ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6440/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/136/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на два місяці до 23.06.2020 року 23год. 59 хв. Зменшено розмір застави до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 525500 грн. і продовжено строк її внесення до постановлення ухвали про зміну чи скасування запобіжного заходу. Датою закінчення дії ухвали вирішено вважати 23 год. 59 хв. 23 червня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та дослідити у судовому засіданні: - протокол про результати аудіо-, відео контролю особи від 30.10.2019 року; - висновок експерта №8-65/20 від 26.03.20р. Свої вимоги мотивує тим, що вказані висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та допущено істотні порушення вимог КПК України. Зокрема, захисник зазначає, що при розгляді клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про те, що клопотання та додатки були вручені належним чином, однак розписка ОСОБА_7 про отримання цього клопотання разом з додатками, відсутня. В судовому засіданні прокурор повідомила, що володіє диском DVD із відеозаписом, на якому начебто зафіксовано відмову ОСОБА_7 у отриманні клопотання слідчого разом із додатками, однак в засіданні безпосередньо вказаний відеозапис не досліджувався і щодо нього не з`ясовувалась думка учасників процесу. Допитаний в судовому засіданні його підзахисний пояснив, що клопотання йому не було вручено та під час зустрічі зі слідчим, він просив забезпечити участь адвоката та перекладача. Слідчий в засіданні пояснив, що клопотання залишив на столі у кімнаті для побачення в приміщенні ДУ Чортківська УВП №26 та до ОСОБА_7 звертався російською мовою, без залучення до вказаної процесуальної дії перекладача із української мови на грузинську. Також зазначає, що не здійснювався переклад додатків до клопотання на рідну мову для підзахисного, чим допущено істотне порушення вимог КПК України, зокрема права на захист особи. Таким чином, судом першої інстанції, розглянуто клопотання, без жодного підтвердження про вручення клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та без здійснення перекладу письмових документів, якими підтверджуються доводи клопотання на грузинську мову. Захисник наголошує, що оскільки згідно повідомлення, досудове розслідування завершилось 14.04.2020року, а клопотання про продовження строку тримання під вартою його підзахисного подано до суду 17.04.2020 року, тобто після завершення досудового слідства, тому його слід вважати таким, що подане поза межами процесуальних строків у кримінальному провадженні. З огляду на викладене, слідчий суддя був позбавлений можливості задовільнити клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки такий строк може бути продовжено слідчим суддею в межах строку досудового розслідування і виключень з цього немає. Також вказує, що письмовий документ повідомлення про підозру ОСОБА_7 не був предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні, а також не досліджувались жодні письмові документи, які були долучені в якості додатків до вказаного клопотання, як і заперечення на них, подані стороною захисту. Вважає, що в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу відсутнє посилання на матеріали, що підтверджують наявність наведених ризиків та відсутнє обгрунтування неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Стверджує, що оскільки вже всі слідчі та процесуальні дії проведено, це в свою чергу унеможливлює будь-який вплив підозрюваного на хід та результати слідства, а тому виключається потреба у необхідності продовження останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Наголошує, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 29.10.2019 року, що є невиправдано тривалим. Також на думку захисника зменшений розмір застави судом є завідомо непомірним для ОСОБА_7 , оскільки судом не враховано у повному обсязі відомостей про його майновий та фінансовий стан, правову кваліфікацію, ступінь тяжкості інкримінованого злочину та тривалість утримання особи під вартою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, колегія суддів з`ясувала наступне.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 було застосовано ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 31 жовтня 2019 року та в подальшому його було чотири рази продовжено, останній з яких оскаржуваною ухвалою до 23 червня 2020 року.

Продовжуючи підозрюваному строк тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає правильними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: заявою та показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який послідовно і категорично вказує, що ОСОБА_7 разом зі спільниками вимагав у нього грошові кошти з погрозами вбивства, спричинення тяжких тілесних ушкоджень та пошкодження майна; протоколами слідчих дій, протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; висновками експертів №7-171/19 від 20.11.2019р., №8-220/19 від 22.11.2019р., №8-65/20 від 26.03.2020р., №3/3-45/20 від 24.01.2020р., які є вагомим, чіткими і дані яких узгоджуються між собою та підтверджують причетність підозрюваного до інкримінованого злочину.

Таким чином, висновок слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої підозри узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Доводи апеляційної скарги захисника, що висновок експертизи аудіо-відеоматеріалів від 26 березня 2020 року повністю спростовує участь підозрюваного ОСОБА_7 у вимаганні грошових коштів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановлено, що ОСОБА_7 разом з іншими підозрюваними зустрічався з потерпілим 22,24 та 28 листопада 2019 року. Під час цих зустрічей підозрювані, погрожуючи вбивством, спричиненням тяжких тілесних ушкоджень та пошкодженням майна, вимагали у потерпілого грошові кошти, що підтверджується даними протоколів про результати аудіовідеоконтролю особи від 30 жовтня 2019 року. Той факт, що згідно висновку експертизи від 26 березня 2020 року лише частина зафіксованих у протоколі НСРД слів та фраз були здійснені підозрюваним ОСОБА_7 не спростовують обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованого злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки для такої форми співучасті розподіл функцій між учасниками групи не має значення для кваліфікації їх дій.

Аналізуючи дані висновку вказаної експертизи в сукупності з даними протоколу результатів НСРД колегія суддів приходить до висновку, що промовлені підозрюваним ОСОБА_7 слова та фрази узгоджуються з контекстом розмов інших підозрюваних з потерпілим, в ході яких висловлювались погрози, в тому числі стосуються пред`явлених потерпілому вимог про передачу підозрюваним коштів, їх суми і строків передачі. Крім того, оцінка сукупності доказів, якими є показання потерпілого, результати НСРД і висновки експерта на предмет доведеності складу інкримінованого злочину має бути проведена судом під час розгляду обвинувачення по суті.

Також, слідчий суддя належно мотивував своє рішення про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в частині продовження існування ризиків, визначених в ст.177 КПК України, які полягають в тому, що перебуваючи на волі він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків і потерпілого. При цьому слідчий суддя правильно врахував, що ОСОБА_7 є особою без громадянства, він є неодруженим, не працюючим, не має постійного місця роботи та проживання, не має міцних соціальних зв`язків, підозрюється у скоєнні тяжкого злочину.

Аналізуючи доводи сторони захисту про відсутність і необґрунтованість наведених ризиків та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для їх запобігання, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність таких доводів.

Так, слідчий суддя, при постановленні ухвали прийшов до правильного висновку, що наявність кількох ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, в сукупності з відомостями про особу підозрюваного в цьому кримінальному провадженні, характером вчинення інкримінованого йому злочину та його ролі в ньому, вказують на те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для їх запобігання.

Також доводи захисника про незаконність продовження строку тримання під вартою його підзахисного під час відкриття матеріалів кримінального провадження та невизначеність строку запобіжного заходу колегія суддів вважає безпідставними, оскільки строк досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виходячи зі змісту п.5 ч.1 ст.3 КПК України не закінчився, а сукупний строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 не перевищує строків, передбачених ч.3 ст.197 КПК України, які є чітко визначені. Також, з матеріалів провадження слідує, що клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.199 КПК України і під час його розгляду прокурором було доведено наявність обставин, передбачених частиною третьою вказаної статті, а тому слідчий суддя прийшов до правильного висновку про наявність підстав для продовження дії запобіжного заходу, визначивши строк його дії, що спростовує доводи захисника про те, що період тримання підозрюваного під вартою є невизначеним.

Аналізуючи доводи сторони захисту про те, що досудовим слідством та судом було порушено право підозрюваного на захист через відсутність перекладу матеріалів провадження з української на грузинську мову та не залучення перекладача при врученні копії клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість таких доводів оскільки, як вбачається з матеріалів провадження під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 слідчим суддею було забезпечено участь перекладача ОСОБА_12 в режимі відеоконференцзв`язку. Також оцінюючи позицію викладену в апеляційній скарзі, щодо порушення органами досудового слідства норм КПК України, а саме відсутність відомостей щодо вручення ОСОБА_7 копії клопотання про продовження строку тримання під вартою та долучених матеріалів, колегія суддів вважає її безпідставною, оскільки як вбачається з матеріалів провадження та пояснень підозрюваного в ході апеляційного розгляду слідчим було вжито заходів до вручення підозрюваним вказаних матеріалів, в тому числі клопотання про продовження строку запобіжного заходу, яке перекладено грузинською мовою і в якому описано зміст доданих до нього доказів, якими слідчий обґрунтовував пред`явлену підозру. Однак підозрюваний відмовився отримувати це клопотання, що свідчить про небажання користуватись своїми передбаченими законом правами, а саме на отримання та ознайомлення з копією клопотання та доданих матеріалів. Доводи сторони захисту, що підозрюваний ОСОБА_7 не розумів слідчого, який при врученні копії перекладу клопотання звертався до нього російською мовою є надуманими, оскільки з матеріалів провадження та пояснень підозрюваного вбачається, що він тривалий час проживає в Україні, раніше при спілкуванні з потерпілим, іншими підозрюваними та зі слідчим при затриманні користувався російською мовою. За наведених обставин немає підстав вважати, що підозрюваний був позбавлений можливості здійснювати свій захист.

Доводи захисника про те, що слідчий суддя не в повній мірі врахував майновий та фінансовий стан підозрюваного, правову кваліфікацію, ступінь тяжкості інкримінованого злочину та тривалість утримання особи під вартою при визначенні розміру застави і визначив її завідомо непомірною, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Так, за змістом ч.4 ст.182 КПК України розмір застави залежить не лише від майнового стану підозрюваного, а визначається також з урахуванням обставин кримінального правопорушення, сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи відомості щодо зазначених обставин, які встановлені в ході судового розгляду і те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, враховуючи конкретні обставини інкримінованого злочину, а саме вимагання за попередньою змовою групою осіб з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, обсяг встановлених у даному випадку ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також наявні відомості про особу підозрюваного, який колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність підстав на даному етапі досудового розслідування для зменшення розміру раніше встановленої застави до 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. З пред`явленої ОСОБА_7 підозри вбачається, що йому інкримінується вчинення тяжкого злочину із застосуванням насильства до потерпілого та з погрозою вбивства. Відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України сама лише ця обставина є підставою не визначати розмір застави, що вказує на винятковість цього випадку для визначення розміру застави. Доводи сторони захисту, що зменшений розмір застави є непомірним для підозрюваного не обґрунтовані жодними відомостями.

Таким чином, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам КПК України, є обґрунтованою і законною, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.176-178,183,184,194,199,404,407,422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді