Ухвала

Іменем України
20 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 182/3734/15-к
провадження № 51-5137 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року стосовно ОСОБА_5
встановив:
За вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального Кодексу України (далі КК України), та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк два роки. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ТДВ СТДВ «Глобус» на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди: 11 654 грн. 32 коп. - витрати на лікування, 8 640 грн. 00 коп. - вартість пошкодженого майна, 5000 грн. - моральної шкоди, а всього 25 294 грн. 32 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди 45 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зобов`язано ОСОБА_6 після відшкодування збитків передати пошкоджений автомобіль «М 2140» державний номерний знак НОМЕР_1 , ТОВ ТДВ СТДВ «Глобус».Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року апеляційні скарги прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2018 року залишено без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. У тому числі, не досліджувався відеозапис з камери відеореєстратора, який на час скоєння ДТП був встановлений в автомобілі потерпілого та документи із матеріалів справи, також не було допитано свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника Суд враховує наступне.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції дав оцінку доводам захисника ОСОБА_4 щодо недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, та обґрунтовано визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 показаннями потерпілого, свідків, допитаного в судовому засіданні експерта, надав показанням належну оцінку у їх взаємозв`язку між собою та з іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні, та дійшов висновку про те, що наведеними доказами, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи про відсутність в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого злочину.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції надана оцінка доводам апеляційної скарги захисника про неналежність проведених у кримінальному провадженні експертних досліджень, а саме висновку комплексної судової авто-технічної та трасологічної експертизи № 3935/3936-14 від 25 березня 2015 року та висновку судової автототехнічної експертизи № 70/29/27-288/289 від 25 травня 2015 року, оскільки суд першої інстанції цілком вірно зазначив, що вихідні дані, які були зафіксовані під час проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 не мають суттєвих розбіжностей, вказані вихідні дані підтверджуються й іншими доказами, а також тим, що при проведенні експертизи за клопотанням сторони захисту, експерт зробив висновок, що вказані стороною захисту вихідні дані містять технічно неспроможні дані щодо розташування місця зіткнення, а отже й інші параметри, тому дослідження за ними не проводилося, оскільки могло привести до хибних висновків.
Також не залишились поза увагою апеляційного суду твердження сторони захисту щодо порушення правил дорожнього руху потерпілим, які, на його думку, призвели до скоєння ДТП. Вказані доводи апеляційної скарги були відхилені апеляційним судом, оскільки вони не знайшли свого підтвердження як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, більш того спростовуються висновками комісійних судових авто-технічних експертиз, одна з яких була призначена судом саме за клопотанням сторони захисту.
Були предметом апеляційного розгляду доводи захисника ОСОБА_4 про те, що судовим експертом Дніпропетровського НДІСЕ ОСОБА_14 не був досліджений відеозапис з відеореєстратора. Апеляційним судом надано оцінку тому, що цей експерт був допитаний судом першої інстанції та надав пояснення, згідно яких при проведенні першої експертизи відеозапис з реєстратора дійсно був відсутнім, але в розпорядженні експерта було наявне розкадрове фіксування відеозапису, чого було цілком достатньо для проведення експертизи та надання висновку, який він повністю підтвердив у судовому засіданні.
У зв`язку з цим викладені в апеляційній скарзі доводи були визнані апеляційним судом безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження із наведенням в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі обґрунтованих підстав для таких висновків суду.
Також апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо задоволення вимог цивільного позову в тій частині, в якій вони є законними та підтверджуються належними доказами, зокрема в частині стягнення сум відшкодування з ТДВ СТДВ «Глобус», із наведенням детального обґрунтування.
Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзахисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2019 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3