Провадження № 1-кп/727/458/19
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення - прокурора - ОСОБА_3

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4 , в його інтересах законного представника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003061 від 31.12.2018 року по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Чернівці; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком від 16.10.2019 року Першотравневого районного суду м. Чернівці за ст.185 ч.1 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доході громадян - 850,00 грн., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , 30.12.2018р. близько 18.00 год., перебуваючи на розі вулиць Головна - Ольги Гузар в м. Чернівці, підійшов до групи неповнолітніх осіб, де грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, демонструючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, зухвало себе поводив та шукав нікчемні мотиви для провокування конфліктної ситуації з ними, після чого, із метою самоутвердження за рахунок приниження інших осіб, знаходячись в громадському місці, у присутності сторонніх осіб, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань, виражаючи особливу зухвалість, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені правила поведінки і норми моралі, став словесно ображати останнього, вчинив конфлікт із ОСОБА_7 , в ході якого, наніс неповнолітньому потерпілому один удар головою в область губи і один удар кулаком правої руки в область обличчя з ліва, в результаті чого, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, у вигляді садна на нижній повіці зліва, синця на верхній губі по центру, рани забійної на внутрішній поверхні слизової оболонки верхньої губи по центру, струс головного мозку.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, визнав повністю. В порядку вимог ст.. 351 КПК України, надав покази в яких підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, у вчиненому щиро розкаявся. Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, повністю погодившись із пред`яленим йому обвинуваченням.

У наданих показаннях не заперечував вчинення ним 30.12.2018р. біля 18.00 год., конфлікту з потерпілим, на розі вулиць Головна - Ольги Гузар в м. Чернівці, в ході якого, він, безпричинно наніс ОСОБА_7 кілька ударів в область обличчя; визнав, що конфлікт з потерпілим і ще кількома особами відбувався в громадському місці, в присутності сторонніх осіб. В показаннях вказав, що під час конфлікту з потерпілим, він перебував в стані алкогольного сп`яніння, і в ході сварки вів себе неналежним чином, виражався нецензурною лайкою; не заперечував, що до подій 30.12. 2018 року він потерпілого ОСОБА_7 не знав і підстав його обмовляти не мав; станом на вказану дату був неповнолітнім.

У вчиненому щиросердечно розкаявся, просив його суворо не карати, врахувати, що він спряв слідству у розкритті злочину.

Судом встановлено, що покази обвинуваченого надані в засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумнівів у правильності розуміння ОСОБА_4 змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд, заслухавши думку учасників процесу, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу, не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, допитом неповнолітнього потерпілого та дослідженням, матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, і тих, документів, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Вимоги ч. 3 ст. 349 КК України обвинуваченому в засіданні було роз`яснено, про що підтверджено ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_7 , будучи допитаним, у присутності законного представника, матері ОСОБА_8 та представника, адвоката ОСОБА_9 , надав суду пояснення в тому, що він із друзями, 30.12. 2018 року у свій день народження, гуляли містом та після обіду, будучи на розі вулиць Головна - Ольги Гузар в м. Чернівці, побачив, як до них наближається інша компанія; в це час, хтось з його друзів запустив петарду, яка спрацювала; після чого, обвинувачений підійшов до нього і в зухвалій формі, у присутності інших осіб, виражаючись нецензурною лайкою, почав з ним сваритися за запущену петарду, що вибухла і безпричинно, наніс йому кілька ударів в область обличчя, один раз головою, інший кулаком, після чого, йому стало погано; згодом він з матір`ю звернулися до лікаря і йому були встановлені тілесні ушкодження, у вигляді садна на нижній повіці зліва, синця на верхній губі по центру, рани забійної на внутрішній поверхні слизової оболонки верхньої губи по центру, струс головного мозку

Після дачі показів, у подальші судові засідання, потерпілий ОСОБА_7 , з законним представником і захисником не з`явилися, суду було надано письмову заяву про завершення судового розгляду справи за відсутності останніх; претензій обвинуваченому висунуто не було; просили покарання призначити ОСОБА_4 на розсуд суду.

Крім цього, згідно ухвали суду від 20.12. 2019 року за клопотанням письмовим потерпілого потерпілий ОСОБА_7 , його законного представника і захисника, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 статті 125 КК України, закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить з наступного.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 296 КК, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, що склалися між такою особою та потерпілим.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

При цьому, суд керується роз`ясненнями, які містяться в п.5 Постанови №10 Пленуму ВСУ від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство», де зазначено, що за ознакою особливої зухвалості хуліганства може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знищенням чи пошкодженням майна.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи протиправні дії ОСОБА_4 вчинив у громадському місці, де на той момент перебували інші особи, на адресу яких останній висловлювався нецензурною лайкою, провокуючи людей на конфлікт. При цьому, своєю поведінкою обвинувачений демонстрував свою зухвалість, не реагував на зауваження оточуючих, і така поведінка обвинуваченого вказують саме на наявність хуліганського мотиву його дій.

Наведене вище свідчить, що характер, послідовність та спрямованість дій ОСОБА_4 були направлені на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися особливою зухвалістю, що виражалася у прагненні показати свою зневагу до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил і норм поведінки. Вказана неповага була явною, очевидною та безсумнівною для всіх, про що підтвердив допитаний у судовому засіданні потерпілий і суто даного, не заперечував і сам обвинувачений.

Суд, за аналізом і сукупністю з`ясованих в судовому засіданні обставин, перевірених доказами, дійшов висновку, що достовірність показів потерпілого та й самого обвинуваченого щодо вчиненого кримінального правопорушення 30.12. 2018 року, які сумнівів не викликають.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що при обставинах, установлених судом, вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України.

Відповідно до змісту ст. ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як роз`яснено в п.14 зазначеної вище постанови при призначенні покарання за хуліганство суди зобов`язані в кожному конкретному випадку і стосовно кожного підсудного неухильно додержувати вимог ст. 65 КК щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття і сприяння в розкритті злочину, відсутність претензій матеріального і морального характеру з боку потерпілого, т.б. відшкодування шкоди, вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає, відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 К України до покарання у вигляді штрафу, який був сплачений; не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, має постійне зареєстроване місце проживання, за яким позитивно характеризується, вчинив злочин у неповнолітньому віці і щодо неповнолітньої особи потерпілого, думку потерпілого, його законного представника щодо призначення обвинуваченому покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України являється злочином невеликої тяжкості, особу винного, його ставлення до скоєного та наслідків.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу в межах санкції частини цієї статті.

Речові докази, судові витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався і з врахуванням належної процесуальної поведінки останнього, суд не вбачає підстав до обрання ОСОБА_4 до набрання вироком чинності запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим обвинуваченням, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень).

На підставі ст. 70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання, шляхом часткового складання, приєднати не відбуту частину покарання, за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.10.2019 року та остаточно до відбування призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , до набрання вироком чинності, не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1