, апеляційний суд вважає, що обвинувачений схильний до вчинення злочинів, а тому з урахуванням способу життя обвинуваченого та його поведінки, наявністю даних про засудження обвинуваченого за скоєння умисного майнового злочину та відсутності засобів для існування, існує реальний ризик можливого вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.
Таким чином апеляційний суд не погоджується із доводами обвинуваченого щодо необґрунтованості ризиків, оскільки зазначені обставини районним судом свідчать про існування встановлених вище ризиків, передбачених п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що прокурором доведена незмінність у кримінальному провадженні заявлених раніше у клопотанні ризиків, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд визнає необґрунтованими. Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
Посилання обвинуваченого про порушення судом першої інстанції його права на захист під час апеляційного розгляду підтвердження не знайшли, оскільки, як вбачається із матеріалів провадження, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , приймала участь під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою у судовому засіданні 20.01.2020 року. Також зазначений захисник приймав участь і в розгляді апеляційної скарги обвинуваченого.
Інших доводів, які вказували на порушення права обвинуваченого на захист стороною захисту в апеляційному суді наведено не було.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду, що необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним ряду тяжких та особливо тяжкого злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0000114 від 16.01.2018 року ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4