ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1001/20 Справа № 202/6785/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001111, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 27 березня 2020 року.
Суд першої інстанції зазначив, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження. Окрім цього, слідчий суддя врахував, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, що інкримінуються обвинуваченому, зокрема не надає можливості незаконно впливати на недопитаних свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування зазначає, що прокурором жодним чином не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, судовий розгляд наближається до завершення, допитані потерпілі, вивчені матеріали кримінального провадження. Зазначає, що ОСОБА_6 визнав себе винним в повному обсязі, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, щиро покаявся, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, має на утриманні вітчима, малолітнього брата та матір.

Заслухавши адвоката та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, які враховувались судом при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати. Залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , опинившись на волі, зможе незаконно впливати на недопитаних свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Посилання сторони захисту, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, родинні зв`язки, позитивно характеризується, самі по собі не є обставинами, які суттєво зменшують наявність вказаних вище ризиків.
Також, апеляційний суд, зважає на те, що судовий розгляд продовжується, анкетні дані і інформація про свідків обвинуваченому відомі, що разом у сукупності з наведеними обставинами дає підстави ймовірності впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків.
Суд першої інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінивши обставини та зазначивши, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, що інкримінується, а тому такий вид запобіжного заходу є доцільним та достатнім для запобігання визначеним ризикам.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, а також того факту, що продовжують існувати вказані вище ризики, тому для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, застосування до нього жодних із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які не зменшилися та існують на даний час.
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4