Справа № 439/596/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1371/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0000725 від 27.12.2018 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, за ч. 1 ст. 388 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 ,

на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Запобіжний захід підозрюваному не обирався.

За вироком суду ОСОБА_7 07 грудня 2018 року, приблизно о 09:00 год., достовірно знаючи, що переданий йому на відповідальне зберігання автомобіль марки «КРАЗ 6510», самоскид, шасі № НОМЕР_1 , 1992 року випуску, із державним номерним знаком НОМЕР_2 є описаним та арештованим майном із встановленою забороною його використання, діючи умисно, всупереч встановленим обмеженням, став використовувати зазначений транспортний засіб, а саме, попросив свого знайомого ОСОБА_8 переїхати даним автомобілем із м. Броди у с. Конюшків Бродівського району Львівської області та у зворотньому напрямку, де поблизу с. Конюшків Бродівського району останнього було зупинено інспекторами сектору реагування патрульної поліції Бродівського відділення поліції.

Окрім цього, 13 лютого 2019 року, приблизно о 12:20 год., ОСОБА_7 керував вказаним автомобілем та рухався по вул. Львівській у м. Броди Львівської області, де був зупинений працівниками Бродівського відділення поліції, тим самим, порушивши встановлені обмеження права користуватися даним описаним майном.

Таким чином, ОСОБА_7 порушив обмеження (обтяження) права користуватися майном, на яке накладено арешт, яке йому було ввірено, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 388 КК України.

Не погоджуючись з таким вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати та винести ухвалу про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України

Апеляційна скарга мотивована тим, що законодавство дозволяє особі, якій передано на зберігання арештоване майно, користуватися ним, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна). В постанові опису й арешту майна, а саме транспортних засобів, від 19 листопада 2018 року державним виконавцем незаконно встановлено обмеження права користування цим майном, оскільки таке зроблено всупереч положенням ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», як і усі інші дії державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого документа ЗВП № 5745010 є також незаконними, адже вчинені з перевищенням повноважень, наданих державному виконавцю законом.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого на підтримання поданої ним апеляційної скарги, а також доводи прокурора на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , характеризується вчиненням відповідних дій (розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії) з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, як загальним (особою, якій це майно ввірено), так і спеціальним суб`єктом - представником банку або іншої фінансової установи банківських операцій.

Встановивши, що ОСОБА_7 є особою, якій було ввірено (передано на зберігання) описане і арештоване майно, зокрема транспортний засіб - автомобіль марки «КРАЗ 6510», самоскид, шасі № НОМЕР_1 , 1992 року випуску, із державним номерним знаком НОМЕР_2 і щодо якого державним виконавцем встановлено заборону користування, двічі порушив це обмеження, суд першої інстанції вірно кваліфікував ці дії за ч.1 ст.388 КК України.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що на примусовому виконанні в Бродівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває зведене виконавче провадження ВП № 57454010 з примусового виконання наказів господарського суду та постанови Управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області, а також виконавчого листа, виданого окружним судом про стягнення з ОСОБА_7 грошових коштів, на загальну суму 57 432 грн 08 коп.

В ході здійснення виконавчого провадження, у зв`язку із невиконанням боржником своїх обов`язків добровільно, державним виконавцем 19 листопада 2018 року винесено постанову опису й арешту майна, якою описано і накладено арешт, зокрема, на транспортний засіб - «КРАЗ 6510», самоскид, шасі № НОМЕР_1 , 1992 року випуску, із державним номерним знаком НОМЕР_2 . Також щодо усього арештованого майна встановлено обмеження права користування ним: заборонено користування. Описане майно прийнято ОСОБА_7 на відповідальне зберігання, про що свідчить його власноручний підпис у цій постанові.

Всупереч забороні державного виконавця, ОСОБА_7 користувався арештованим майно, а саме: 07 грудня 2018 року з його дозволу майном користувалась інша особа, а 13 лютого 2019 року сам затримувався працівниками поліції.

Наведені обставини підтверджено зібраними та належно перевіреними і вірно оціненими судом першої інстанції доказами, а саме: показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , рапортом від 07 грудня 2018 року, поданням від 20 грудня 2018 року, а також матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає доводи скарги про те, що законодавство дозволяє особі, якій передано на зберігання арештоване майно, користуватися ним, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна), юридично неспроможними з огляду на таке.

Питання арешту і вилучення майна (коштів) боржника врегульовано положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною другою цієї статті закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

А згідно із частиною п`ятою цієї норми, про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

Тлумачення цієї норми, у системному зв`язку з положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що зберігач може у певних випадах користуватися арештованим та переданим йому на зберігання майном, проте це не дозволяється робити, якщо таке обмеження встановлено державним виконавцем в постанові про арешт майна боржника.

Вказана вище постанова опису й арешту майна від 19 листопада 2018 року складена державним виконавцем за участю ОСОБА_7 , копія такої ним отримана, а її зміст підтверджує, що обвинувачений був обізнаний про встановлене обмеження користування арештованим майном, а також попереджений про кримінальну відповідальність за порушення цієї заборони.

Як підтвердив сам обвинувачений в суді апеляційної інстанції, рішення (дії) державного виконавця, зокрема, щодо проведення опису та арешту майна (транспортних засобів), а також заборони ним користуватися, у встановленому законодавством порядку не оскаржувались. У зв`язку із цим, доводи апеляційної скарги про незаконність таких дій також є юридично неспроможними.

Твердження обвинуваченого про те, що в ході розгляду справи не з`ясовано, чи отримав він доходи від використання арештованого майна не мають жодного правового значення для вірного її вирішення. Пояснення його в суді апеляційної інстанції про те, що 13 лютого 2019 року він переміщував майно з одного місця в інше за приписом працівників поліції, скаржником не підтверджено.

Оскільки в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного вироку, такий на переконання колегії суддів є обґрунтованим, висновки суду, наведені у ньому, належним чином мотивовані. У зв`язку з цим такий вирок підлягає залишенню в силі, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення

Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 388 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4