У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Єланець Єланецького району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 25.03.2020 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, такою, що ґрунтується на припущеннях та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ігноруванням практики Європейського суду з прав людини.
Зазначає, що прокурор не навів обставин, які свідчать про те, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшився, не довів що з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_5 під вартою.
Суд необґрунтовано послався на доведеність відповідних ризиків при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та безпідставно дійшов висновку, що вони до цього часу не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. Ухвала не містить доказів необхідності продовження утримання ОСОБА_5 під вартою.
Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення доказами не підтверджені та ґрунтуються на припущеннях.
Ухвала суду не містить обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, допустимості чи недопустимості доказів, не дотримано та не обґрунтовано виправданість тримання під вартою, як того вимагає КПК України.
У клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу не зазначено, які саме матеріали, що доводять його зміст, долучено до нього (і чи долучено взагалі). Ці матеріали для ознайомлення обвинуваченому та його захиснику не вручалися, чим порушено право на захист.
Звертає увагу на те, що з моменту інкримінованих дій минуло майже півтора роки, і за цей період ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки, завжди з`являвся на виклик слідчого та суду (у тому числі в судове засідання з обрання запобіжного заходу), давав показання та пояснення, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 почне вчиняти правопорушення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000013, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України.
Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого строком на 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 , будучи неодноразово судимим, в тому числі за скоєння корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачується у вчинені корисливого особливо тяжкого злочину, пов`язаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілої, та злочину середньої тяжкості, не працює, не має постійного джерела доходів, за місцем проживання характеризується негативно, на даний час обставини, враховані при обранні та продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , не зникли, ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення не зменшився і для його запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаному ризику.
Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із насильством, ризики, які мали місце при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до цього часу не зменшились, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд дійшов висновку про необхідність продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000013, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох злочинів, один із яких є особливо тяжким, раніше неодноразово судимий, на момент затримання не працював, не має постійного джерела доходів. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність зазначеного ризику.
З урахуванням тяжкості злочинів та наявністю ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Посилання на певні дані про особу обвинуваченого не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3