Дата документу 17.02.2020 Справа № 325/36/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/676/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 325/36/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Приазовським районним судом Запорізької області, матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 15 січня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Рівне Мелітопольського району Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 14 березня 2020 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 15 січня 2020 року та застосувати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що заявлені прокурором та встановлені судом ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, як і неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також апелянт зазначає, що він визнає вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та щиро кається у вчиненому, має практично стабільний дохід, а на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка має хворобу нирок та не працює, мати, яка також хворіє, позитивно характеризується за місцем проживання, за вчинені раніше злочини повністю поніс покарання.

Крім того, просить врахувати, що суд не взяв до уваги, що він не керував автомобілем, а був в якості пасажира, не надав доказів того, що він не був ініціатором втечі, а також безпідставно відмовив у застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, не дивлячись на те, що його дружина виявила бажання бути його поручителем.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а обвинувачений, крім того, заявив клопотання про зменшення визначеного розміру застави, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 401 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ухвала Приазовського районного суду Запорізької області від 15 січня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не оскаржується.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на розгляді Приазовського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні прокурором було заявлено клопотання про продовження, у тому числі, обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, яке було задоволено судом першої інстанції.

З таким рішенням суду погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання щодо законності рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів бере до уваги наявність певних особливостей, які істотно відрізняють порядок перевірки судового рішення у кримінальному провадженні, яке знаходиться на розгляді суду, від аналогічних рішень слідчого судді, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів контрольного провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою було вирішене на стадії підготовчого судового засідання, тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на її заміну висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд, на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Отже, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового провадження, особливо на початкових етапах цього провадження, та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто, основною метою продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії підготовчого (судового) розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, правильно встановив, що заявлені ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності та маючи непогашену судимість, знов обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти власності, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що негативно впливає на репутацію обвинуваченого та свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки.

Дані, на які посилається обвинувачений, а саме, що він практично має стабільний дохід, а на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка має хворобу нирок та не працює, мати, яка також хворіє, позитивно характеризується за місцем проживання, за вчинені раніше злочини повністю поніс покарання, як вважає колегія суддів, жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці обвинуваченого, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування та продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

З огляду на вказані обставини, обґрунтованими є ризики того, що в разі застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, про що обвинуваченим заявлена вимога в апеляційній скарзі.

Визнання ОСОБА_7 свої вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, що є виключно правовою позицією обвинуваченого, та щире каяття у вчиненому, на що він посилається в апеляційній скарзі, відповідно до ст. 66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання та враховуються судом при призначенні покарання при постановленні остаточного рішення у провадженні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з`ясувавши і дослідивши всі обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахувавши характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, обґрунтовано продовжив строк тримання ОСОБА_7 під вартою, навівши в ухвалі мотиви прийнятого ним рішення.

Підстави, на які послався суд першої інстанції, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Крім того, колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню й заявлене у судовому засіданні суду першої інстанції клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зменшення визначеного розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, з огляду на таке.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (абзац 1 ч. 3 ст. 183 КПК України).

Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Отже, розмір застави відповідно до ст. 183 КПК України встановлюється за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Водночас це питання не вирішується при розгляді клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Розмір застави у такому випадку залишається незмінним (підпункт 7 пункту 3.5 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014).

У даному провадженні застава була визначена ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Приазовського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2019 року відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який є мінімальним, та з дотриманням вимог ч. 4 ст. 182 КПК України.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду по доводам апеляційної скарги обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 15 січня 2020 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 14 березня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: