Справа № 201/3593/20
Провадження № 1-кп/201/1184/2020
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000398 з угодою про визнання винуватості по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючогоза адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

18.02.2020 о 15 год. 20 хв. працівник правоохоронного органу ОСОБА_6 , котрий призначений на посаду заступника командира 1 взводу 3 роти 5 батальйону управління патрульної поліції в Дніпропетровській області наказом Департаменту патрульної поліції № 70 о/с від 27.01.2020, згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» у складі екіпажу виконував свої службові обов`язки з підтримання публічної безпеки та порядку в Соборному районі в м. Дніпро.
Рухаючись на службовому автомобілі «ТOYOTA PRIUS» д.н.з. НОМЕР_1 по автомобільній дорозі біля буд. 11, розташованого за адресою: м. Дніпро, Соборний район, пр. Героїв помітив ОСОБА_3 , який стояв по середині проїжджої частини та порушував громадський порядок.
Під`їхавши службовим автомобілем до останнього, працівник правоохоронного органу ОСОБА_6 висловив вимогу до ОСОБА_3 щодо дотримання публічного порядку та звільнення автомобільної дороги для проїзду автотранспортних засобів.
Однак ОСОБА_3 відмовився добровільно виконувати вимоги працівника правоохоронного органу, почав безпричинно кричати та грубо виражатися нецензурною лайкою в бік поліцейських.
В подальшому, працівник правоохоронного органу ОСОБА_6 , вийшовши зі службового автомобіля, перебуваючи у форменому одязі, поверх якого розміщувався спеціальний жетон з індивідуальним номером, що посвідчує його належність до органів Національної поліції України та підтверджує повноваження, встановлені Законом України «Про Національну поліцію», керуючись п.2 ст. 18, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» у відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду № 8 від 26 червня 1992 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», приступив до виконання до своїх службових обов`язків та у встановленому законом порядку висунув ОСОБА_3 законні вимоги щодо припинення протиправних дій та на підставі ч.1 ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію», завчасно попередив ОСОБА_3 про можливість застосування до нього фізичної сили і надав достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського.
Через деякий час на вищезазначену адресу на службовому автомобілі «ТOYOTA PRIUS» д.н.з. НОМЕР_2 у складі екіпажу прибув працівник правоохоронного органу ОСОБА_7 , який призначений на посаду поліцейського управління патрульної поліції в Дніпропетровській області наказом Департаменту патрульної поліції № 1 о/с від 02.01.2020.
В цей час у ОСОБА_3 виник раптовий злочинний умисел направлений на опір працівникам правоохоронного органу під час виконанням ними покладених на них обов`язків.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 законних вимог працівників поліції та з метою припинення його протиправних дій, працівники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно до ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію», почали застосовувати до порушника фізичну силу.
Після чого ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на здійснення опору поліцейським, достовірно усвідомлюючи, що перед ним перебувають працівники поліції в форменому одязі, при виконані функціональних обов`язків, умисно почав чинити активну фізичну протидію поліцейським, яка виразилися у застосуванні фізичної сили.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_3 , користуючись перевагою над поліцейським у рості та фізичній статурі тіла, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно застосував фізичну силу, штовхав працівників поліції, неодноразово вирвався від працівників поліції, відмахнувся руками та чіплявся за їх формений одяг.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 342 КК України, а саме, опір працівникові правоохоронного орану під час виконання ним службових обов`язків.

13.04.2020 між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 342 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян що складає 3 400 гривень.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, кримінальних правопорушень невеликої чи середньої тяжкості, тяжких кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликого ступеню тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, а також відсутні умови, що суперечать інтересам суспільства, чи порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим із призначенням останній узгодженої сторонами міри покарання.

В той же час, враховуючи, що необхідність в застосування запобіжного заходу відпала, суд вважає за можливе заставу в сумі 42040 гривень внесену за обвинуваченого повернути заставодавцеві.

На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченої на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373-376, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13.04.2020 між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян що складає 3400 гривень.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави скасувати.

Заставу в сумі 42040 гривень внесену за ОСОБА_3 на підставі квитанції А-Банку № MP_AB281078VAG_12595053 від 21.02.2020 повернути заставодавцеві ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Вирок підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1