ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/239/20 Справа № 182/601/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваної ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Краматорськ, Донецької області, громадянки України, не заміжньої, не працюючої, фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року клопотання старшого слідчого СВ Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , було задоволено.
Обрано стосовно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк не більше шестидесяти днів, тобто до 16 год. 30 хв. 28 березня 2020 року, з визначенням застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 40 140 гривень.
В задоволенні клопотання підозрюваної та її захисника відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, за фактом відкритого викрадення майна у ОСОБА_11 , поєднаного за насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло. 29 січня 2020 року ОСОБА_8 оголошено підозру по вказаному кримінальному провадженню за ч.3 ст. 186 КК України.
Прокурором доведено існування таких ризиків як можливість вчинення підозрюваною інших кримінальних правопорушень та можливість переховування від слідства та суду, оскільки ОСОБА_8 не має законного стабільного джерела доходу, і маючи неповнолітніх дітей, вона залишила їх і поїхала, з її слів на заробітки, що не доведено об`єктивними фактами. Крім того, ОСОБА_8 не має фактично місця постійного проживання, бо з її слів вона народилася в м. Краматорську, Донецької області, проживала в м. Люботині, а на даний час її діти, зі слів залишилися з бабусею в м. Лозовій, Харківської області. До того ж, їй оголошено підозру у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який вчинено стосовно жінки похилого віку, оскільки потерпіла ОСОБА_11 1939 р.н. проживає сама у хаті, яка розташована на околиці села. Злочин вчинено групою осіб, з застосуванням насилля стосовно потерпілої, яке не було небезпечним для її життя і здоров`я і тому, у разі доведеності провини ОСОБА_8 їй може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.
Також слідчий суддя зазначив, що заява гр. ОСОБА_12 щодо згоди на спільне проживання з підозрюваною за адресою, де зареєстрована ОСОБА_12 , не заслуговує на увагу, оскільки не визначено, чи є особисто вона власником цього житла, та не з`ясовано ступінь родинних зв`язків її і ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 не погодилась з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Нікопольского міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.01.2020 року та обрати щодо ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурор та слідчий не надали суду доказів того, що вказані ризики реально існують. Відомості про те, що її підзахисна може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, нічим не підтверджені. ОСОБА_8 має постійне місце проживання з родиною у м. Лозовій Харківської області.
Вказує, що до суду надійшла заява від бабусі її підзахисної - ОСОБА_13 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Копія паспорту з відміткою про реєстрацію ОСОБА_12 за вказаною адресою надана суду. Згідно заяви, ОСОБА_12 не заперечувала проти того, щоб до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою її мешкання. ОСОБА_12 також гарантувала належну поведінку її підзахисної та її матеріальне забезпечення. Але суд не врахував вказані обставини при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , зазначив у своїй ухвалі, що заява ОСОБА_12 не заслуговує на увагу. Таким чином, ризики переховування її підзахисної від правоохоронних органів та суду, відсутність постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків, на які послався суд в ухвалі від 30.01.2020 року, є недоведеним.
Вважає, що вина ОСОБА_8 саме у вчиненні того кримінального правопорушення, у скоєнні якого вона звинувачується, ще не доведена, а невизнання вини є правом особи, якій пред`явлена підозра у вчиненні правопорушення.
Також при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 суд не врахував той факт, що остання має на утриманні двох малолітніх дітей - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Звертає увагу, що під час поміщення ОСОБА_8 до ізолятору тимчасового тримання у останньої були виявлені тілесні ушкодження на зап`ястях, про що складений відповідний рапорт. При складанні протоколу затримання особи, ОСОБА_8 зазначала, що вилучений у неї предмет їй підкинули невідомі особи у цивільному одязі, застосувавши до неї фізичне насильство.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваної ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати її у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини ОСОБА_8 у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги підозрюваного в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Доводи ж захисту про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі підозрювану, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого вона підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4