Справа № 136/1553/19
УХВАЛА
Іменем України

20 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця кримінальне провадження № 0000129, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2019, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні на підставі ст. 331 КПК України підтримав подане письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без встановлення застави як альтернативного запобіжного заходу, посилаючись на те, що стосовно обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого закінчується до завершення судового розгляду, проте ризики, які були підставою для обрання та продовження даного запобіжного заходу не змінилися. Вважає, що запобіжний захід відносно обвинуваченого обрано правильно, враховуючи дані, які характеризують його особу, підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні. Інших клопотань від прокурора не надійшло.
Обвинувачений ОСОБА_4 щодо продовження дії запобіжного заходу щодо нього не заперечував.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтимав позицію обвинуваченого.

Вислухавши думку учасників судового засідання,оглянувши надані суду матеріали, суд приходить до наступного висновку.
Положеннями ч. 1 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний повторно до спливу продовженого строку розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином (ч. 1 ст. 177 КПК України).
Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи або навчання, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа тощо.
Матеріалами справи доведено, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України. Судом було враховано як тяжкість покарання, що загрожувала особі на час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою, так і те, що він перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на іншу обвинувачену, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується з негативної сторони, не працює, не одружений, зловживає алкогольними напоями, не має соціально-стримуючих зв`язків.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, чинити тиск на іншу обвинувачену, потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі «Єчюс проти Литви»).

В силу ст. 5 Конвенції про захист прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що спричинило смерть потерпілого, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На даному етапі судового розгляду судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, доцільності змінювати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не вбачається, встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшились та продовжують існувати

Тому, для запобігання вказаним ризикам та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, суд вважає виправданим тримання ОСОБА_4 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, необхідно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без встановлення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, враховуючи обвинувачення у злочині, який спричинив смерть потерпілого, та відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 177, 181, 183, 199, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити на строк 60 діб, тобто до 18.02.2020 включно.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1