Справа № 743/2028/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/207/20
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000472 від 19.10.2019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27.11.2019, по кримінальному провадженню щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області, який зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27.11.2019 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1256 грн. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК.

Судом першої інстанції встановлено, що в період часу з 21 години 16.10.2019 по 02 годину 17.10.2019 ОСОБА_6 умисно, з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом проникнення до будинку АДРЕСА_2 , таємно викрав майна на загальну суму 1110 грн. 90 коп., чим спричинив майнову шкоду ОСОБА_9 на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений просив скасувати вказаний вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що йому не було надано захисника, майно яке він взяв, було ним одразу повернуто потерпілій, цивільний позов остання не заявляла і претензій до нього не має. Також вказав, що не зайшов би до будинку, якби знав, що він жилий.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просив залишити її без задоволення з підстав її необґрунтованості.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції всі учасники судового провадження, в тому числі і сам ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_9 , погодились на розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України без дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, а ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та дав показання щодо обставин його скоєння. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Вказане підтверджується як журналом судового засідання від 27.11.2019, так і аудіозаписом вказаного судового засідання суду першої інстанції.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема аудіозапису судового засідання суду першої інстанції, при допиті обвинуваченого, останній повідомив суду, що розуміє та погоджується з фактичними обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Дії ОСОБА_10 каліфіковані як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, шляхом проникнення до житла.

З об`єктивної сторони крадіжка полягає в дії (активній поведінці) і означає незаконне, безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, а з суб`єктивної сторони передбачає тільки прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити та¬ку шкоду.

Згідно наданих обвинуваченим показань вбачається, що він усвідомлював, що майно, яке він взяв у будинку не є його власністю і є чужим.

Крім того, житло це приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До жит¬ла прирівнюються і його складові частини, де може зберігатися майно, за винятком господарських приміщень, не пов`язаних без¬посередньо з житлом.

Під проникненням у житло, розуміється не¬законне вторгнення до нього будь-яким способом, із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання. Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.

Отже доводи обвинуваченого про те, що він думав, що будинок не жилий, не впливає на правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України.

Врахувавши зазначене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що викрадене ним було повернуто, а потерпіла не має до нього претензій майнового характеру є безпідставними, оскільки вказані обставини були відомі та були враховані судом при ухваленні вироку.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, наявність обставини, які пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання, особу винного та висновок органу пробації.

В апеляційній скарзі обвинувачений також зазначив про порушення судом норм закону, які регулюють забезпечення права на захист, а саме про відсутність під час розгляду в суді першої інстанції захисника.

Положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Стаття 59 Конституції України гарантує право кожного на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст.63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

Статтею 129 Конституції України закріплено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення обвинуваченому права на захист.

Відповідно до ст.20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.

За приписами п.3 ч.2 ст.52 КПК обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад.

У цьому кримінальному провадженні не міститься даних, які би слугували достатніми підставами для суду ставити під сумнів здатність ОСОБА_6 повною мірою реалізувати свої права, зокрема, згідно довідок медичних закладів, останній на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував.

Після вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки останній повідомив суду, що вони йому зрозумілі. Суд також роз`яснив обвинуваченому право мати захисника, клопотань про залучення якого останній не заявляв. Будучи допитаним у районному суді, обвинувачений визнав повністю свою винуватість, дав конкретні та логічні показання щодо пред`явленого йому обвинувачення, зміст яких свідчить про усвідомлення ним характеру інкримінованих йому діянь та правових наслідків їх вчинення.

За таких обставин підстав вважати, що було порушено право ОСОБА_6 на захист, немає.

У процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 заявив клопотання про призначення йому захисника, оскільки за браком коштів не міг його залучити самостійно, і це клопотання апеляційний суд ухвалою від задовольнив.

Отже, вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

За вказаних обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27.11.2019, по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3