УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 133/582/19
провадження № 51-214ск20
Верховний Суд колегією суддів
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Романів Житомирської області, зареєстрованого у тому АДРЕСА_1 та проживаючого у АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
За вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 5 ст. 72 цього Кодексу ОСОБА_5 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 04 лютого 2019 року по 15 серпня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Крім того, цим же вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України, законність і обґрунтованість судових рішень стосовно якого в цій касаційній скарзі не оскаржуються.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 05 листопада 2019 року залишив вирок місцевого суду без змін.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, захисник подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, допущене, на його думку, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просив скасувати рішення апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 та змінити вирок місцевого суду, шляхом зменшення призначеного засудженому покарання.
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду захисник повторно звернувся до суду касаційної інстанції зі змінами до касаційної скарги, в яких просить скасувати ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_5 , і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК України, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу захисника без руху, Верховний Суд в ухвалі від 30 січня 2020 року встановив, що скарга подана без додержання пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, згідно з якими в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Захиснику було роз`яснено, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України його касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Зазначено що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Верховний Суд, серед іншого, звернув увагу захисника на тому, що доводи його касаційної скарги фактично зводяться до вказівок на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказам та, по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Захиснику було зазначено, що порушуючи питання про скасування та зміну судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, він обмежився загальними фразами щодо таких порушень та неправильного застосування. Зокрема, він не обґрунтував, у чому саме полягало неправильне застосування норм матеріального закону, як це неправильне застосування вплинуло на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування або зміни, касаційним судом рішення місцевого суду і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-413, 419 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга захисника не містила доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Також захисник не навів доводів щодо явної несправедливості призначеного засудженому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даним про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України.
Однак, усупереч наведеним вказівкам у частині обґрунтування вимог, захисник, при повторному зверненні до касаційного суду, замість нової касаційної скарги, надіслав на адресу Верховного Суду зміни до попередньої касаційної скарги, в яких виклав тільки прохальну частину в новій редакції, при цьому, проігнорувавши вказівки Верховного Суду, наведені в ухвалі від 30 січня 2020 року, щодо недодержання вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України.
Згідно з положеннями ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, і відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
З огляду на викладене, оскільки захисник не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3