Справа № 753/108/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/552/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, неодруженого, з базовою середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.06.2003 Деснянським районним судом міста Києва за ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі;
- 30.03.2011 Святошинським районним судом міста Києва за ч.2 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 1700 гривень;
- 26.02.2013 Деснянським районним судом міста Києва за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений 10.10.2016 з Бучанської виправної колонії по відбуттю строку покарання;
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 10.11.2018 близько 16 год. 20 хв., ОСОБА_8 у телефонному режимі з невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) за грошові кошти у сумі 400 гривень домовився щодо незаконного придбання особливо небезпечного наркотичного засобу - метадону (фенадону), для власного вживання, без мети збуту. Після чого, через платіжний термінал «Приватбанк», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 2, перерахував зазначені грошові кошти на вказаний особою рахунок та отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи вказівки про місце знаходження наркотичного засобу.
Того ж дня, близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_8 під електронною будкою, за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, підібрав раніше замовлений наркотичний засіб - метадон (фенадон) масою 0,267 г, тим самим умисно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, незаконно придбав шляхом безконтактного продажу та став зберігати для власного вживання без мети збуту наркотичний засіб - метадон (фенадон), масою 0,267 г.
Після чого, ОСОБА_8 , проходячи по вул. Харківське шосе, 156 в м. Києві, при виді працівників поліції викинув на землю поліетиленовий згорток, в середині якого знаходилась порошкоподібна речовина, масою 0,267 г, яка містить наркотичний засіб - метадон (фенадон), масою 0,200 г, який ОСОБА_8 будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України умисно, незаконно, всупереч вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.2015, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінет міністрів України від 03.06.2009 № 589 придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.
Метадон (фенадон), згідно зі Списком № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» Таблиці II «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Таким чином, ОСОБА_8 здійснив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу метадону (фенадону), без мети збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України.
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня його затримання в порядку виконання даного вироку. Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні на користь держави. Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року в частині призначеного покарання, а саме змінити міру покарання на більш м`яке у виді умовного терміну.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що він повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та щиро розкаюється.
При розгляді апеляційної скарги, просить звернути увагу на те, що його мати, ОСОБА_9 є особою похилого віку, пенсіонеркою, яка часто хворіє, не має можливості самостійно пересуватися та потребує постійного догляду та допомоги ОСОБА_8 . Окрім того, дружина обвинуваченого ОСОБА_8 перебуває на 4-ому місяці вагітності та виховує 5-ти річного сина. Ніхто із членів сім`ї обвинуваченого ОСОБА_8 не працюють та потребують його допомоги.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, неодноразово належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги що стверджується, зокрема, рекомендованими повідомленням, які містяться в матеріалах провадження, обвинувачений ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явився.
Окрім того, відповідно до наявного в матеріалах провадження рапорту ст. ДОП Святошинського УП ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_10 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , зі слів його матері ОСОБА_9 , не проживає за вказаною адресою на протязі останніх двох місяців, і зв`язку з ним не підтримує, де він може перебувати на теперішній час їй невідомо.
Тому, зважаючи на обізнаність обвинуваченого про подачу ним відповідної апеляційної скарги та його обов`язок вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, що випливає з практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення "Пономарьов проти України", яке хоча й стосується вирішення питання поновлення строку на оскарження з підстав неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, та вказує на те, що навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що опосередковано може бути застосовано у вказаній частині до даних правовідносин), неявка до суду апеляційної інстанції протягом такого тривалого строку - свідчить про його неналежну процесуальну поведінку та нехтування своїми обов`язками, що дає апеляційному суду підстави вирішити питання про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого без його участі.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що призначене йому покарання є занадто суворим тобто таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований.
Також, відповідно до вимог ст.65 КК України суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, а саме за ч.2 ст.309 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом визнано рецидив злочинів.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Тому, доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі про призначення останньому більш м`якого покарання, у виді умовного терміну, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що його мати є особою похилого віку, пенсіонеркою, яка часто хворіє, не має можливості самостійно пересуватися та потребує постійного догляду, та перебування на його утриманні дружини, яка перебуває на 4-ому місяці вагітності та виховує 5-ти річного сина, є необґрунтованими.
Так, призначене судом першої інстанції покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 років позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а вирок Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4