Ухвала
Іменем України
23 січня 2020 року

м. Київ
справа № 583/3671/17
провадження № 51-1229 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року,
встановив:
Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано невинуватими у висунутому їм обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодами від 14 серпня 2017 року, 11 жовтня 2017 року та епізодами від: 28 вересня 2017 року; 03 жовтня 2017 року; 09 жовтня 2017 року та виправдано їх у зв?язку із відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
ОСОБА_5 засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Зараховано у строк покарання, призначеного ОСОБА_5 , строк попереднього ув`язнення за період з 19 січня 2003 року по 08 червня 2004 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до положень ст. 72 ч. 5 КК України.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року вирок суду першої інстанції змінено в частині визнання невинуватими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у висунутому їм обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодами від 14 серпня 2017 року, 11 жовтня 2017 року та епізодами від: 28 вересня 2017 року; 03 жовтня 2017 року; 09 жовтня 2017 року за відсутністю складу злочину.

Постановлено вважати обсяг викраденого майна за епізодами від 14 серпня 2017 року, 11 жовтня 2017 року таепізодами від: 28 вересня 2017 року; 03 жовтня 2017 року; 09 жовтня 2017 року, за якими обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виправдані за відсутністю складу злочину, таким, що виключений судом із обсягу обвинувачення.
Виключено із вироку суду зарахування в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення з 19 січня 2003 року по 09 червня 2004 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838 від 26 листопада 2015 року.
В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишено без зміни.
Судові рішення щодо ОСОБА_5 у касаційному порядку не оскаржуються.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання положень зазначеної статті.
Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
У прохальній частині касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду у зв?язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість і просить призначати більш м?яке покарання на підставі ст. ст. 66, 69 КК України.
Разом з тим, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений, зазначаючи про суворість призначеного йому покарання, одночасно посилається як на підставу для скасування судових рішень, на неповноту та однобічність судового розгляду та невірну оцінку здобутих доказів, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином засуджений допускає суперечності при обґрунтуванні своєї скарги, оскільки скасування чи зміна судових рішень через неповноту та однобічність судового розгляду, невірну оцінку доказів у кримінальному провадженні, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та скасування чи зміна судових рішень через суворість призначеного покарання є взаємовиключними обставинами.
Крім того, згідно ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Таким чином, прохальна частина касаційної скарги засудженого викладена без урахування вимог ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3