Справа № 216/1919/20
Провадження № 1-кс/216/1055/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2020 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 скаргу ліквідатора відкритого акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого машинобудування» арбітражного керуючого ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 23 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 000408 від 27 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2020 року арбітражний керуючий ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною скаргою, яку мотивував тим, що 05 грудня 2019 року він як ліквідатор відкритого акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого машинобудування» (далі ВАТ «Криворіжгірмаш») звернувся до Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом знищення та пошкодження належного товариству майна, що заподіяло шкоду в особливо великих розмірах. Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року було зобов`язано Криворізький ВП ГУНП в Дніпропетровській області відповідно до вимог ст. 214 КПК України внести до ЄРДР відповідні дані за вказаною заявою. 19 березня 2020 року він звернувся з заявою про визнання ВАТ «Криворіжгірмаш» потерпілим та залучення його представником потерпілого в кримінальному провадженні. Однак 23 березня 2020 року слідчою ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання. Скаржник вважає таку постанову слідчої незаконною, необґрунтованою й такою, що суперечить нормам КПК України, оскільки товариство мало набути статус потерпілого з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Посилаючись на викладене, скаржник просив скасувати оскаржувану постанову слідчого.

Скаржник у судове засідання не з`явився, подавши до суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності через установлений карантин.

Слідча СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про час і місце розгляду скарги повідомлена належним чином, однак у судове засідання для підтримки прийнятого нею рішення не з`явилась, що не є перешкодою для розгляду скарги відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що 05 грудня 2019 року арбітражний керуючий ОСОБА_3 як ліквідатор ВАТ «Криворіжгірмаш» звернувся до Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про знищення та пошкодження ОСОБА_5 і ТОВ «Дніпрофіш» майна, яке належить ВАТ «Криворіжгірмаш», що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Оскільки Криворізьким відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області відомості за вказаною заявою арбітражного керуючого ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, за скаргою останнього ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року було зобов`язано Криворізький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідно до вимог ст. 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ВАТ «Криворіжгірмаш» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_3 від 05 грудня 2019 року про вчинення кримінального правопорушення за фактом знищення та пошкодження майна, що заподіяло шкоду в особливо великих розмірах.

На підставі цієї ухвали слідчого судді 27 лютого 2020 року слідчим відділом Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області за даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000408 від 27 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, та розпочато досудове розслідування.

19 березня 2020 року арбітражний керуючий ОСОБА_3 як ліквідатор ВАТ «Криворіжгірмаш» звернувся до Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про визнання ВАТ «Криворіжгірмаш» потерпілим у цьому кримінальному провадженні та залучення його представником указаного потерпілого.

Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 23 березня 2020 року було відмовлено в задоволенні зазначеної заяви ОСОБА_3 з підстав її необґрунтованості.

При винесенні цієї постанови слідчий виходив із того, що на даний час слідством не встановлено достовірних фактів належного виконання арбітражним керуючим ОСОБА_3 обов`язків ліквідатора ВАТ «Криворіжгірмаш», а також достатніх відомостей про завдання цьому товариству будь-якої шкоди.

Не погодившись з такою постановою слідчого, арбітражний керуючий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з цією скаргою на підставі п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Оцінивши оскаржувану постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та дослідивши додані до скарги матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що таке рішення слідчого не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, загальним засадам і завданням кримінального провадження, є необґрунтованим і передчасним з огляду на таке.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 25 КПК України слідчий зобов`язаний в межах своєї компетенції, зокрема, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обов`язком органу влади є проведення «ефективного офіційного розслідування», здатного призвести до встановлення фактів справи та, якщо скарги виявляться правдивими, до встановлення та покарання винних осіб (рішення ЄСПЛ у справі «Дєдовський та інші проти Росії»).

При цьому мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою ЄСПЛ, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (рішення ЄСПЛ у справі «Алексахін проти України»).

Відповідно до положень чч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно із ч. 2 ст. 58 КПК України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Із матеріалів скарги випливає, що до заяви про вчинення кримінального правопорушення арбітражним керуючим ОСОБА_3 були додані необхідні й достатні документи як на підтвердження своїх повноважень ліквідатора ВАТ «Криворіжгірмаш» (зокрема, відповідна ухвала суду), так і на підтвердження завданої, на думку заявника, майнової шкоди товариству (зокрема, звіт про оцінку майна та висновок судового експерта).

Разом з тим пунктом 3 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частиною 2 ст. 91 КПК України визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому за змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

За таких обставин погодитись з наведеним висновком слідчого на цій стадії кримінального провадження не можна.

При цьому слідчий суддя зважає на вимоги ч. 5 ст. 55 КПК України, якими передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Проте встановлені вище обставини та наведені норми закону поза розумним сумнівом свідчать про відсутність таких підстав під час прийняття слідчим оскаржуваного рішення.

Водночас слідчий суддя звертає увагу на те, що за змістом оскаржуваної постанови слідчий, вдавшись на цій стадії досудового розслідування до такого детального аналізу наданих саме арбітражним керуючим ОСОБА_3 документів на підтвердження обставин, викладених ним у заяві про вчинення злочину, фактично встановив неналежне виконання останнім обов`язків ліквідатора товариства (зокрема, неприйняття до свого відома майна банкрута, невжиття жодних заходів для повернення майна у власність банкрута), не перевіривши виконання попереднім ліквідатором ОСОБА_6 ухвали господарського суду від 21.01.2015 року, а також визнав ТОВ «Дніпрофіш» добросовісним набувачем спірного майна, перейнявши таким чином на себе функції суду.

З огляду на викладене визнати оскаржувану постанову слідчого законною та обґрунтованою не можна.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_3 задовольнити та скасувати оскаржувану постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 58, 110, 303-307 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ліквідатора відкритого акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого машинобудування» арбітражного керуючого ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 23 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 000408 від 27 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 23 березня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 000408 від 27 лютого 2020 року - скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1