ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/198/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_7 зараховано термін його попереднього ув`язнення з 12 вересня 2019 року (з моменту затримання) по 05 березня 2020 року звільнення з-під варти (у зв`язку із внесенням суми визначеної застави), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Застосований щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави після набрання вироком законної сили скасовано.

Повернуто заставодавцю грошові кошти.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту його затримання, тобто з 12 вересня 2019 року.

На підставі ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_6 зараховано термін його попереднього ув`язнення з 12 вересня 2019 року (з моменту затримання) по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено без змін та продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 15 червня 2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 32900 грн. майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди. В решті заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Скасовано накладені раніше арешти на майно.

Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_6 в період часу з 22.00 год. 30 липня 2019 року по 21.00 год. 01 серпня 2019 року, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, та що їх дії є непомітними для сторонніх осіб, зайшли на територію домогосподарства АДРЕСА_3 , в якому проживає потерпілий ОСОБА_10 .. У подальшому обвинувачений ОСОБА_7 спільно із обвинуваченим ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії та діючи з єдиним умислом, шляхом віджиму металопластикового вікна, проникли у приміщення житлового будинку АДРЕСА_3 , звідки умисно та таємно викрали із шафи, яка розташована в прохідній кімнаті житлового будинку, грошові кошти в сумі 1000 євро (1 євро станом на 01 серпня 2019 року становить 27,90 гривень згідно даних Національного банку України) та 5000 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, чим спричинили матеріальні збитки на загальну суму 32900 гривень.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_6 в період часу з 10.30 год. по 13.30 год. 12 вересня 2019 року, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, та що їх дії є непомітними для сторонніх осіб, зайшли на територію домогосподарства АДРЕСА_4 , в якому проживають потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. У подальшому обвинувачені ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії та діючи з єдиним умислом, шляхом віджиму металопластикового вікна, проникли у приміщення житлового будинку АДРЕСА_4 , звідки умисно, таємно викрали із столу кабінету, який розташований на першому поверсі житлового будинку, грошові кошти в сумі 30000 гривень та револьвер марки «SAFARI РФ 431М» вартістю 2011,50 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_11 . Надалі обвинувачений ОСОБА_7 спільно із обвинуваченим ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії та діючи з єдиним умислом, зайшли на другий поверх вказаного житлового будинку, звідки умисно та таємно викрали із тумбочки, яка розташована біля ліжка у спальній кімнаті, грошові кошти в сумі 1000 гривень та ювелірні вироби, а саме: каблучку у вигляді «квітки» вагою 4,58 г вартістю 3149 гривень, каблучку у вигляді «квітки зі вставками каменю прозорого кольору» вагою 2,07 г вартістю 1423 гривень, каблучку із вставками із каменю червоного кольору вагою 3,19 г вартістю 2193,1 гривень, браслет вагою 7,57 г вартістю 5204,3 гривень, срібну каблучку 875 проби вагою 2,16 г вартістю 36 гривень та срібну каблучку 925 проби вагою 4,27 г вартістю 54 гривень, належні ОСОБА_12 , чим спричинили потерпілим матеріальні збитки на загальну суму 45070,9 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втекли.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , вчинили кримінальні правопорушення передбачені ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло.

В апеляційних скаргах:

-обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок, мотивуючи тим, що в матеріалах провадження відсутні ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку та огляду, а тому всі вказані у вироку протоколи огляду є недопустимими доказами. Крім того, вони проведені до початку досудового розслідування, що суперечить вимогам ч.3 ст.214 КПК України. З цих підстав стверджує, що протоколи огляду є недопустимим доказом. Також вважає, що висновки експертиз ніяким чином не доводять його винуватості. Крім того, вони проведені відносно доказів, які отримані незаконним шляхом, а тому також є недопустимими. Стверджує, що в основу обвинувачення покладено речові докази, які не були досліджені під час судового розгляду та не встановлені дані які могли вказувати на те, що саме ці речі мали протиправний характер або здобуті незаконним шляхом. Вважає, що судом не було встановлено розмір заподіяної злочином шкоди, як і не було встановлено наявність майна, яке заявлене потерпілими;

-захисник ОСОБА_13 просить скасувати частково вирок та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення по факту таємного викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 та призначити мінімальний розмір покарання по факту таємного викрадення майна у інших потерпілих в цьому провадженні, а саме три роки позбавлення волі та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на один рік. Свої вимоги мотивує тим, що враховуючи особу його підзахисного, те що він є особою молодого віку, раніше судимий, але покарання відбув, має на утриманні малолітню дитину, яка потребує постійного догляду з його сторони, а також визнання ним своєї вини щодо епізоду таємного викрадення майна у потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та повернення повністю викрадених грошових коштів та цінних речей, є всі підстави для застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на термін 1 рік. Також вказує, що по епізоду щодо таємного викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 немає жодних доказів, які б вказували на те, що саме його підзахисний вчинив цей злочин. Відсутні свідки по даному епізоду, не знайдено викрадених речей, а лише знайдено один відбиток палів рук. ОСОБА_6 заперечує факт перебування в помешканні потерпілого, а доказ є сфабрикованим. Окрім цього, потерпілий в судовому засіданні даючи покази, ствердив, що під час огляду місця події 01.08.2019 року нічого не вилучалось. Зазначає, що ОСОБА_6 в суді першої інстанції клопотав про надання йому часу для підготовки перед судовими дебатами, однак судом таке клопотання було відхилено, що в свою чергу призвело до неналежного виступу у судових дебатах. Також захисник не згоден і з частковим задоволенням цивільного позову, оскільки його підзахисний не вчиняв злочину у вигляді таємного викрадення майна в потерпілого ОСОБА_10 . Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що у потерпілого були кошти у вказаних сумах та яку саме моральну шкоду було йому заподіяно, а тому суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні цього позову в повному обсязі з підстав недоведеності та відсутності доказів.

- захисник ОСОБА_9 просить частково скасувати оскаржуваний вирок в частині визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винними в скоєнні крадіжки з домоволодіння ОСОБА_10 та виправдати обвинувачених в скоєнні даного злочину та призначити їм покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що при вилученні відбитків пальців рук з домоволодіння ОСОБА_10 було порушено вимоги закону та інструкції про порядок виявлення та вилучення відбитків слідів пальців рук, а саме не було їх описано, сфотографовано, не вказано під яким кутом вони знаходились на слідоприймаючій поверхні, а тому залишається не зрозумілим, яким чином дані відбитки могли бути залишеними на даному місці. Стверджує, що не було описано поверхню на якій залишені сліди пальців рук і з огляду на все вищевказане, відбитки пальців рук вважає неналежним і недопустимим доказом у справі. Також адвокат вказує, що потерпілий не орієнтувався, які саме сліди були вилучені. Понятих, які були залучені під час огляду місця події не було допитано. Відтак вирок винесений на підставі таких доказів підлягає до скасування у цій частині, а підсудні повинні бути виправдані у зв`язку з недоведеністю вини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який уточнив, що в своїй апеляційній скарзі заперечує доведеність його винуватості лише за епізодом крадіжки в потерпілого ОСОБА_10 , міркування захисників, які підтримали подані ними апеляційні скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника з наведених у ній підстав, пояснення потерпілих, які просили залишити вирок буз змін, думку прокурора, який повністю заперечив проти задоволення апеляційних скарг у зв`язку з їх безпідставністю, вказавши, що винуватість обвинувачених повністю доведена дослідженими судом доказами, а часткове повернення викраденого майна одному з потерпілих відбулось не добровільно, а внаслідок його вилучення в обвинувачених, перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вирок повністю відповідає вказаним вимогам закону, а висновки суду суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено і кваліфікація їх дій за ч.3 ст.185 КК України є правильними.

Так, щодо інкримінованого обвинуваченим епізоду таємного викрадення чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням у житло потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_11 вирок в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому в цій частині він не підлягає перевірці в ході апеляційного розгляду відповідно до ч.1 ст.404 КПК України. Крім того, як вбачається зі змісту оскарженого вироку та пояснень обвинувачених в ході апеляційного розгляду свою вину за цим епізодом обвинувачення вони визнають повністю.

Висновок про доведеність вини обвинувачених по епізоду таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 суд першої інстанції правильно обґрунтував його показаннями про те, що 01.08.2019р. близько 21.00 год. після повернення додому він виявив виламане (віджате) вікно і викрадення його майна, а саме грошових коштів в сумі 1000 євро і 5000 гривень. Після цього він викликав працівників поліції, які провели огляд місця події та вилучили відбитки слідів пальців рук і взуття.

Повідомлені потерпілим обставини суд вірно оцінив, як такі що доводять вину обвинувачених, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з даними письмових доказів, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.08.2019р., в якому потерпілий повідомив про факт викрадення у нього грошових коштів (1 тис.євро і 5 тис.грн);

- протоколу огляду місця події, а саме домогосподарства АДРЕСА_3 де виявлено пошкодження металопластикового вікна та вилучено з житлового приміщення п`ять слідів пальців рук та слід низу взуття;

- висновку судової дактилоскопічної експертизи від 15.10.2019р. №1.4-778/19, згідно якого з п`яти слідів папілярних узорів, один належить ОСОБА_6 , а інший ОСОБА_7 ;

- інформацією НБУ від 09.10.2019 року №7114/115/4/03 про офіційний курс гривні до Євро станом на 01.08.2019 року, який становив 2790,0644 грн. за 100 євро.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за цим епізодом обвинувачення та кваліфікація їх дій за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло.

Перевіркою матеріалів провадження також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи обвинувачених про їх непричетність до викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про недопустимість протоколів огляду місця події через їх проведення до внесення відомостей в ЄРДР та без ухвали слідчого судді є безпідставними і суперечать положенням ч.3 ст.214, ст.ст.233,237 КПК України, за змістом яких огляд місця події, яким в даному випадку є житло потерпілого, може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його добровільною згодою. Оскільки огляд житла потерпілого проводився працівниками поліції у зв`язку повідомленням потерпілого про вчинення крадіжки з цього житла, що він підтвердив і в ході судового розгляду, а тому немає жодних сумнівів у добровільності його згоди на огляд житла і відсутні підстави вважати незаконними проникнення до цього житла та збирання працівниками поліції доказів на місці події. Оскільки огляд житла потерпілих в цьому кримінальному провадженні проведений з дотриманням вимог КПК України, то немає і підстав вважати недопустимими висновки судових експертиз.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , що в основу обвинувачення покладено речові докази, які не були досліджені під час судового розгляду, є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту вироку та матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції визнав обвинувачення доведеним на підставі тих доказів, які були надані сторонами кримінального провадження і досліджені в ході судового розгляду. При цьому, суд повністю дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши усі встановлені в ході судового розгляду обставини з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору взаємозв`язку та достатності для визнання пред`явленого обвинувачення доведеним.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 про недоведеність розміру завданої потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт викрадення з житла цього потерпілого грошових коштів на загальну суму 32900 підтверджується дослідженими в ході судового розгляду та проаналізованими у вироку доказами, а саме: протоколом прийняття заяви потерпілого про вчинення злочину, протоколом огляду місця події від 01 серпня 2018 року, інформацією НБУ про курс валют, показаннями потерпілого під час судового розгляду. Як вбачається зі змісту вказаних доказів, потерпілий ОСОБА_10 як в повідомленні про вчинення злочину, так і під час огляду його житла та пізніше в судовому засіданні послідовно стверджував про викрадення у нього грошових коштів на суму 1 тис.євро і 5 тис.грн. Будь-яких відомостей, які би давали обґрунтовані підстави сумніватися в показаннях потерпілого, в ході досудового розслідування і судового розгляду не встановлено і стороною захисту не надано. Крім того, з наведених у вироку показань обвинувачених, зміст яких в апеляційних скаргах не заперечується, слідує, що вони не заперечують факт свого перебування в смт. Велика Березовиця Тернопільського району в період, коли було вчинено крадіжку з житла потерпілого ОСОБА_10 . При цьому, обвинувачені стверджували, що можливо перебували в цьому селищі у знайомих, однак не змогли пояснити в кого саме і за якою адресою.

Доводи апеляційних скарг захисників недопустимість відібраних у житлі ОСОБА_10 відбитків слідів пальців рук та висновків дактилоскопічної експертизи про залишення цих слідів обвинуваченими не підтверджені жодними конкретними обставинами, які би давали достатні підстави сумніватися в достовірності вказаних доказів. Також, вказані доводи є необґрунтованими, оскільки подані ними апеляційні скарги не містять вказівки на наявність обставин, передбачених ст.87 КПК України, чи інших порушень вимог цього Кодексу при відібранні зразків та проведення експертизи.

Також безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами провадження колегія суддів вважає наведені в апеляційних скаргах твердження захисників про порушення при отриманні відбитків пальців рук з поверхонь в помешканні потерпілого ОСОБА_10 , а також те, що останній при дачі показів не орієнтувався які саме сліди були зняті піч час огляду, оскільки як вбачається зі звукозапису судового розгляду потерпілий у судовому засіданні 17.01.2020 року достатньо чітко пояснив які відбитки і де були виявлені та упаковані працівниками поліції, а також, що він підписував відповідні документи.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про недотримання слідчим вимог Інструкції про порядок виявлення та вилучення відбитків слідів пальців рук є надуманими, оскільки така Інструкція відсутня серед нормативно-правових актів, що зареєстровані Міністерством юстиції України.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 01 серпня 2018 року, проведеного в домогосподарстві ОСОБА_10 . По АДРЕСА_3 , п`ять відбитків слідів пальців рук було виявлено і вилучено з поверхні: 1 середньої рами пластикового вікна, 2 дверцят гарнітуру в кімнаті де була порушена обстановка, 3 - дверцят тумбочки під телевізором у цій же кімнаті, 4,5 чорного упакування і фужера у гарнітурі кімнати де була порушена обстановка. Згідно висновку експерта від 15 жовтня 2019 року №1.4-778/19 об`єкти дослідження (п`ять відбитків слідів пальців рук) надійшли на дослідження в паперовому конверті, опечатані з датою пакування 01 серпня 2018 року, а також написом: крадіжка коштів із будинку по АДРЕСА_3 , додаток до протоколу ОМП. Згідно вказаного висновку експертом було встановлено, що чотири з п`яти слідів папілярних узорів придатні для ідентифікації по них осіб, в тому числі два з них залишені обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (т.1 а.к.п. 97-105).

Жодних порушень порядку відібрання відбитків, які би могли вплинути на достовірність результатів експертного дослідження, при його проведенні експертом не встановлено. Висновки дактилоскопічної експертизи належно аргументовані з наукової точки зору, відповідають фактичним обставинам справи та здобуті органом досудового розслідування з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи сторони захисту про їх недостовірність та недопустимість є безпідставними.

Враховуючи наведені обставини та оцінюючи досліджені в ході судового розгляду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що показання обвинувачених про їх непричетність до крадіжки майна ОСОБА_10 спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про скасування вироку з тих підстав, що в судовому засіданні не були допитані поняті,які були присутні при огляді місця події, є безпідставними, оскільки клопотання про їх допит сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачені та їх захисники, не заявляли. Під час судового засідання 17 січня 2020 року судом було встановлено такий порядок та обсяг дослідження доказів: допитати потерпілих, дослідити матеріали кримінального провадження, характеризуючі дані обвинувачених, допитати обвинувачених (т.1 а.к.п. 66-69). Сторона захисту з таким порядком та обсягом дослідження доказів погодилась і в подальшому при дослідженні документів не заявила клопотань про зміну порядку дослідження доказів і допит понятих (т.2 а.к.п.60-61). Не було заявлено таких клопотань і перед судовими дебатами (т.2 а.к.п.115-117). Вказані обставини повністю спростовують доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду.

За наведених обставин підстав вважати обвинувачених необґрунтовано засудженими за інкримінованою статтею колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , яке на думку захисника полягало у ненаданні йому можливості підготуватися до судових дебатів, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, в судовому засіданні 03 лютого 2020 року після дослідження всіх доказів у справі за клопотанням сторони захисту судом було відкладено судовий розгляд для надання можливості обвинуваченим підготуватися до їх допиту (т.2 а.к.п60-61). В подальшому судове засідання 17 лютого 2020 року було відкладено також з ініціативи сторони захисту (т.2 а.к.п. 81-83). В судовому засіданні 14 квітня 2020 року було продовжено дослідження доказів, а саме допитано обвинувачених після чого судом з`ясовано думку сторін щодо можливості закінчувати з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, з чим сторона захисту погодилась. Враховуючи, що для підготовки до допиту в судовому засіданні обвинуваченим було надано більше місяця часу і після їх допиту жодних нових доказів суд не досліджував, то на переконання колегії суддів проведення в цьому кримінальному провадженні судових дебатів повністю відповідає вимогам ст.ст. 22, 322,363 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не виявлено.

Покарання обвинуваченим призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо призначеного покарання та звільнення від його відбування, колегія суддів приходить до переконання, що вони є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку було враховано дані про особу кожного обвинувачених, в тому числі й ті, на які є посилання в апеляційних скаргах.

Проаналізувавши всі наявні обставини по даному провадженні в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про необхідність призначення покарання у розмірі наближеному до мінімального, згідно санкцій статі обвинувачення. В цій частині рішення суду першої інстанції належним чином мотивовано, не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

Підстав для пом`якшення обвинуваченим покарання чи застосування при його призначенні положень ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, як про це просить сторона захисту, колегія суддів не вбачає, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані, які свідчать про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання.

Як правильно враховано судом першої інстанції, з наявних у справі даних про особу обвинувачених вбачається, що кожен з них раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів проти власності, відбував покарання реально та звільнившись з місць позбавлення волі знову вчиняв аналогічні злочини, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення.

За наведених обставин колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання, яке в даному випадку призначене їм у розмірі, що є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України. Рішення суду першої інстанції належним чином мотивовано, не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисників.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3