У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Комінтернівського району Одеської області,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_5 ( в режимі відео конференції з

ДУ «Снігурівська виправна колонія №5»)

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необґрунтованим. Просить врахувати, що він має тяжкі хвороби, непогашених стягнень не має, дотримується норм, які визначають порядок відбування покарання. На теперішній час із-за хвороби працювати він не може. Просить задовольнити його клопотання, щоб мати можливість побачити рідних.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_5 за час відбування покарання став на шлях виправлення, зміни у особистості засудженого є позитивними і що він готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 засуджений вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2016 року за ч.2 ст.121 КК України до 9 років позбавлення волі. Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.10.2014 до 22.11.2016, та з 22.11.2016 до 09.03.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку 14.10.2014 , кінець строку 20.05.2021.

Відбутий строк покарання засудженим, станом на 03 вересня 2019 року, є більше, ніж 2/3 строку покарання.

Як вбачається з наданих матеріалів особової справи, ОСОБА_5 раніше не судимий. За час тримання під вартою у Одеському слідчому ізоляторі з 17.10.2014 зарекомендував себе негативно, мав 2 стягнення.

В ДУ «Південна виправна колонія № 51 прибув 31.03.2017, мав одне стягнення характеризувався посередньо.

З 23.06.2018 відбував покарання у Голопристанській ВК №7 у Херсонській області. Мав 2 заохочення, стягнень не мав.

З 19 квітня 2019 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області, стягнень та заохочень не мав.

З 05.07.2019 відбував покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області, стягнень та заохочень не має.

Загалом за весь період відбування покарання має 4 стягнення які зняті та погашені у встановленому законному порядку, та 2 заохочення.

За час відбування покарання у Вознесенській ВК №72 зарекомендував себе посередньо. У майстерні установи не працевлаштований

Висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Суд вважає, що дані про особу засудженого у своїй сукупності свідчать про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки.

Наявність захворювань, на що посилається апелянт, не є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки питання про звільнення від покарання за хворобою вирішується в іншому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.

Суд вважає, що доводи апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції є неспроможними, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3