Житомирський апеляційний суд
Справа №293/2214/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:

Згідно ухвали слідчого судді, досудовим розслідуванням встановлено, що 06.12.2019 року близько 15.00 год., ОСОБА_9 , з метою зустрічі із давнім знайомим ОСОБА_10 прибув до TOB «Альтаїр-1», яке розташоване за адресою: вул Святомиколаївська 8, у с. Кишин Олевського району Житомирської області.

Після проведеної з ОСОБА_10 зустрічі, близько 16:00 год. того ж дня, ОСОБА_9 покинув територію TOB «Альтаїр -1» направився у напрямку зупинки громадського транспорту с. Кишин Олевського району Житомирської області.

Проходячи по одній з вулиць с. Кишин Олевського району Житомирської області, ОСОБА_9 , зустрів двох раніше знайомих йому жінок на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з якими вжив спиртні напої Після вжиття спритних напоїв, ОСОБА_9 , вирішив залишитись в TOB «Альтаїр-1», яке розташоване за адресою: вул. Святомиколаївська 8, у с. Кишин Олевського району Житомирської області, додому не поїхав та повернувся на територію TOB «Альтаїр -1», де збирався переночувати .

Прибувши на територію TOB «Альтаїр -1», що за вищевказаною адресою, ОСОБА_9 , з метою ночівлі облаштувався в одному з підсобних приміщень зазначеного підприємства, де заснув. Тоді ж, тобто 06.12.2019 близько 18.00 год. до підсобного приміщення, де облаштувався для ночівлі ОСОБА_9 , зайшов ОСОБА_7 , виявивши в приміщенні раніше знайомого йому ОСОБА_9 , у нього на підґрунті раніше виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел спрямований на заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Так, в цей день, час та місці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , умисно наніс ОСОБА_9 кілька ударів руками в область тулуба, голови та обличчя та схопивши ОСОБА_9 за одяг скинув останнього з ліжка на підлогу.

Тоді ж, в цей час день та місці у ОСОБА_7 раптово, з невстановлених слідством причин виник злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 .

Реалізуючи свої злочинні дії спрямовані на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 схопив руками останнього за одяг та потягнув у гуртожиток, що знаходить на території TOB «Альтаїр -1», що по вул. Святомиколаївській , 8 , у с.Кишин Олевського району Житомирської області району

Житомирської області.

У вказаний спосіб, притягнувши в супереч волі ОСОБА_9 в одну з кімнат, розташованої на З поверсі зазначеного гуртожитку, ОСОБА_7 накинув ОСОБА_9 на шию металевий ланцюг та обвівши ним навколо шиї потерпілого, за допомогою навісного замка прив`язав ОСОБА_9 де металевого бильця ліжка, а ключі від навісного замка забрав з собою, покинувши в такому положенні потерпілого на невизначений час.

В подальшому 07.12.2019 близько 08.00 год. ОСОБА_7 повернувся в приміщення кімнати, де незаконно всупереч волі потерпілого утримував ОСОБА_9 та продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .. ОСОБА_7 , умисно останньому наніс рукою удари в область обличчя зліва та по голові.

Після того, продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_7 дістав з кишені власної куртки складного ножа умисно ним наніс ОСОБА_9 три удари в область задньої поверхні грудної клітки та один удар грудну клітку в область третього міжребер`я зліва.

У подальшому припинивши наносити удари потерпілому, ОСОБА_7 вийшов приміщення, залишивши ОСОБА_9 прив`язаним до ліжка.

В результаті таких протиправних дій, ОСОБА_7 , спричинив потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: синця в навколоорбітальній ділянці зліва, садна на нижній повіці спинці носа, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, синця на чолі та садна на чолі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, трьох колото-ріжучих ран на задній поверхні грудної клітки, u відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; проникаючого поранень грудної клітки у вигляді колото-різаної рани у 3 міжребер`я зліва в ділянці кута лопатки, що призвело і гемопневмотораксу та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя момент спричинення.

09.12.2019 року ОСОБА_7 було затримано в порядку статті 208 КПК України та 10.12.2019 порядку ст. 278 КПК України вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 с 146, ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Черняхівського районного суду м.Житомира від 12 грудня 2019 року клопотання слідчого задоволено. Застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів (по 06.02.2020 року включно), без визначення розміру застави. Строк тримання під вартою визначено обчислювати з моменту затримання - 09.12.2019 року. В клопотанні підозрюваного в силу ст. 206 КПК України відмовлено. Виконання ухвали доручено СВ Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та постановлена з порушенням матеріального права. Зазначає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт, не порушуючи норми КПК України. Обрання тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України. Судом не взято до уваги, те що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації в АДРЕСА_1 та розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить. В судовому засіданні підозрюваний запевнив, що не буде переховуватися від слідства, буде з`являтися для проведення слідчих дій по першому виклику. Крім того, при розгляді слідчим суддею клопотання підозрюваного ОСОБА_7 про додаткові заходи для забезпечення безпеки у випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відмовив у задоволенні такого клопотання за безпідставністю. Проте, відповідно до статті 20 ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», підставою є інформація, яка свідчить про наявність загрози життю або здоров`ю та заява для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, які беруть учать у кримінальному провадженні. Заява підозрюваним ОСОБА_7 була подана слідчому судді на підставі отриманої ним інформації про те, що відносно ного можуть вчинятися насильницькі дії, які можуть призвести до летальних наслідків. При цьому, в своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, старший слідчий СВ Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_14 зазначає, що дана справа набула значного суспільного резонансу та викликає значне суспільне обурення. А у таких випадках, сторона захисту вважає, що існує реальна загроза життю та здоров`ю підозрюваного ОСОБА_7 . Крім того стверджує, що жодним чином не обґрунтованим та недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні. Між тим, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, вважає, що прокурор не довів суду першої інстанції належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вважаю вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний та захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити. При цьому підозрюваний ОСОБА_7 відмовився від своєї заяви про застостування додаткових заходів для забезпечення безпеки у випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до положень ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 у інкримінованого йому злочину підтверджується: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , в якому останній дав покази про обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом обшуку від 09.12.2019 року, протоколами допиту свідків, a саме ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , висновком судово-медичної експертизи та іншими матеріалам кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що повідомлена ОСОБА_7 підозра грунтується на зібраних доказах.

Крім того слічим суддею встановлені обставини, які враховуються при обрання запобіжного заходу. Так ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.1 ст.121 КК України, які згідно ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, його вік та стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків у місці постійного проживання, тяжкість вчинених злочинів та сукупність встановлених обставин, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, репутація підозрюваного, його схильність до вчинення злочинів свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він зареєстрований та проживає на території, віддаленій від місця вчинення кримінального правопорушення, не має постійного місця роботи та джерела прибутку, характеризується негативно, не одружений, утриманців немає, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків, які б утримували його за місцем постійного проживання, та про можливі спроби переховуватися від органів досудового розслідування, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та покарання за вчинений ним злочин, може знищити, сховати або спотворити речі, документи та речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як остаточно слідством не встановлено, яким саме предметом було спричинено тілесні ушкодження потерпілій особі, можливості незаконного впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не прибуття та несвоєчасного прибуття на вимоги слідчого, прокурора чи суду, та те, що раніше будучи неодноразово судимим, може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість їх запобіганню із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України та належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про відсутність реальних ризиків для кримінального провадження, та те, що слідчий та прокурор не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, є безпідставними, не грунтуються на матеріалах судового провадження та спростовуються наведеними вище обставинами.

Твердження захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації в АДРЕСА_1 та розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, в судовому засіданні запевнив, що не буде переховуватися від слідства, буде з`являтися для проведення слідчих дій по першому виклику, наразі є передчасними та враховуючи всі обставини провадження та особу підозрюваного, не можуть бути в даному випадку безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також не впливають на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

З огляду на наведені вище обставини, не спростовують висновків суду також і посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини, оскільки таке обмеження в правах підозрюваного вбачається цілком обгрунтованим та спростовується посиланням на практику Європейського Суду наведеної в ухвалі апеляційного суду про доцільність за певних обставин застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Що стосується доводів з приводу відмови в задоволенні клопотання підозрюваного про застосування до нього додаткових заходів для забезпечення безпеки, то вони, враховуючи його відмову від даної заяви в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, колегією суддів не розглядаються та рішення по ним не приймається.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів та наявність ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з взяттям під варту, в тому числі домашнього арешту, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: