Справа №463/1948/20
Провадження №1-кс/463/2055/20
У Х В А Л А

23 квітня 2020 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 про відмову визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 17.01.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000007 від 09.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.384, ч.2 ст.383, ч.1 ст.366 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що 27.02.2020 року ОСОБА_4 було отримано постанову слідчого від 17.01.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000007 від 09.01.2019 року. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст.55 КПК України. Твердження слідчого щодо відсутності моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки слідчим не встановлено об`єктивних даних щодо наявності або відсутності такої шкоди. Слідчим не здійснено жодних заходів для встановлення виду та розміру шкоди, не проведено жодних слідчих дій, зокрема, не допитано заявника ОСОБА_4 по суті заяви та проігноровано ухвалу суду, якою зобов`язано слідчого належним чином розглянути заяву ОСОБА_4 від 16.09.2019 року про залучення до кримінального провадження як потерпілого. Факти, викладені у постанові слідчого не відповідають дійсним обставинам справи, постанова не є вмотивованою та не містить жодної підстави вважати ОСОБА_4 особою, якій не завдано шкоди. А тому, просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 17.01.2020 року про відмову у визнанні потерпілим.
Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, разом з тим, скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги, не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарги проведено без його участі.
Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів скарги, ОСОБА_4 16.09.2019 року звернувся до слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові із заявою про залучення його як потерпілого до кримінального провадження за № 0000007 від 09.01.2019 року. За його заявою слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_6 20.09.2019 року винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка скасована ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29.10.2019 року. Зобов`язано слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 16.09.2019 року про залучення до кримінального провадження як потерпілого.
На виконання ухвали слідчого судді від 29.10.2019 року, слідчим ОСОБА_5 повторно розглянуто заяву ОСОБА_4 та 17.01.2020 року винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000007 від 09.01.2019 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, зокрема, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Як вбачається з матеріалів скарги, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000007 від 09.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.384, ч.2 ст.383, ч.1 ст.366 КК України.
У заяві про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого, ОСОБА_4 зазначає, що йому було завдано моральної шкоди у зв`язку із проведенням незаконного обшуку на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28.08.2018 року, за місцем його реєстрації.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Частина перша ст.22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Разом з тим, у поданій скарзі та заяві про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого, жодних фактичних даних про заподіяння ОСОБА_4 саме вчиненням кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.384, ч.2 ст.383, ч.1 ст.366 КК України моральної, фізичної або майнової шкоди не зазначено. Сам факт звернення із заявою не є визначальним для вирішення питання про визнання особи потерпілою.
Виносячи оскаржувану постанову про відмову у визнанні потерпілим, слідчим надано оцінку обставинам, зазначених у заяві ОСОБА_4 , внаслідок чого вбачається передчасним визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні.
Під час розгляду скарги по суті, слідчим суддею не встановлено фактів, які б свідчили про те, що неправомірними на думку скаржника діями старшого оперуповноваженого з ОВС відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ ОУ ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_7 , йому завдано як і моральної, так і матеріальної шкоди. Слідчим правомірно було відмовлено ОСОБА_4 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, а тому, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.107, 303, 304, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 17.01.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000007 від 09.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.384, ч.2 ст.383, ч.1 ст.366 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1