Справа № 559/248/20
Номер провадження 1-кс/559/73/2020
УХВАЛА
16 березня 2020 року місто Дубно Рівненська область
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі

слідчий суддя ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в м. Дубно клопотання прокурора Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 06 лютого 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області надійшло клопотання прокурора Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 06 лютого 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, продовження строку арешту майна. Фактично, у своєму клопотанні прокурор просить Накласти арешт на майно, а саме: автомобіль марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація федеративної республіки Німеччина), що зареєстрований згідно технічного паспорта на вказаний транспортний засіб НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , 1976 року народження, жителя АДРЕСА_1 , який на даний час знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, що за адресою: с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 90, Рівненської області, до закінчення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні із позбавленням власника права на відчуження та розпорядження вказаним майном/ Клопотання обгруниоване наступним. 05 лютого 2020 року в Дубенський ВП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення зі служби «102» ОСОБА_5 про те, що 05.02.2020 за адресою м. Дубно, вул. Грушевського, 184 під час дослідження транспортного засобу «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виявлено, що номерна площадка двигуна знищена механічним способом.
В ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було встановлено, що 05 лютого 2020 року під час огляду ідентифікаційних позначень номера двигуна автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація федеративної республіки Німеччина) з яким в територіальний сервісний центр № 5642, звернувся ОСОБА_4 , 1976 року народження, житель АДРЕСА_1 , виявлено ознаки знищення маркувальних позначень номеру двигуна.
Відомості про дане кримінальне правопорушення були внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000115 від 06 лютого 2020 року, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
В ході проведення огляду місця події, працівниками поліції було проведено огляд автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація федеративної республіки Німеччина), що зареєстрований згідно технічного паспорта серії НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 . При огляді безпосередньо двигуна даного автомобіля встановлено, що номер двигуна на номерній площадці двигуна був відсутній, вказана номерна площадка вкрита слідами механічного впливу, що проявилось при чищенні металу.
У зв`язку з вище викладеним, 05 лютого 2020 року автомобіль марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація федеративної республіки Німеччина), що зареєстрований згідно технічного паспорта серії НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 , вилучений та доставлений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, що знаходиться за адресою с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 90, Рівненської області.
10 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду ОСОБА_1 було накладено арешт на майно, встановлено заборону відчуження, розпоряджання та користування майном його власнику та користувачам, яке було вилучено під час огляду місця події 05.02.2020, а саме на:
- автомобіль марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація федеративної республіки Німеччина), що зареєстрований згідно технічного паспорта на вказаний транспортний засіб НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 та на даний час знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, що за адресою: . Городок, вул. Барона Штейнгеля, 90, Рівненської області.
Також, згідно вказаної ухвали був встановлений термін дії арешту автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація федеративної республіки Німеччина), що зареєстрований згідно технічного паспорта на вказаний транспортний засіб НОМЕР_2 на ОСОБА_4 до отримання слідчим висновку експерта за результатами проведення експертизи (комплексного дослідження транспортного засобу) у кримінальному провадженні № 0000115, але не довше ніж 1 (один) місяць з моменту винесення ухвали, тобто не довше ніж до 10.03.2020.
26.02.2020 було проведено комплексне дослідження транспортного засобу та згідно висновку експерта № 3.4-29/20 від 26.02.2020 маркувальні позначення номера двигуна наданого на експертизу автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 піддавались зміні шляхом їх видалення механічним способом (спилюванням). Під час проведення експертизи не вдалося встановити першопочаткові маркувальні позначення номеру двигуна.
З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що автомобіль марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація федеративної республіки Німеччина), має суттєве значення у кримінальному провадженні, як речовий доказ, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а також таке майно є доказом злочину, що свідчить про те, що останнє може бути приховане,пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене або відчужене, а тому з метою запобігання цього, виникає необхідність у накладенні арешту на таке майно.
Таким чином, з метою збереження речового доказу та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке є доказом можливого злочину, прокурор просить накласти арешт на майно, а саме: автомобіль марки «8кос1а РаЬіа», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація федеративної республіки Німеччина), що зареєстрований згідно технічного паспорта на вказаний транспортний засіб НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , 1976 року народження, жителя АДРЕСА_1 , який на даний час знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, що за адресою: с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 90, Рівненської області, до закінчення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні із позбавленням власника права на відчуження та розпорядження вказаним майном.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання із викладених у ному обставин, просив його задовольнити.
В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки підстави для арешту майна відсутні, усі необхідні слідчі дії з ним проведено.
Вивчивши клопотання, матеріали, якими прокурор мотивував його доводи, заслухавши доводи сторін, слідчий суддя дійшов наступного.
Із вказаних матеріалів вбачається, що СВ Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, відомості про вчинення якого 06.02.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР) за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
05 лютого 2020 року під час огляду ідентифікаційних позначень номера двигуна автомобіля марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація федеративної республіки Німеччина) з яким в територіальний сервісний центр № 5642, звернувся ОСОБА_4 , 1976 року народження, житель АДРЕСА_1 , виявлено ознаки знищення маркувальних позначень номеру двигуна.
26.02.2020 було проведено комплексне дослідження транспортного засобу та згідно висновку експерта № 3.4-29/20 від 26.02.2020 маркувальні позначення номера двигуна наданого на експертизу автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_1 піддавались зміні шляхом їх видалення механічним способом (спилюванням). Під час проведення експертизи не вдалося встановити першопочаткові маркувальні позначення номеру двигуна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
- збереження речових доказів;
- спеціальної конфіскації;
- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Отже, процесуальний закон ставить у чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, тобто відповідні дані і мають міститись у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно положень статей 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
Досудовим слідством не встановлена причетність ОСОБА_4 до злочинних дій, які являються об`єктом кваліфікації у даному кримінальному провадженні. Крім того, в рамках кримінального провадження № 0000115 від 06 лютого 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, підозра нікому не оголошена, слідчі дії фактично не проводяться. Хоча сам автомобіль і є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, проте усі сліди вчинення останнього зафіксовано органом досудового розслідування, а саме проведено відповідні огляди та судову експертизу, а отже ризику втрати доказової бази немає, наявний єдиний законний власник автомобіля (відсутні спори щодо права власності на зазначене майно), котрий не є підозрюваним, обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні, за що може бути застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, відсутня будь-яка шкода в рамках проведення останнього, а тому у подальшому застосуванні арешту вказаного автомобілю відпала потреба.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-172 Кримінального процесуального кодексу України, суддя, -
ухвалив:
В задоволенні клопотання прокурора Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 06 лютого 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1