Справа № 158/338/20 Провадження №11-сс/802/143/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

власника арештованого майна - ОСОБА_8 ,

представників власника вилученого майна ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представників власників арештованого майна ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2020 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000128 від 20.02.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України,

ВСТАНОВИВ
Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.02.2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 , погодженого із прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_13 та накладено арешт на вилучені 19.02.2020 року в ході огляду місця події, транспортного засобу марки «DAF FC 75.320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_8 , колоди дерева породи дуб в кількості 52 колоди довжиною по 110-113 см. з наступними діаметрами: 46 см, 41 см, 52 см, 48 см, 42 см, 45 см, 45 см, 45 см, 52 см, 57 см, 53 см, 52 см, 43 см, 42 см, 40 см, 46 см, 44 см, 45 см, 52 см, 52 см, 49 см, 52 см, 47 см, 44 см, 40 см, 52 см, 43 см, 84 см, 47 см, 47 см, 51 см, 41 см, 49 см, 42 см, 42 см, 46 см, 42 см, 44 см, 43 см, 43 см, 40 см, 40 см, 52 см, 53 см, 45 см, 47 см, 51 см, 48 см, 45 см, 46 см, 50 см, 45 см, та транспортний засіб марки «DAF CF 75.320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , тимчасово позбавивши можливості користуватися ними, відчужувати їх, розпоряджатися будь-яким чином.
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що оскільки вилучені в ході огляду місця події речі визнані речовим доказом, враховуючи їх значення для встановлення об`єктивної істини у провадженні, слід накласти арешт.
Не погоджуючись із рішенням суду, адвокат в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого щодо арешту вилученого в ході місця огляду від 19.02.2020 року майна.
Вказує, що його довіритель є добросовісним набувачем вилученого майна, яке не може бути предметом вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Зазначає про неприпустимість проведення обшуку під виглядом огляду місця події, що є порушенням вимог чинного КПК України.
Представник власника вилученого автомобіля ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль марки «DAF FC 75.320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_8 , оскільки органом досудового розслідування не наведено достатніх підстав для необхідності такого арешту.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, власників арештованого майна та їх представників, які апеляційну скаргу підтримали та просили ухвалу слідчого судді скасувати; прокурора та слідчого, які апеляційну скаргу заперечили та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Статтею 131 КПК України визначено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1, 2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею при розгляді даного клопотання дотримано не було.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна. Разом з тим, при вирішенні клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до ч.4 ст. 132 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливості без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Однак, як вбачається з ухвали слідчого судді Ківерцівського районного суду від 27 лютого 2020 року, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя не вказав, яким саме із критеріїв, зазначених у ч.2 ст. 167 КПК України, відповідає майно, на яке накладено арешт, та не навів жодного мотиву в підтвердження своїх висновків.
Зазначаючи в своїй ухвалі про те, що арештовані речі відповідають критеріям статті 98 КПК України, суддя не вмотивував, яким саме чином арештовані лісоматеріали та автомобіль мають відношення до речових доказів у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 246 КК України, з огляду на те, що у матеріалах відсутні дані, які б об`єктивно свідчили про встановлений факт незаконної порубки та наявності незаконно зрубаної деревини.
Крім того, матеріали містять документи, а саме: накладну №09/20 від 19.02.2020 року, товарно-транспортну накладну №09/02 від 19.02.2020 року та разовий договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом, надані ФОП " ОСОБА_11 ", згідно яких ТОВ «Укртрансзахід» поставляло, а ФОП « ОСОБА_11 » був одержувачем деревини.
Слідчим суддею не надано жодної оцінки тій обставині, що клопотання про арешт майна не містить жодних доказів, які б об`єктивно обґрунтовували факт завдання саме діями чи бездіяльністю ОСОБА_11 шкоди та її розміру, у кримінальному провадженні № 0000128 за ч.1 ст. 264 КК України, як того вимагає ст.171 КК України. Тобто не надано оцінки розумності та співмірності такого обмеження права власності.
У відповідності до ст.170 КПК України визначено коло суб`єктів, яких суд може тимчасово позбавити можливості відчужувати певне майно та розпоряджатися ним, до таких належить: підозрюваний, обвинувачений, особи, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.
Як вбачається з матеріалів клопотання та підтверджено в судовому засіданні прокурором та слідчим, станом на час перегляду справи в апеляційному порядку, підозри в кримінальному провадженні 0000128 за ч.1 ст. 264 КК України, в рамках якого здійснено накладення арешту, нікому не пред`явлено. Так як і не проведено будь-яких інших слідчих дій в цьому кримінальному провадженні з моменту вилучення майна до дня перегляду справи. Тобто, враховуючи вищевикладене, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на його вчинення ОСОБА_11 або ж перевізником ОСОБА_8 доведено не було.
Вказані обставини свідчать про істотне порушення норм процесуального права та згідно ст. 409 КПК України є безумовними підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 , погодженого із прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_13 про накладення арешту на вилучене майно та безпосередньо автомобіль, яким здійснювалось перевезення деревини.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ
Апеляційні скарги представників власників арештованого майна ОСОБА_11 ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження № 0000128 від 20.02.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.246 КК України - скасувати та постановити нову.
Відмовити старшому слідчому СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000128 від 20.02.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.246 КК України.
Головуючий
Судді