Справа №127/1309/19
Провадження № 1-кп/127/48/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді доповідача:

судді доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422 від 26.10.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

У ході судового провадження на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на розгляд учасників судового провадження питання, доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, так як саме на суд покладається обов`язок незалежно від наявності клопотань сторони обвинувачення або захисту розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Вказане означає, що саме на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доцільністю його збереження.

У ході судового провадження прокурор ОСОБА_6 клопотав перед судом про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, оскільки на думку прокурора наявні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше судимий, не має постійного місця роботи, стабільного доходу, а тому може продовжувати вчинювати злочини, не має постійного місця проживання та не має стійких соціальних зв`язків, знайомий зі свідками у вказаному кримінальному провадженні, а тому може чинити на них тиск.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , вважає, що ризики передбачені ст. 177 КК України прокурором не доведені, зазначила, що обвинувачений не має наміру вчиняти інші правопорушення та чинити тиск на свідків, а також обвинувачений має дружину та чотирьох неповнолітніх дітей, до затримання працював неофіційно та мав стабільний дохід, а тому просила суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 на домашній арешт за місцем постійного проживання.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Суд вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Так, глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2018 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів. У подальшому ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2019, від 12.03.2019, від 02.05.2019, від 25.06.2019, від 18.07.2019, від 06.09.2019, від 01.11.2019 та від 10.12.2019 продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує вимоги ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд крім наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини у тому числі зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

З урахуванням вказаного суд вважає, за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, офіційно не одружений, не працюючий, не має постіного джерела доходу, має судимість за вчинення корисливого злочину, не має постійного місця проживання на території міста Вінниці та Вінницької області, не має постійної реєстрації, є уродженцем Закарпатської області.

Суд вважає, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 не маючи постійного місця проживання може переховуватись від суду, з урахуванням того, що інкримінований злочини останній вчинив під час іспитового строку, відповідно до вироку суду від 03.04.2018, а тому він може вчинити інший злочин, перебуваючи на волі може впливати як на потерпілого, так і на свідків у даному кримінальному провадженні, а також ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідно до ухвали суду від 23.11.2018 не перестали існувати та не зменшились , а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

При цьому судом, враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_5 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене суд вважає, за доцільне продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а в клопотанні захисника ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу відмовити, оскільки захисником не надано жодних доказів, щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 370, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити строк дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 04.04.2020 включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя доповідач:

Суддя:

Суддя: