Справа № 333/6078/19
Провадження № 1-кп/333/207/20
УХВАЛА
11 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження №333/6078/19 (1-кп/333/702/19) відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся із клопотанням про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на два місяці. Мотивуючи своє клопотання, прокурор вказав, що останній обґрунтовано обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. ОСОБА_5 раніше судимий, обвинувачується у скоєнні злочину, який відноситься до категорії тяжких. Обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, відсутній постійний дохід, офіційно не працевлаштований, схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Враховуючи вказані обставини, прокурор у своєму клопотанні дійшов висновку, що на цей час існують ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого злочину. На думку прокурора інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 застосувати неможливо, так як: під час особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проте, в даному випадку у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки та постійна робота, тому є ризик переховування останнього; особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні; відсутність постійного джерела доходів унеможливлює застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави.

Потерпіла ОСОБА_4 наполягала на продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як вважає, що ОСОБА_5 може знов продовжувати вчиняти злочинні дії.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 заявив, що ризики, які були встановлені під час досудового розслідування, відпали і на цей час вони відсутні. Крім того, у прокурора відсутні докази, що обвинувачений має намір ухилитися від суду та вчинити новий злочин. На цей час ОСОБА_5 має постійне місце мешкання у м. Запоріжжі, до свого затримання обвинувачений постійно, хоча і неофіційно працював вантажником в ТОВ «АТБ», має на утриманні неповнолітню дитину. Інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі зможе, на думку захисника, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

ОСОБА_5 повністю підтримав думку свого захисника та просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Суд, розглянувши клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , вислухавши думки прокурора, потерпілої, захисника і обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до такого.

Судом встановлено, що 26.08.2019 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.10.2019 року. Ухвалами суду від 21.10.2019 року, від 12.12.2019 року, від 14.01.2020 року строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 був продовжений по 20.12.2019 року, 15.01.2020 року і 14.02.2020 року.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

На думку суду, прокурор у судовому засіданні довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 міг вчинити злочин, вказаний в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово (6 разів) судимий за скоєння умисних, у т.ч. корисливих злочинів; звільнився лише у 2018 році по відбуттю покарання за останньою судимістю), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (розведений, до затримання мешкав з цивільною дружиною, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , 2016 року народження, мешкає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 обвинувачений не проживає). При цьому, суд враховує думку потерпілої ОСОБА_4 , яка у судовому засіданні категорично наполягала на продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно ОСОБА_5 .

Суд також враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу.

Водночас, в даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, ризик вчинення ОСОБА_5 іншого злочину є настільки вагомим, що суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти забезпеченню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Отже, враховуючи вказані обставини, клопотання прокурора необхідно задовольнити, а строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , на думку суду, доцільно продовжити.

Керуючись ст.ст. 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 10.04.2020 року (включно).

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, а також надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 12.02.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1