Дата документу 19.03.2020
Справа № 501/4512/19
У Х В А Л А
19 березня 2020 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В:
13 березня 2020 року в даному кримінальному провадженні було проведено огляд приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено майно, а саме: картки, монітор, планшет, зошити, пристрій для запису камер відеоспостереження, пристрій з ультрафіолетовою лампою.
19 березня 2020 року до слідчого судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 про арешт вищезазначеного вилученого майна в якості речових доказів, так як вони є доказами злочину та в сукупності з іншими доказами підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення.
В судове засідання слідчий, власник майна та його представник, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду клопотання в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд клопотання без їх участі, що не перешкоджає подальшому розгляду клопотання.
Слідчій суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
19 березня 2020 року слідчий, в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження, звернувся до слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду місця події, проведеного 13 березня 2020 години, за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено вищезазначене майно.
Ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 19 березня 2020 року в задоволенні клопотання було відмовлено та проведений огляд місця події визнано незаконним.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Слідчий суддя вважає, що особа, яка звернулася із клопотанням, не довела в судовому засіданні існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення. Матеріали клопотання не містять жодного доказу щодо цього.
Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В частині другій статті 170 зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме - можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Слідчий суддя вважає, що особа, що подала клопотання про арешт майна, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме - можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Більш того, клопотання про арешт майна взагалі не містить посилання на обставини, які б свідчили про існування зазначених ризиків.
Крім того, відповідно до ч.1 і ч.3 ст.233, ч.3 ст.234 та ч.2 ст.237 КПК України, проведення обшуку та огляду житла чи іншого володіння особи можливі тільки на підставі ухвали слідчого судді, суду, крім невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.
Згідно п.1 ч.2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Відповідно до ч.4 ст.87 КПК України, докази, передбачені п.1 ч.2 цієї статті, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Частиною 2 статті 87 КПК України передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Як зазначалося вище, слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 19 березня 2020 року в даному кримінальному провадженні було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було тимчасово вилучено майно.
Враховуючи, що огляд місця події, проведення якого потребувало попереднього дозволу слідчого судді, було здійснено без такого дозволу, що є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя визнає докази, отримані в результаті цієї процесуальної дії, а саме - картки, монітор, планшет, зошити, пристрій для запису камер відеоспостереження, пристрій з ультрафіолетовою лампою - недопустимими доказами.
Як зазначалося вище, слідчим суддею встановлено, що огляд місця події, під час якого було тимчасово вилучено майно, визнаний незаконним, а тому накладення арешту на майно, яке було вилучене під час такого огляду неможливо.
Крім того слідчим суддею встановлено, що клопотання арешт майна надійшло до суду з порушенням строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України.
За таких обставин клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна є необґрунтованим.
Керуючись ст.ст.110, 131-132, 172-173 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Копію ухвали надіслати (вручити) прокурору, слідчому, іншим зацікавленим особам.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчій суддя