Справа № 341/1551/18
Провадження № 1-кп/349/10/20
У Х В А Л А
іменем України
09 липня 2020 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000101 щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з базовою середньою загальною освітою, неодруженого, раніше несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
09 липня 2020 року прокурор повторно заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки строк його перебування під вартою закінчується, а судовий розгляд не завершено, заявлені ризики не зменшились з часу застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Обвинувачений та його захисник заперечили щодо продовження строку тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід, оскільки відсутні будь-які ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Вважають, що прокурор не обґрунтував жодного ризику та не навів будь-яких доказів необхідності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в черговий раз послався на ті самі підстави, які були упродовж усього періоду тримання під вартою ОСОБА_3 . Однак, у випадку продовження судом строку тримання під вартою просили зменшити розмір застави для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав заяву про завершення судового розгляду кримінального провадження без його участі та без потерпілої.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання прокурора з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судом раніше були задоволені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та неможливістю завершення судового провадження до спливу строку тримання під вартою.

Останній раз, ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 13 липня 2020 року.

Положеннями ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Отже, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахування конкретних обставин.
За змістом ч.2 ст. 492 КПК України тримання під вартою може застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Як вбачається з обвинувального акта неповнолітній ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину,а саме: в заподіяннні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

З матеріалів справи вбачається, що до моменту свого затримання неповнолітній обвинувачений проживав в одній квартирі разом з своєю бабусею ОСОБА_8 , яка є його опікуном.
Відсутність міцних соціальних зв`язків, молодий вік обвинуваченого в сукупності з загрозою тяжкого покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину свідчать про наявність ризику залишення обвинуваченим свого місця проживання та переховуванню від суду.
На підставі вищевикладеного, з метою запобігти переховуванню обвинуваченого від суду та враховуючи те, що судове провадження не може бути завершене до спливу строку дії ухвали Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2020 року, суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2020 року при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому, йому було визначено заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 105 100 гривень.

Частиною 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у межах, щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави суд враховує обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на момент оголошення йому підозри у вчиненні тяжкого злочину був неповнолітній, майновий та сімейний стан обвинуваченого, практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, характер та обставини його вчинення.
На підставі наведенного, суд дійшов висновку, що заставу необхідно зменшити до розміру 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 63 060 гривень та покласти на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України .

Керуючись ст. ст. 177, 182-183, 194, 196, 331 КПК України ,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою, задовольнити частково.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на шістдесят днів, до 06 вересня 2020 року, включно.

Визначити заставу у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 63 060 гривень .

У разі внесення застави на ОСОБА_3 покласти такі обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до суду;
не відлучатись з місця проживання без дозволу суду;
повідомляти суд про зміну місця проживання та/або роботи.
У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
Строк дії ухвали до 06 вересня2020 року.
Ухвала суду підлягає до негайного виконання після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1