Справа № 196/856/19
№ провадження 1-в/196/2/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Царичанка подання Царичанського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про вирішення питання про призначення покарання за сукупністю вироків,

В С Т А Н О В И В:
На обліку в уповноваженому органі з питань пробації Царичанського району перебуває гр. ОСОБА_4 , засуджений 03.06.2019 року вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, за ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

18.07.2019 року гр. ОСОБА_5 засуджений вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області за ст.309 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, за ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Представник органу пробації ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд подання у його відсутність та підтримує подання в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні подання органу пробації не підтримав та пояснив, що в даному випадку слід виконувати кожен вирок окремо.

Суд, заслухавши думку прокурора, проаналізувавши матеріали подання, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час на виконанні у Царичанському районному секторі філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_4 перебувають два вироки Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2019 року та від 18.07.2019 року, згідно з якими його звільнено від відбування покарання з випробуванням строком один рік по кожному вироку відповідно.

Вказані вироки перебувають на виконанні у Царичанському районному секторі філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області окремо, що підтверджено матеріалами подання, розпорядженнями суду про направлення вказаних вироків на виконання.

Так, відповідно до п.11 ч.1 ст 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Із змісту даної статті вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Як вбачається із матеріалів справи, вищезазначені вироки відносно ОСОБА_4 набрали законної сили та усі направлені на виконання до Царичанського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області, де перебувають на виконанні.

Згідно роз`яснень, котрі містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За аналогією можна зробити висновок, що й у разі, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі та, як встановлено у судовому засіданні, навіть до вчинення злочину, за який вона була засуджена першим вироком, інший злочин, за який до неї знову було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та кожен вирок виконується самостійно.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст.1 КК України та ст.2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, котрі містяться у вищезазначеній постанові, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України (1960 року) не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Суд не вбачає перешкод для самостійного виконання двох вищезазначених вироків суду відносно засудженого ОСОБА_4 , оскільки інший злочин ним вчинено до постановлення попереднього вироку, а не під час іспитового строку.

Суд вважає за необхідне вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків шляхом їх самостійного виконання.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що вирішення зазначеного подання порушує суть вироків, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні подання Царичанського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про вирішення питання про призначення покарання за сукупністю вироків, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуюча ОСОБА_7