Справа № 991/3143/20
Провадження1-кс/991/3237/20
20 травня 2020 року м.Київ
Дослідивши скаргу ОСОБА_5 та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя керується наступним.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п. 5 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Разом з тим, як передбачено ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає можливість постановлення слідчим або прокурором рішення (у формі вмотивованої постанови) про відмову у визнанні особи потерпілою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
З матеріалів скарги слідчим суддею встановлено, що звертаючись до Вищого антикорупційного суду зі скаргою на рішення детектива ОСОБА_6 від 27.03.2020, ОСОБА_5 посилається не те, що йому була завдана моральна та матеріальна шкода. Моральна шкода, за твердженням ОСОБА_5 , полягає у тому, що обставини, за якими було розпочаті кримінальні провадження, досудове розслідування яких здійснює ДБР, та подальший хід таких кримінальних проваджень (збір конфіденційної інформації, виклики на допит в якості свідка, незаконне розголошення даних досудового розслідування) дискредитують останнього як політика та керівника опозиційної політичної партії. Матеріальна шкода, на переконання ОСОБА_5 , полягає у тому, що останній для захисту його прав у кримінальних провадженнях, досудове розслідування яких здійснює ДБР, звертався за правовою допомогою і, як наслідок, поніс витрати на послуги адвоката.
Оцінюючи мотиви, якими керувався детектив, спростовуючи матеріальну шкоду, що на думку ОСОБА_5 була заподіяна йому, можливими діями колишнього директора ДБР ОСОБА_9 , які полягають у незаконному впливі на прийняття рішень слідчими ДБР, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про наступне. Зі змісту оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що обґрунтовуючи відсутність матеріальної шкоди детектив зазначив, що використання правової допомоги є правом свідка, яким він може користуватися за власним бажанням. Крім цього, детектив пославшись на Закон України «Про безоплатну правову допомогу» зазначив, що у випадку неможливості оплати послуг адвоката, будь-яка особа може скористатись безоплатною правовою допомогою.
Відповідно до матеріалів скарги та пояснень учасників судового засідання, у жодному кримінальному провадженні, досудове розслідування яких здійснюються слідчими ДБР, ОСОБА_5 повідомлено про підозру в порядку, передбаченому ст. 42 КПК України, не було. У цих кримінальних провадження він має статус свідка.
Згідно рішення Конституційного суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009, а також п. 2 ч. 1 ст. 66 КПК України свідок має право користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката. Разом з тим, зазначена можливість є правом будь-якої особи та не свідчить, навіть за умови здійснення оплати за правову допомогу під час здійснення процесуальних дій, про те, що свідку було спричинено майнову шкоду. В іншому випадку будь-який свідок, який має можливість скористатися оплатною правовою допомогою під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій, автоматично має набувати статусу потерпілого. Твердження адвоката ОСОБА_4 про те, що понесені витрати на правову допомогу є підтвердженням завдання шкоди в розумінні ст. 55 КПК України, де зазначено, що потерпілим є фізична особа якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, не може носити беззаперечний і очевидний характер. З огляду на зазначені обставини, на переконання слідчого судді, доводи, якими керувався детектив на час винесення постанови є обґрунтованими.
На підставі викладеного, слідчий суддя робить висновок, що зміст постанови відповідає вимогам ст. 110 КПК України щодо повноти, обґрунтованості та мотивування процесуального рішення, що підтверджується перевіреними в судовому засіданні матеріалами.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 55, 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1