Справа № 443/1426/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/528/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої застосовано

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_8 ,

представника КНП ЛОР

«ЛОКПЛ» ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2020 року про зміну примусових заходів медичного характеру,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2020 року задоволено заяву генерального директора з експертизи КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_12 та лікуючого лікаря ОСОБА_9 про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
На ухвалу суду прокурор ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2020 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви генерального директора з експертизи КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_12 та лікуючого лікаря ОСОБА_9 про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор покликається на те, що при розгляді заяви КНП ЛОР «ЛОКПЛ» від 14.04.2020 судом не враховано характеру та тяжкості захворювання особи, тяжкості вчиненого нею діяння, обтяжуючих обставин, при яких таке діяння було вчинено та ступінь небезпечності хворого для себе або інших осіб, адже ОСОБА_8 вчинив тяжке суспільно небезпечне діяння, а саме вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим остання, як вбачається з ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.10.2018, отримала психологічну травму та останній було завдано моральну шкоду. Водночас, ОСОБА_8 і надалі страждає хронічним психічним захворюванням, чим може становити загрозу як для оточуючих, так і для себе.
Зазначає, що хвороба ОСОБА_8 носить хронічний характер, а не є тимчасовим розладом психічної діяльності. При цьому стан ремісії це лише тимчасове ослаблення проявів хвороби чи тимчасове зникнення її ознак (симптомів), що не свідчить про їх повне зникнення чи видужання особи.
Звертає увагу, що велике значення в таких випадках має усвідомлення і бажання самої особи продовжувати лікування. Таке суб`єктивне ставлення особи до власного психічного стану (критика) є необхідним для досягнення ремісії не лише в умовах стаціонарного лікування, а і в амбулаторних умовах. Однак, як вбачається з п.25 висновку комісії лікарів-психіатрів №22 від 10.04.2020, зокрема даних патопсихологічного дослідження від 01.04.2020, ОСОБА_8 інструкції та завдання до методик виконує, однак результатами не цікавиться, критика до свого стану та ситуації формальна, у відділенні поводить себе пасивно, безініціативно, що вказує, зокрема, на формальне ставлення пацієнта до свого стану здоров`я та процес лікування, що в результаті не гарантує безумовне виконання пацієнтом рекомендацій лікарів та прийому ліків, перебуваючи на амбулаторному лікуванні. Крім того прокурор звертає увагу, що ОСОБА_8 страждає психічними розладами з 2007 року. На думку прокурора, в ході судового розгляду не встановлено факт вилікування чи поліпшення стану здоров`я ОСОБА_8 настільки, що зміна примусового заходу медичного характеру з госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може запобігти вчиненню ним нових суспільно небезпечних діянь.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурорана підтримку апеляційної скарги, пояснення особи,щодо якої застосовано примусові заходи медичного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили доводи апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін, законного представника ОСОБА_10 , представника КНП ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_9 обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно з ч.1 ст. 95 КК України, ч.3 ст. 514 КПК України, ч.3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» зміна застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність зміни застосування таких примусових заходів.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2018 року застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, які востаннє продовжено ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2020 року.
14 квітня 2020 року до Франківського районного суду м. Львова із заявою про зміну застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_8 звернулися заступник генерального директора з експертизи КНП ЛОР «ЛОКПЛ» ОСОБА_12 та лікар-психіатр ОСОБА_14 , і до заяви долучено висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, № 22 від 10.04.2020. Відповідно до висновку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, стан ремісії (тип С). Враховуючи, що ОСОБА_8 в даний час антисоціальних та суспільно-небезпечних тенденцій не виявляє, а також у зв`язку з покращенням і стабілізацією його психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Такий висновок зроблено, зважаючи на те, що в результаті проведеного лікування психічний стан ОСОБА_8 стабілізувався та покращився, поведінка хворого набула впорядкованого характеру, вирівнявся настрій, маячні ідеї та галюцинаторні переживання на момент огляду заперечує, наявне критичне ставлення до потреби постійного прийому підтримуючого лікування, як в умовах стаціонару так і поза його межами, що дозволяє продовжити йому курс лікування в амбулаторному режимі.
Так, у суді апеляційної інстанції лікар-психіатр ОСОБА_9 апеляційну скаргу заперечив, вважаючи судове рішення законним, та пояснив, що внаслідок проведеного лікування стан ОСОБА_15 стабілізувався, на даний час він проходить підтримуюче лікування, нагляду персоналу психіатричної лікарні не потребує.
Як пояснила законний представник ОСОБА_16 вона доводиться матір`ю ОСОБА_8 . Після виходу з психіатричної лікарні ОСОБА_8 буде проживати разом з нею, вона буде його доглядати. Розуміє всю взяту на себе відповідальність, необхідність здійснювати нагляд за ОСОБА_8 забезпечувати прийом ліків та регулярне відвідування останнім лікаря-психіатра за місцем проживання.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зміну ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки внаслідок змін у стані здоров`я ОСОБА_8 відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання щодо зміни примусових заходів медичного характеру судом не враховано характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_8 , тяжкості вчиненого ним діяння, відсутність ознак, які свідчать про видужання особи, колегія суддів вважає безпідставними і до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 94 КК України характер і тяжкість захворювання з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб були враховані при застосуванні до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу. Разом з тим судом встановлено, що на даний час ОСОБА_8 за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу, потреба у застосуванні такого примусового заходу медичного характеру відпала й до ОСОБА_8 може бути застосовано надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4