Єдиний унікальний номер 233/2990/17
Номер провадження 11-кп/804/443/20

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 233/2990/17
Номер провадження 11-кп/804/443/20 Суддя-доповідач Смірнова В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті в складі:

головуючої Смірнової В.В.

суддів Залізняк Р.М., Круподері Д.О.,

при секретарі судового засідання Юрченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмута Донецької області апеляційну скаргу цивільного відповідача військової частини А2167 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ Рівненської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, учасника бойових дій, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі статтей 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки та покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з військової частини А2167 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 36509 (тридцять шість тисяч п`ятсот дев`ять) гривень 45 копійок та у рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_1 було скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 415 КК України, за наступних обставин.

З 29 березня 2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта В4264 на посаді інструктора навчального взводу ПС навчальної батареї відділення підготовки фахівців ракетних військ і артилерії.

На підставі Директиви ГШ ЗС України від 05 вересня 2016 року № Д-02 та у відповідності до розпорядження КСВ ЗС України від 09 грудня 2016 року № 317 з 15 грудня 2016 року ОСОБА_1 був відряджений для виконання службових (бойових) завдань у райони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно посвідчення про відрядження №1638 з 13 січня 2017 року ОСОБА_1 був зарахований до списків військової частини польова пошта В2277, яка дислокувалася на той час у м. Бахмут Донецької області, де почав виконувати покладені на нього обов`язки водія автомобілю марки «HYNDAI HD 72» військовий номер НОМЕР_1 .

У відповідності до технічного паспорту транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «HYNDAI HD 72» військовий номер НОМЕР_1 відноситься до категорії транспортних машин, призначених для перевезення вантажів.

ОСОБА_1 зобов`язаний був знати і точно дотримуватись обов`язків водія, зазначений у ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.2.2.8 Настанови з автомобільної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 березня 1994 року №70, «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року.

02 квітня 2017 року близько 16 години 15 хвилин, більш точного часу не встановлено, в районі будинку №108 по вул.Правобережній у м.Костянтинівка Донецької області, військовослужбовець військової частини польова пошта В4264 ОСОБА_1 , рухаючись на технічно справному транспортному засобі автомобілі марки «HYNDAI HD 72» військовий номер НОМЕР_1 , зі сторони м. Бахмут, діючи в порушення вимог п.п. 2.3,10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України де зазначено, що: «- 2.3б) водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; - 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, змінив напрямок руху ліворуч та почав виконувати поворот для виїзду на ґрунтовий майданчик, розташований ліворуч від проїжджої частини, щоб зупинитися біля залізничного вокзалу, не надавши преваги у русі транспортному засобу, який наближався до нього прямо позаду по головній дорозі, та при виникненні перешкоди, у вигляді мотоцикла марки «Suzuki GN2B» державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , який разом із пасажиром ОСОБА_4 рухався по вул. Правобережна, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив зіткнення з мотоциклом марки «Suzuki GN2B» державний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №2/19-68 від 19 квітня 2017 року водій мотоцикла марки «Suzuki GN2B» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 , з моменту початку руху автомобіля марки «HYNDAI HD 72» військовий номер НОМЕР_1 ліворуч на смугу керованого ним мотоцикла, діючи відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України, не мав у своєму розпорядженні технічної можливості запобігти наступу даної ДТП.

Внаслідок ДТП, ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №39 від 25 квітня 2017 року отримав ушкодження: у вигляді саден голови, корпусу, кінцівок; закриту черепно-мозкову травму: забій головного мозку 1 го ступеню, закритий перелом потиличної кістки з переходом на основу черепу, перелом стінки правої верхньощелепної пазухи, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач військова частина А2167 прохає вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_2 до військової частини А2167 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та ухвалити новий вирок в цій частині, яким відмовити в задоволенні цивільного позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обраний потерпілим ОСОБА_2 спосіб здійснення права на відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП є незаконним та суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Цивільно-правова відповідальність військової частини А2167, як власника наземного транспортного засобу, на момент скоєння ДТП, застрахована не була, тому відповідно до пп.а п.41.1 ст. 41 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує шкоду моторно (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ).

Потерпілим ОСОБА_2 не надано доказів щодо його звернення до МТСБУ із документами для здійснення йому регламентної виплати. Звертає увагу, що саме такий спосіб здійснення права особи на відшкодування шкоди. завданої наземним транспортним засобом особи цивільно-правова відповідальність якої, як власника транспортного засобу, не застрахована, зазначений Верховним судом у постанові від 19.09.2018 у справі № 643/4161/15-ц.

Також судом не прийнято до уваги позицію військової частини А2167 щодо необґрунтованості та недоведеності ОСОБА_2 розміру матеріальної і моральної шкоди, та того факту, що ОСОБА_2 не визнав мотоцикл фізично знищеним.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, вирок суду підлягає зміні, за таких підстав.

Учасники судового провадження у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності.

З огляду на положення статті 401 КПК України, колегія судів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового провадження.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 415 КК України в апеляційному порядку не оскаржується.

За правилами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Встановлено, що потерпілим ОСОБА_2 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про стягнення з цивільного відповідача військової частини А2167 майнової шкоди в розмірі 36509 гривень 45 коп. та моральної шкоди в розмірі 40000 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129, 374 КПК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства(ч. 5 ст. 128 КПК України).

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`ясняв Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р., під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Таким чином, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року в справі №14-81цс18.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до технічного паспорту транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки «HYNDAI HD 72» військовий номер НОМЕР_1 належав військовій частині В2277, яка наказом №483 від 29 червня 2017 року була перейменована на військову частину А4193.

Відповідно до листів Головного управління оборонного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 12.06.2019 року №322/1/2075 та від 14.06.2019 року №116/2/2/8017, відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30.01.2018 р. №Д-322/1/1дск станом на 31.03.2018 р. умовне найменування «військова частина А4193» та її ідентифікаційний код анульовано. При проведенні переформування військова частина А4193 стала структурним підрозділом (включена до штату) військової частини А2167, тобто військова частина А2167 є правонаступником військової частини А4193.

Відповідно до дорожнього листа №5434 військової частини польова пошта В2277 оформленого на водія ОСОБА_1 від 01 квітня 2017 року (дійсний до 09 квітня 2017 року), автомобіль марки «HYNDAI HD 72» військовий номер НОМЕР_1 , технічно справний та був допущений до рейсу.

Згідно з посвідченням водія НОМЕР_4 , виданого центром ДАІ 5601 27 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 має право керування транспортними засобами категорії А1 А В1 В.

Відтак, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що військова частина А2167 відповідно до статті 1187 ЦК України повинна нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, спричинену військовослужбовцем цієї військової частини ОСОБА_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02 квітня 2017 року обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована не була, а тому відшкодувати завдану шкоду повинно МТСБУ, є безпідставними, оскільки особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Крім того, відповідно до положення підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У пункті 1.7 статті 1 Закону визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу мотоциклу марки «Suzuki GN2B» р/н НОМЕР_3 на момент вчинення ДТП не була застрахована, отже положення цього закону щодо покладення обов`язку відшкодування шкоди МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у даному випадку не застосовуються.

Ураховуючи викладене, посилання апелянта на практику Великої Палати Верховного Суду, а саме на постанову від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц є недоречним з тих підстав, що правова позиція у цій постанові стосувалася питання про наявність можливості у страховика, який виплатив страхове відшкодування на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, своєму страхувальнику, самостійно обирати, до кого саме звертатися з вимогою про стягнення суми виплаченого страховиком відшкодування: до винної особи чи у межах ліміту відповідальності страховика, в якого винна особа застрахувала цивільно-правову відповідальність, - до цього страховика. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не визнав свій мотоцикл фізично знищеним є неспроможним з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 9 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник цивільного відповідача не вважала за потрібне передавати військовій частині пошкоджений мотоцикл «Suzuki GN2B» р/н НОМЕР_3 , зазначений транспортний засіб було залишено його власнику потерпілому ОСОБА_2 .

Відповідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від №893 від 12 липня 2017 року ринкова вартість мотоциклу марки «Suzuki GN2B» державний номер НОМЕР_3 , на 02 квітня 2017 року становить 36509 грн. 45 коп. Матеріальний збиток завданий власнику мотоциклу марки «Suzuki GN2B» р/н НОМЕР_3 в результаті його пошкодження в ДТП, становить 36509 гривень 45 коп.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з військової частини А2167 на користь потерпілого ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 36509 грн. 45 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зав`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що потерпілими ОСОБА_2 у кримінальному проваджені заявлені також позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 гривень.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, та враховуючи характер та обсяг страждань потерпілого, конкретні обставини справи і наслідки, що наступили, прийняв рішення про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 частково у розмірі 20000 гривень.

Аналізуючи фактичні обставини справи, колегія суддів враховуючи душевні страждання, які потерпілий ОСОБА_2 зазнав у зв`язку зі знищенням його майна, транспортного засобу мотоциклу «Suzuki GN2B» державний номер НОМЕР_3 , оскільки це єдиний засіб пересування для його сім`ї, він втратив можливість мобільності, сталися значні негативні зміни в його життєвому укладі, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя, приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутий з обвинуваченого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 у розмірі 20000 гривень відповідає обсягу моральних страждань потерпілого у зв`язку з пошкодженням його майна.

З огляду на викладене апеляційна скарга цивільного відповідача військової частини А2167 не підлягає задоволенню, а вирок суду необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу цивільного відповідача військової частини А2167 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: