Справа №585/1987/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/682/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2019 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого директором СФГ «Єлисей», мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Ромни Сумської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, працюючої лаборантом ДП ДАК «Хліб України» Роменської КХП», мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Ромни Сумської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, не працюючої, проживаючої в АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , в якій просила вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2019 відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, безпідставним виправдання, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 направити на новий розгляд до Роменського міськрайонного суду Сумської області.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України і виправдано.

ОСОБА_11 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні про вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України і виправдано.

ОСОБА_12 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні про вчинення кримінального правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 366 КК України і виправдано.

Цивільний позов ДП ДАК «Хліб України» «Роменський комбінат хлібопродукт» про стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх доводів прокурор у кримінальному провадженні вказує на те, що суд першої інстанції належним чином не спростував доводи обвинувачення щодо доведеності вини ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, більш того, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Зокрема вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що 21.06.2013 року на посаду заступника начальника виробничої лабораторії було прийнято ОСОБА_14 , яка і відповідала за ділянку роботи по заготсітки, де начальником була ОСОБА_11 . Відповідно до своїх посадових обов`язків ОСОБА_14 перевіряла склади із зерном, відбирала проби на аналіз, проводила повний аналіз зерна, контролювала роботу сушки, тобто ту роботу яку, як стверджує ОСОБА_15 , виконувала вона. Таким чином, висновки суду про те, що посада заступника начальника лабораторії була вакантна, і ОСОБА_15 виконувала її роботу, не підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.

На переконання прокурора, оскільки на підприємстві був працівник, який займав відповідну посаду та повинен був виконувати роботу заради якої ОСОБА_15 виплачувались кошти, а тому ОСОБА_10 , зловживаючи своїм службовим становищем, за пособництвом із ОСОБА_11 , вчинив розтрату належних ДП ДАК «Хліб Україна» «Роменський КХП» грошових коштів на суму 35 205 грн 51 коп., що повністю підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду.

Зазначає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення, лише перераховані покази осіб, які були допитані в судовому засіданні, докази які були досліджені, проте не надано їм аналізу та не зазначено мотивів, з яких відкидає докази обвинувачення, та не вказує чим ці докази спростовують вину обвинувачених у вчиненні злочинів.

Вказує, що ухвалюючи оскаржуваний вирок в частині виправдання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 191 КК України, суд не досліджував фінансового стану підприємства, а лише безпідставно посилався на покази обвинувачених, які нічим не підтверджуються, а також не зазначив норму закону, яка дозволяє, з підстав покращення майнового становища підприємства, вчиняти злочини та не нести за це кримінальної відповідальності.

Прокурор не погоджується також і з висновком суду першої інстанції про те, що не знайшло свого підтвердження обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 366 КК України.

При цьому вказує на те, що табель робочого часу та накази про прийняття та звільнення з роботи є офіційними документами, і вони засвідчувались директором ОСОБА_10 який знав, що в них внесені завідомо неправдиві відомості, а без підпису керівника вони не мають сили офіційного документу та не могли використовуватись.

Стверджує, що виправдовуючи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 366 КК України, суд першої інстанції належним чином не проаналізував вимоги закону щодо визначення статусу службових осіб. Допитані в судовому засіданні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що вносили недостовірні відомості в табелі обліку робочого часу, однак робили це виключно за вказівкою директора ОСОБА_10 . Також, не було враховано, що склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України є формальним та вважається закінченим з моменту вчинення однією із дій, зазначених в диспозиції даної статті, незалежно від того спричинили ці дії які-небудь наслідки та чи був використаний підроблений документ.

Як на порушення вимог кримінального процесуального закону, прокурор посилається на те, що при постановленні вироку суд першої інстанції поза увагою залишив вказівки Апеляційного суду Сумської області, викладені в ухвалі від 26.04.2016 року по даному кримінальному провадженню.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Обвинуваченою ОСОБА_11 було подано заперечення на апеляційну скаргу, в якій вона просила її залишити без задоволення, а вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2019 року без змін. При цьому вказує на те, що як під час досудового розслідування, так і при розгляді кримінального провадження в суді, стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу її вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Зазначає, що стороною обвинувачення не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що в ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» була виявлена та належним чином задокументована нестача грошових коштів в сумі 35 205 грн 51 коп., яка склалась в період з 01.08.2012 року по 30.12.2013 року в результаті протиправних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

На переконання обвинуваченого, судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно оцінені зібрані по справі докази, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, про відсутність в її діях складі інкримінованих їй злочинів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 у поданому запереченні на апеляційну скаргу прокурора, вказував на те, що стороною обвинувачення не доведено вини обвинуваченого ОСОБА_10 у інкримінованих йому злочинах, а наведені в апеляційній скарзі порушення нібито допущені судом, є не що інше як припущення.

Зазначає, що твердження прокурора про те, що ОСОБА_15 не виконувала обов`язки заступника лабораторії є голослівними і жодним доказом не підтверджені. Судовим слідством було достеменно встановлено, що ОСОБА_15 отримувала фактично зароблені нею на підприємству гроші.

Органом досудового слідства ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачується в наступному. Так, у кінці липня 2012 року, у зв`язку з виробничою необхідністю та звільненням з посади начальника виробничої лабораторії ОСОБА_16 , ОСОБА_10 запропонував обійняти цю посаду ОСОБА_11 , яка на той час працювала заступником начальника виробничої лабораторії. Остання погодилася на пропозицію, але зауважила, що через відсутність досвіду на такій посаді та великий об`єм документації, їй буде допомагати виконувати цю роботу ОСОБА_15 , яка на той час працювала державним інспектором сільського господарства відділу контролю якості та безпеки зерна і продуктів його переробки Управління контролю якості сільськогосподарської продукції державної сільськогосподарською інспекцією. Для виплати грошової винагороди ОСОБА_15 , за таку допомогу, ОСОБА_10 , використовуючи своє службове становище, діючи умисно, з метою розтрати грошових коштів підприємства, запропонував ОСОБА_11 підшукати особу для фіктивного оформлення її на роботу, яка фактично не буде працювати на підприємстві, а нараховані в якості заробітної плати грошові кошти цій особі, передавати ОСОБА_15 .

ОСОБА_11 , діючи в якості пособника для реалізації злочинних намірів, пов`язаних з розтратою грошових коштів підприємства, вирішила оформити таким чином на роботу свого сина ОСОБА_17 , не повідомляючи останньому про вчинення протиправних дій. З метою досягнення запланованого, ОСОБА_11 підробила заяву про прийняття ОСОБА_17 на посаду начальника цеху млинзаводу ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» та надала її ОСОБА_10 , який поставив на ній резолюцію для підготовки наказу про прийняття на роботу вказаної особи. На підставі даної заяви директором підприємства ОСОБА_10 підписаний наказ № 80-к від 02.08.2012 року про прийняття на посаду начальника цеху млинзаводу ОСОБА_17 з 01.08.2012 року. Крім того, було оформлено договір про повну матеріальну відповідальність з даним працівником, який підписав ОСОБА_10 , від імені адміністрації ДП ДАК «Хліб України» Роменський КХП», та ОСОБА_11 , яка поставила підпис за ОСОБА_17 .

Таким чином, підробивши офіційні документи, ОСОБА_10 діючи в групі з ОСОБА_11 , яка сприяла вчиненню злочину, надаючи підроблені документи, створили умови для розтрати грошових коштів підприємства, шляхом нарахування заробітної плати ОСОБА_17 , який не був обізнаний про прийняття його на роботу і в ДП ДАК «Хліб України» Роменський КХП» не працював.

У подальшому, зловживаючи своїм службовим становищем, директор ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» ОСОБА_10 , для вчинення розтрати грошових коштів підприємства, в інтересах третіх осіб, дав вказівку головному питлівнику ОСОБА_18 , яка керувала роботою млинзаводу та вела табель обліку робочого часу даного підрозділу, заносити дані до таких табелів про начебто вихід на роботу та відпрацювання відповідних годин та днів начальником цеху ОСОБА_17 .

Таким чином, ОСОБА_18 , являючись службовою особою, достовірно знаючи що ОСОБА_17 не працює на підприємстві, стала вносити неправдиві відомості щодо виходу ОСОБА_17 на роботу, відпрацювання відповідних годин на посаді начальника цеху млинзаводу. Вчиняючи протиправні дії ОСОБА_18 , достовірно знаючи, що ОСОБА_17 не перебував на робочому місці та не виконував посадових обов`язків, оскільки на «Роменському КХП» не працював, вносила дані про начебто відпрацювання ОСОБА_17 відповідних днів та годин на вказаній посаді у табелі обліку використання робочого часу, які складались нею кожного місяця за період часу з серпня 2012 року по липень 2013 року та підписувала ці офіційні документи.

У подальшому, з метою розтрати грошових коштів підприємства, починаючи з серпня по грудень 2013 року до табелів обліку робочого часу, неправдиві відомості про начебто відпрацювання ОСОБА_17 відповідних днів та годин на посаді начальника цеху млинзаводу, вносила та підписувала начальник виробничої лабораторії ОСОБА_11 , яка складала дані документи як службова особа, будучи керівником даного підрозділу, та виконуючи організаційно-розпорядчі функції.

У свою чергу ОСОБА_10 , під час виконання своїх обов`язків на посаді директора підприємства, протягом часу з серпня 2012 року по грудень 2013 року достовірно знаючи про те, що табелі обліку робочого часу, складені ОСОБА_12 та ОСОБА_11 містять неправдиві відомості про роботу начальника цеху млинзаводу ОСОБА_17 , з метою незаконного нарахування та виплати на ім`я даної особи грошових коштів підприємства, затверджував їх своїм підписом. На підставі даних табелів обліку робочого часу кожного місяця в період часу з 01.08.2012 по 30.12.2013 (крім травня 2013 року) бухгалтером по заробітній платі ОСОБА_19 , яка не була обізнана про протиправні дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оформлювались розрахункові листи на кожного працівника підприємства, в тому числі і ОСОБА_17 та платіжні відомості, які передавались до банківської установи для зарахування на карткові рахунки працівників відповідних виплат по заробітній платі.

Зважаючи на те, що заробітна плата працівникам ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» виплачувалися на підставі договору № 235 від 22.12.2011, укладеного з ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк», шляхом зарахування їх на карткові рахунки працівників згідно платіжних відомостей підприємства, ОСОБА_11 від імені ОСОБА_17 , підробивши його підписи, оформила заяву-анкету про відкриття рахунків та одержання платіжної картки та заяву договір № 56946:379 від 29.08.2012 про відкриття рахунку та надання спеціального платіжного засобу у вигляді старт-картки (зарплатної) на ім`я ОСОБА_17 . Отримавши її у відділенні банку, з метою реалізації злочинних намірів по розтраті грошових коштів підприємства, діючи узгоджено з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 передала дану картку, разом з пін-кодом доступу до неї, ОСОБА_15 . Остання, в період з 01.08.2012 по 30.12.2013 періодично, за допомогою вказаної банківської картки, отримувала готівкові грошові кошти, які зараховувалися в якості заробітної плати на ім`я ОСОБА_17 , з відкритого на його ім`я розрахункового рахунку, і витрачала на власні потреби. У результаті злочинних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в період часу з 01.08.2012 по 30.12.2013 (крім травня 2013 року) незаконно нараховані до виплати та виплачено у якості заробітної плати та інших виплат на ім`я ОСОБА_17 грошові кошти в сумі 28642,78 грн. Крім того, у зв`язку з незаконним нарахуванням та виплатою заробітної плати на ім`я ОСОБА_17 було перераховано до державних цільових фондів грошові кошти в сумі 6562,73 грн.

Таким чином ОСОБА_10 , за пособництва ОСОБА_11 спричинив матеріальної шкоди ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» на загальну суму 35205,51 грн., вчинивши розтрату чужого майна у вигляді грошових коштів ДП ДАК «Хліб України» «Роменський КХП» в інтересах третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, просив вирок суду скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, думку обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , які проти задоволення апеляційної скарги заперечують, просили вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

За змістом ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України та роз`яснень, які викладені в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, з вироку суду першої інстанції вбачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону та роз`яснень Верховного Суду України судом не дотримані. Зокрема, суд не провів належного аналізу обставинам кримінального провадження, не надав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК України, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, не звернув уваги, що прийняття одних і відхилення інших доказів повинно бути мотивованим.

Зокрема, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в ході судового розгляду показання обвинувачених, представника потерпілого, свідків, а також письмові докази, дійшов висновку про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_21 складів інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Однак, колегія суддів, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги прокурора, вважає такі висновки суду першої інстанції передчасним.

Зокрема, постановляючи оскаржуваний вирок та визнаючи ОСОБА_10 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 191 КК України та ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що певна сума грошей не розтрачувалась протиправно і безоплатно (протиправно вилучалися із фондів підприємства), а в дійсності була спрямована на оплату праці ОСОБА_15 , яка не була працевлаштована офіційно, але фактично виконувала необхідну для нормальної господарської діяльності роботи.

При цьому,колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було перевірено чи була вакантна посада заступника начальника лабораторії ДП ДАК «Хліб України» Роменський КХП, посадові обов`язки якої, за твердження сторони захисту, виконувала ОСОБА_15 в період з серпня 2012 року по травень 2014 року.

Крім того, скасовуючи попередній вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.12.2015 відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_22 , колегія суддів Апеляційного суду Сумської області вказувала в тому числі і на те, що в даному судовому рішенні не надано оцінки показанням допитаної в суді свідка ОСОБА_14 , яка відповідала за ту ділянку роботи, яку виконувала, за ствердженням ОСОБА_15 , виконувала вона.

Колегія суддів зазначає, що при новому судовому розгляді, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 3 ст. 415 КПК України, оскільки вказівки апеляційного суду, викладені в ухвалі від 26.04.2016 під час нового судового розгляду виконані не були.

За таких обставин вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 191 КК України та ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України не може вважатись законним та обґрунтованим, оскільки судом була допущена неповнота судового розгляду, що відповідно до п.1 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування чи зміни судового рішення апеляційним судом.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що вчинене службовими особами ДП ДАК «Хліб Україна» Роменський КХП ОСОБА_10 та ОСОБА_11 діяння було спрямоване на забезпечення його нормального функціонування і запобігання виникнення простою у виробничій діяльності підприємства, що не може вважатись таким, яке вчинене всупереч інтересам служби, то як правильно зауважив прокурор в доводах апеляційної скарги, до таких висновків суд дійшов лише на підставі показів обвинувачених та свідків, які документально не підтверджуються. Фінансовий стан ДАК «Хліб Україна» Роменський КХП в період 2012-2013 роки судом першої інстанції не перевірявся.

Відповідальність за ч. 1 статті 366 КК України настає за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Службовими особами, відповідно до положення ч. 3 ст. 18 КК України, є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, перебуваючи на посаді начальника ВЛ, обвинувачена ОСОБА_11 виконувала наступні обов`язки: забезпечувала безперебійну роботу виробничої лабораторії; складала графіки змінності працівників ввіреного їй підрозділу та забезпечувала їх дотримання, забезпечувала дотримання і впровадження держстандартів на зерно, насіння, продукцію, та методи визначення їх якості; забезпечувала своєчасний відбір проб та проведення якості зерна, встановлених держаним стандартам, була матеріально-відповідальною особою, тощо (т. 2, а.п. 115-117).

З посадової інструкції головного петлівника слідує, що обвинувачена ОСОБА_21 виконувала обов`язки пов`язані з організацією розробки прогресивних економічно обґрунтованих технологічних впроваджень, приймала участь у розробці планів виробництва, контролювала облік та звітність по млину, розробляла графіки ремонту обладнання, координувала роботу змін, здійснювала підбір і розстановку кадрів, контролювала дотримання працівниками млина виробничої і трудової дисципліни, протипожежної безпеки, проводила заняття з працівниками млинзаводу по підвищенню кваліфікації, мала право відстороняти порушників трудової дисципліни від роботи, а також подавати пропозиції про дисциплінарні стягнення та заохочення працівників тощо, крім того, обвинувачена ОСОБА_21 вела табель обліку робочого часу працівників млинзаводу та була особою матеріально-відповідальною (т. 2, а.п. 113).

Ухвалюючи оскаржуваний вирок в частині виправдання ОСОБА_11 та ОСОБА_21 за ч. 1 ст. 366 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що ні в ході досудового слідства, ні судом в ході розгляду справи, не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на час вчинення інкримінованого діяння, були наділені правом і мали обов`язком складати такий офіційний документ, як табель обліку робочого часу.

Разом з тим, виправдовуючи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 366 КК України, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки положенням закону щодо визначення статусу службових осіб, яким є, зокрема, особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади, а також обіймають посади пов`язані з виконанням організацією розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, чим допустив неповноту судового розгляду та невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду про невинуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було прийнято без повного та всебічного дослідження матеріалів провадження, без належного аналізу всіх здобутих у справі доказів, та без наведення відповідного спростування пред`явленого обвинувачення, тобто судом першої інстанції були допущені така неповнота судового розгляду та невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального правопорушення, що перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.1 ст.412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Разом з тим, частиною 3 статті 404 КПК України визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Оскільки клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження від прокурора не надходило, а суд апеляційної інстанції в ході апеляційного перегляду зазначеного кримінального провадження обмежений апеляційними вимогами та позбавлений можливості самостійно усунути допущені судом першої інстанції процесуальні порушення при ухваленні судового рішення, тому виправдувальний вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. У зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги прокурора належить задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду суду необхідно суворо дотримуватись вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у справі докази та дати їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, в тому числі шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2019 року, яким ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_11 , обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_12 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, визнано невинуватими та виправдано, скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у Роменському міськрайонному суді Сумської області в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили негайно оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,