ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/406/20 Справа № 216/758/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 30000294 від 10.02.2020 року відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому в разі доведення вини підозрюваного ОСОБА_7 у скоєнні даного злочину, йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12-ти років, і тому, побоюючись покарання, підозрюваний може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини по кримінальному провадженню, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки у кримінальному провадженні на теперішній час не встановлено всіх співучасників даного кримінального правопорушення, вилучені не всі речові докази, а також підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, на шлях виправлення не став, необхідних висновків не зробив, у період випробування повторно вчинив умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, мешкає в м. Кривому Розі без реєстрації, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Слідчий суддя дійшов висновку, що застосування більш м`який запобіжного заходу не є неможливим, оскільки у підозрюваного відсутнє постійне джерело доходів, адже останній не навчається та не працює, що може спонукати його продовжити злочинну діяльність у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, матеріалами справи не підтверджено наявність нерухомого майна яка б була у власності підозрюваного, що свідчить про те, що він не має майно вартість якого може перешкодити йому покинути територію України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з необґрунтованістю підозри, безпідставністю зазначених ризиків, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, цивільну дружину, офіційно працевлаштований, тобто має міцні соціальні зв`язки та стабільне джерело для існування. Крім того, в умовах слідчого ізолятору стан здоров`я ОСОБА_7 погіршується, він має хворе серце, нирки.
ОСОБА_7 зазначає, що він не є наркозалежною людиною та збутом психотропної речовини ніколи не займався, а лише виготовляв метамфетамін для власного вжитку. Підозрюваний ОСОБА_7 не збирається переховуватись від слідства та суду, займатись протиправною діяльністю, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вважали ухвалу слідчого судді необґрунтованою та просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи підозрюваного, викладені в апеляційній скарзі та судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали суду, є безпідставними.
11 лютого 2020 року слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме у незаконному виготовленні та зберіганні психотропних речовин з метою збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини в особливо великих розмірах.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, зокрема протоколом огляду місця події від 10.02.2020, протоколом огляду місця події від 10.02.2020 будинку, який розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 садівничого товариства «Комінарівець», протоколом затримання ОСОБА_7 від 10.02.2020, показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які приймали участь в якості понятих при проведенні огляду місця події; показаннями свідка ОСОБА_12 ; висновок експерта №19/104-17/1/3/129 від 11.02.2020.
Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні даного злочину є обґрунтованою.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки у кримінальному провадженні на теперішній час не встановлено всіх співучасників даного кримінального правопорушення, вилучені не всі речові докази. Це дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати речі (речові докази), які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, а також перешкоджати провадженню іншим чином, зокрема попередити інших співучасників про відомі йому обставини кримінального провадження. Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 до затримання в рамках цього кримінального провадження був раніше судимий за вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, на шлях виправлення не став, необхідних висновків не зробив, у період випробування повторно вчинив умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, мешкає в м. Кривому Розі без реєстрації, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Судом першої інстанції було розглянуто питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою зазначеного у клопотанні, однак застосувати більш м`який запобіжний захід на думку слідчого судді було неможливим, оскільки у підозрюваного відсутнє постійне джерело доходів, адже останній не навчається та не працює, що може спонукати його продовжити злочинну діяльність у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Апеляційний суд зауважує, що злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів або прекурсорів та інші злочини проти здоров`я населення представляють собою соціальне зло, вказаний злочин має суспільний резонанс, оскільки становить загрозу для суспільства та здоров`я населення. Крім того, злочини у сфері наркотичного обігу є найбільш небезпечними та загрозливими для молоді, яка проживає в Дніпропетровської області та в Україні в цілому, що призводить до негативного впливу як на молодь так і підлітків.
Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Таким чином, доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме того, що злочинні дії останнього виразились у незаконному виготовленні та зберіганні психотропних речовин з метою збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини в особливо великих розмірах, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що є особливо тяжким злочином, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що підозра є недоведеною, а він не є наркозалежною людиною та збутом психотропної речовини ніколи не займався, а лише виготовляв метамфетамін для власного вжитку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати слідчий під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу підозрюваного слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4