Провадження № 1-кп/643/248/20
Справа № 643/3667/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 Московський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000009 від 02.01.2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, дітей на утримання не має, раніше судимого 09.11.2017 року Київським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.286 КК України до двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.128 КК України,-
ВСТАНОВИВ :
01.01.2018 року близько 15 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи біля третього під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які склалися в цей же день між ним та раніше йому незнайомою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою похилого віку, в ході словесного конфлікту з приводу невдоволення останньою поведінкою собаки ОСОБА_6 , діючи з необережності у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості спричинення потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг передбачити настання зазначених наслідків, умисно схопив ОСОБА_7 за праву руку в області правого передпліччя, після чого умисно наніс правою ногою один удар в область обличчя ОСОБА_7 , а саме правої вилиці, від якого відбулось падіння ОСОБА_7 на землю із наданням тілу прискорення та послідуючий удар лівої руки по ґрунтовому покриттю.
В результаті нанесеного удару та послідуючого падіння потерпілої ОСОБА_7 із ударом лівої руки по ґрунтовому покриттю, останній згідно висновку судово-медичної експертизи №2-С від 22.01.2018 завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме - травму лівого передпліччя у вигляді багатоуламкового перелому епіфізу променевої кістки, яка згідно п.п. 2.2.1 а, г. та 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 від 17.01.1995 МОЗ України, не є небезпечною для життя в момент заподіяння , а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та садна на голові та сінець на правій руці, що викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою, відповідно до п.п. 2.3.2. «б», 2.3.5. « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 від 17.01.1995 МОЗ України, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що 01.01.2018 року у нього виник конфлікт із ОСОБА_7 , під час якого він натянув їй на голову її шапку . Зазначені в обвинувальному акті тілесні ушкодження він їй не вчиняв. Вважає , що можливо у неї в той день ще з ким-небудь був конфлікт . Сварка виникла у зв`язку із тим, що його собака загнав кота .
Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини, винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , які були допитані під час судового розгляду, а також сукупністю досліджених письмових доказів по кримінальному провадженню.
Під час допиту у судовому засіданні , потерпіла ОСОБА_7 надала показання, що 01.01.2018 року їй ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження : перелом руки , садну голови та сінець на правій руці. Сварка виникла у зв`язку з тим, що він вигулював велику собаку без поводка , яка стала у двору ганяти кота , на що вона йому зробила зауваження , але він відреагував на це агресивно , став висловлюватися на її адресу нецензурно , а потім схопив її за руку натягнуш шапку та вдарив її один раз ногою у вилицю, від чого вона впала на лівий бік. Після удару по ґрунту сусідка допомогла їй піднятися і довела до квартири. Потім вона зрозуміла , що в неї зламана рука.
Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_9 , надала показання, що вона проживає по сусідству з потерпілою ОСОБА_7 01 січня 2018 року, приблизно в обід , вони разом прогулювалися у дворі . У її присутності у обвинуваченого та потерпілої виник конфлікт з приводу того , що обвинувачений вигулюючи велику собаку, не утримував її . Спочатку це був словесний конфлікт , після чого ОСОБА_6 натягнув Острижної на очі її шапку та вдарив її ногою, від чого потерпіла впала. Вона допомогла їй та провела її додому , що сталося далі їй невідомо.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила , що потерпіла це її мати. 1 січня 2018 року після обіду вона зателефонувала їй і сказала , що чоловік у дворі вдарив її , вона упала та зламала руку. Вона супроводжувала її у лікарню. У мати був перелом лівої руки, сінець та садина.
У судовому засіданні був також допитаний свідок ОСОБА_10 , який є товаришем обвинуваченого , пояснив , що в цей день він був у ОСОБА_11 в гостях , але не бачив щоб ОСОБА_6 вдарив потерпілу ОСОБА_12 .
Окрім показань потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були допитані під час судового розгляду, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю письмових доказів та висновками судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні.
Свідку ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 були предявлені особи для впізнання за фотознімками , які впізнали на них ОСОБА_6 , що було засвідчено протоколом ( а.с. 92- 97 )
Протоколом слідчого експерименту від 22.01.2018 року підтверджується, що під час проведення зазначеної слідчої дії потерпіла ОСОБА_7 розповіла про обставини та показала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, а саме: 01.01.2018 року близько 15 години, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , разом з сусідкою ОСОБА_9 до неї підійшов чоловік та став ображати її в той час коли вона стояла до нього збоку він наніс їй удар правою ногою в область правої вилиці , внаслідок чого вона втратила рівновагу та впала на ліву сторону тулуба з упором на ліву руку. Під час словесної перепалки , обвинувачений хватав її за праву руку та натягував шапку на обличчя. ( а.с. 98-101).
Висновками судово-медичного експерта № 2-с/18 від 22.01.2018 року та № 237-с/18 підтверджується, що у гр-ки ОСОБА_7 мали місце наступні тілесні ушкодження : тяжкості травма лівого передпліччя у вигляді багатоуламкового перелому єпіфізу променевої кістки , садна на голові , сінець на правій руці, які утворилися від травматичної дії тупого твердого предмета та могли бути отримані за 2-4 доби до проведення первинного огляду, який стався 3 січня 2018 року . За ступенем тяжкості травма лівого передпліччя у вигляді багатоуламкового перелому єпіфізу променевої кістки відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а садна та сінець відносяться до легких тілесних ушкоджень . ( а.с.90). Показання ОСОБА_7 , дані нею при проведені слідчого експерименту від 22.01.2018 року , в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень ( а.с.103)
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.
Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, доведена поза розумним сумнівом та підтверджується показаннями потерпілої та свідків , а також сукупністю зібраних письмових доказів у кримінальному провадженні.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не наносив зазначених тілесних ушкоджень потерпілій і твердження про те, що він тільки натягнув на очі шапку. не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду, та повністю спростовуються наведеними вище доказами, дослідженими та перевіреними судом під час судового розгляду.
Судом встановлено, що обвинувачений, який вступив в словесний конфлікт з потерпілою ОСОБА_7 , яка є особою похилого віку, наніс останній тілесні ушкодження середньої тяжкості з необережності у вигляді злочинної недбалості , оскільки , обвинувачений не передбачав настання відповідних наслідків , але , з урахуванням віку потерпілої , міг та повинен був їх передбачати .
За встановлених судом обставин, потерпіла, яка є особою похилого віку, не вчиняла жодних неправомірних дій стосовно ОСОБА_6 , у зв`язку з чим показання обвинуваченого суд розцінює як неправдиві та такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ст. 128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження .
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, одружений, неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, є зареєстрованим та має постійне місце проживання в межах м. Харкова ( а.с. 104-111).
Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 не встановлено.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Таким чином, суд вважає за необхідне за ст.128 КК України призначити покарання у вигляді обмеження волі.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 був засуджений вироком Київського районного суду міста Харкова від 09.11.2017 року за ч.1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі та його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, новий злочин вчинив в період іспитового строку, тому при призначенні останньому покарання суд враховує вимоги ч. 3 ст. 78 КК України, згідно із якою у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання по попередньому вироку.

Судові витрати по справі та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначити покарання у вигляді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду міста Харкова від 09.11.2017 року , яким його було засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та остаточно за сукупністю вироків визначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на два роки шість місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік .
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати починаючи з дня його фактичного прибуття за місцем виконання цього вироку.
До набрання вироком законної сили залишити обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання .
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення. Копію вироку вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя