Номер провадження: 11-кп/813/1201/20
Номер справи місцевого суду: 522/2555/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2020 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000819 від 07 квітня 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2020 року, на стадії підготовчого провадження, було частково задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 06.04.2020 року, із визначенням застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 315 300 грн.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що зазначена ухвала суду першої інстанції постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки відображає лише доводи клопотання прокурора.

При цьому, суд не прийняв до уваги аргументи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 приймав участь у всіх судових засіданнях, прибував за першим викликом прокурора та суду, дотримувався всіх покладених на нього процесуальних обов`язків, проживає протягом десяти років з дружиною у місті Одесі.

Крім того, захисник вважає, що судом першої інстанції без належного мотивування встановлена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а визначений ОСОБА_8 розмір застави перевищує межі, визначені п.2) ч.5 ст.182 КПК України, що вказує на несправедливість судового рішення.

Також, захисник зазначив, що прокурором не доведена недостатність застосування відносно ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал суду першої інстанції щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000819 від 07 квітня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України, а тому на даному етапі питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2020 року до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 06.04.2020 року та, у якості альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 КПК України визначено заставу - 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 315 300 грн.

Зазначене рішення суд першої інстанції мотивував наявністю у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на думку суду свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, кримінальне провадження № 0000819 від 07 квітня 2019 рокувідносно ОСОБА_8 перебуває на стадії підготовчого провадження, судовий розгляд ще не проведено, а тому потерпілі та свідки на теперішній час не допитані, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них обвинуваченим ОСОБА_8 , з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до шести років. Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_8 хоч і має постійне місце проживання в Україні, проте є громадянином іншої держави, у зв`язку з чим має об`єктивну можливість з метою уникнення покарання виїхати за межі України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що на цей час Приморським районним судом м.Одеси проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та в Овідіопольському районному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з чим існує ризик того, що обвинувачений може вчинити інший злочин проти власності.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено те, що ОСОБА_8 вчинив злочин, який йому інкримінується у цьому кримінальному провадженні під час застосування до нього запобіжного заходу у виді застави, застосованої в межах визначених п.2) ч.5 ст.182 КПК України у іншому кримінальному провадженні.

Зазначена обставина спростовує доводи захисника про те, що ОСОБА_8 дотримується покладених на нього процесуальних обов`язків та іншого доводу щодо застосування до обвинуваченого завідомо непомірного розміру застави.

Крім того апеляційний суд враховує і ту обставину, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 оголошувався в розшук та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на його затримання, з метою приводу до суду для розгляду клопотання слідчого.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу, а тому існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого корисливого злочину.

Апеляційний суд бере до уваги обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що, ОСОБА_8 має постійне місце проживання та одружений, однак, на думку апеляційного суду, зазначені обставини не можуть нівелювати встановлені судом ризики.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які прокурор посилався у своєму клопотанні.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що оскаржувана ухвала відображає лише доводи клопотання прокурора, є безпідставними, оскільки з мотивувальної частини ухвали (а.с.12) вбачається, що в суді першої інстанції були розглянуті заперечення захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 та їм була надана оцінка.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням положень п.3) ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , особи обвинуваченого, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 315 300 грн., оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції під час розгляду питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою врахував положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 1 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України,
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 17 лютого 2020 року, якою було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000819 від 07 квітня 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3