ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/881/20 Справа № 192/2018/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000610 від 01 жовтня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2020 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000610 від 01 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України повернуто прокурору.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції посилався на невідповідність обвинувального акту вимогам закону, а саме на те, що в обвинувальному акті, в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, зазначено місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 за адресом: АДРЕСА_1 , яка не відповідає дійсності, оскільки обвинувачений за судовими викликами, направленими за вказаною адресою, до суду жодного разу не з`явився, а судові рішення про здійснення приводу обвинуваченого до суду не були виконані та надані суду рапорти співробітників поліції про їх виконання містять суттєві протиріччя. Окрім того, суд вказує на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ч. 1 ст. 109 КПК України, оскільки реєстр матеріалів досудового розслідування містить у собі неповноту щодо проведених процесуальних дій.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати через невідповідність висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що обвинувальний акт в повному обсязі відповідає вимогам ст. 291 КПК України, та у суду першої інстанції не було причин стверджувати, що адреса проживання обвинуваченого є невірною. На думку прокурора, суд дійшов помилкового висновку, щодо суперечності рапортів працівників поліції наданих щодо виконання ухвали про привід, адже вони свідчать лише про відсутність обвинуваченого за вказаною адресою на момент її відвідування. Разом з цим, прокурор вважає, що неявка обвинуваченого в судові засідання, свідчить лише про його ухилення від явки до суду та відповідно до ст. 335 КПК України може бути підставою для зупинення провадження та оголошення його у розшук. Так, прокурор вказує, що суд в порушення вимог кримінального процесуального закону, вдався в оцінку доказів на підтвердження місця проживання та реєстрації обвинуваченого, що можливо лише в ході розгляду провадження по суті. Окрім того, прокурор вважає необгрунтованими посилання суду на неповноту відомостей, вказаних у реєстрі матеріалів досудового розслідуванн, оскільки ця обставина не є такою, що у відповідності до ст. 291 КПК України, слугувала би підставою для повернення обвинувального акту.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку та вони є слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт вказаним вимогам відповідає, а тому висновки суду щодо необхідності його повернення є необґрунтованими.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як видно з матеріалів провадження, суд здійснював виклики ОСОБА_6 за вказаною у обвинувальному акті адресою, проте обвинувачений у судове засідання жодного разу не з`явився та причини своєї неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неодноразовою неявкою обвинуваченого у підготовче судове засідання та за відсутністю відомостей про його повідомлення, ОСОБА_6 було піддано приводу, однак ухвали суду від 23 грудня 2019 року та 16 грудня 2019 року залишились без виконання.
Обґрунтовуючи свої висновки про необхідність повернення акта прокурору, суд керувався тим, що вказані в обвинувальному акту відомості про місце проживання обвинуваченого не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_6 там не проживає, на що вказує неможливість його примусового доставлення до судового засідання.
Між тим, суд не надав оцінки тим обставинам, що на виконання ухвали суду про привід обвинуваченого у судове засідання співробітником Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 було надано рапорт, згідно з яким на момент відвідування ОСОБА_6 за вказаною адресою він був відсутній, а його сусідом ОСОБА_10 було повідомлено, що 14.01.2020 обвинуваченого забрала швидка допомога до місцевої лікарні, де він перебуває на денному стаціонарі.
Наведені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, спростовують висновки суду про хибність встановлених органом досудового розслідування відомостей про місце проживання обвинуваченого.
Отже, колегія суддів вважає, що за наявності наведених відомостей, суд не перевірив поважність причин неявки обвинуваченого у судове засідання, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору.
Щодо недоліків реєстру досудового розслідування, які на думку суду першої інстанції, слугують підставою для повернення обвинувального акту, то колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 291 КПК України виключає надання суду інших документів, окрім обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування, цивільного позову та розписки або інших документів про їх отримання, що й вказує на необхідність встановлення на стадії підготовчого судового засідання лише обставин відповідності обвинувального акта вимогам закону щодо змісту та фактично забороняє суду надавати оцінку правильності зазначених у ньому відомостей а також доказам на їх підтвердження або спростування.

Отже, посилання суду першої інстанції на порушення вимог ст. 291 КПК України, як на підставу повернення обвинувального акта, є необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4