ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1413/20
Провадження № 1-кс/362/371/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання голови ФГ «Мрія» ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000105 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:
10.03.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання голови ФГ «Мрія» ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000105 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, обґрунтовуючи його тим, що Васильківським відділом поліції Головного управління Національної поліції України в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000105 від 13.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2019 року задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:012:0168, :02:008:0007, із забороною вчинення дій щодо проведення державної реєстрації зміни меж, зміни конфігурації, зміни цільового призначення, державної реєстрації поділу та об`єднання земельних ділянок з вказаними кадастровими номерами .

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.05. 2019 року задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0008, :02:008:0009, :02:008:0010, :02:008:0011, :02:008:0012, :02:008:0013, :02:008:0014, :02:008:0015, :02:008:0016 із забороною вчинення дій щодо проведення державної реєстрації зміни меж, зміни конфігурації, зміни цільового призначення, державної реєстрації поділу та об`єднання земельних ділянок з вказаними кадастровими номерами. Вказані 9 ділянок утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0007, на яку теж накладено арешт.

Відповідно до Статуту ФГ «Мрія» від 03.12.2018 року ОСОБА_3 є засновником відповідного ФГ «Мрія». Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань керівником ФГ «Мрія» є ОСОБА_3 ..

Заявник із обґрунтуванням сторони обвинувачення щодо накладення арешту незгодний в повному обсязі виходячи із наступного.

Основною правовою підставою при накладенні арешту на вказані земельні ділянки слугувало те, що вони були надані у 1992 році на праві постійного користування землею для ведення селянського /фермерського/ господарства ОСОБА_5 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії Б№ року, а не фермерському господарству «Мрія». Посилаючись на ст. 92 Земельного кодексу України, сторона обвинувачення вважає, що можливість передачі земельних ділянок на праві постійного користування фермерським господарствам не передбачено.

Враховуючи, що зазначені земельні ділянки виділялися у постійне користування в 1992 році за цільовим призначенням для ведення селянського /фермерського/ господарства, і, відповідно, ФГ «Мрія» засновником та головою якого виступав ОСОБА_5 , то й розглядати питання виникнення у фермерського господарства права постійного користування земельними ділянками слід в контексті діючого законодавства станом на 1992 рік.

Так, станом на 1992 рік питання передачі у постійне користування земельних ділянок для ведення селянського /фермерського/ господарства регулювалося нормами Земельного кодексу України 1990 року в редакції від 1992 року (надалі - ЗК 1990 р.) та Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року №2009 (надалі - Закон 2009-XII).

Відповідно до ст.7 ЗК 1990 р. користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.51 ЗК 1990 р. громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно, до ст.2 Закону 2009-ХІІ, селянське фермерське господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. Інтереси селянського (фермерського) господарства перед державними, кооперативними, громадськими, зарубіжними, іншими підприємствами і організаціями, окремими громадянами представляє голова господарства. На ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається Державшій акт на право довічного успадковуваного володіння землею або приватної власності.

Відповідно до ст.5 Закону № 2009-ХІІ передбачено, що земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду.

Відповідно до статті 8 Закону № 2009-ХІІ передбачено, що після одержання Державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування. Після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельно ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку; вступає в ділові відносини з іншими підприємствами, установами та організаціями; визнається як. самостійний товаровиробник державними і господарськими органами при плануванні економічного, соціального розвитку регіону. Сільська, селищна Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, надану господарству земельну ділянку.

Тобто, ЗК 1990 р. не передбачав передачу земельної ділянки ні у власність, ні у постійне користування безпосередньо фермерському господарству. Так само, це не було передбачено і Законом 2009-ХІІ. Навпаки, Законом 2009-ХІІ чітко передбачено процедуру створення фермерського господарства і, відповідно, набуття у такого фермерського господарства право на землю. Тобто, по суті фермерське господарство є особливим видом підприємницької діяльності, яке створюється вже під фактично виділену для цієї мети земельну ділянку, через голову такого фермерського господарства. Про це також свідчить і норма п.п.3 ч.1 ст. 27 ЗК України 1992 р. відповідно до якої право користування земельною ділянкою припиняється уразі припинення діяльності селянського (фермерського) господарства.

Таким чином, право фермерського господарства на земельну ділянку виникає після дотримання умов передбачених ст.8 Закону 2009-ХІІ. В даному випадку, всі умови з боку ФГ «Мрія», було дотримано, а саме, голова фермерського господарства ОСОБА_5 отримав, відповідно до вимог ч.4 ст.2 Закону 2009-ХІІ, Державний акт на право постійного користування земельної ділянки для організації селянського (фермерського) господарства. Навіть у самому Державному акті чітко зазначено, шо: «Государственный акт выдан крестьянскому/фермерському хазяйству гр. ОСОБА_6 ...». Відразу після отримання Державного акту, головою фермерського господарства ОСОБА_5 безпосередньо було здійснено державну реєстрацію самого фермерського господарства «Мрія», яке набуло статусу юридичної особи, отримано печатку та відкрито відповідний рахунок у банку. Таким чином, ФГ «Мрія» набуло право постійного користування вищезазначеними земельними ділянками, а в 2018 році ФГ «Мрія» було лише приведено документацію у відповідність до діючого законодавства.

Заявник вказав, що посилання сторони обвинувачення на такий юридичний факт як державна реєстрація зазначених земельних ділянок державним реєстратором ОСОБА_7 , то відповідно до роз`яснення Головного управління Держгеокадастру Київській області відповідно до ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою, щодо інвентаризації земель погоджується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику земельних відносин і затверджується замовником технічної документації.

Уповноваженим органом, а саме Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було видано наказ від 08.06.2018 року №10-5263/15-18-сг згідно із яким фермарському господарству надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення фермерського господарства.

На підставі даного наказу було розроблено відповідну землевпорядну технічну документацію, яка була розглянута та щодо якої Відділом у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 30.08.2018 року було видано висновок про погодження розробленої ТОВ «Виробничий Центр ДЗК» на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 08.06.2018 року №10- 5263/15-18-сг технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення фермерського господарства. Тобто, погодження землевпорядної документації отримано.

Після цього, Головне управління Держгеокадастру у Київській області листом від 20.09.2018 року вих.№16626/0-8603/0/17-18 було роз`яснено, що відповідно до ч.3 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і затверджується замовником технічної документації. Оскільки, від імені фермерського господарства виступає його голова, то технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації зазначених земельних ділянок на фермерське господарство погоджене та затверджене у встановленому законодавством порядку.

Заявник в клопотанні вказав, що сторона обвинувачення неправильно тлумачить текстовий напис у Державному акті. ОСОБА_5 не набув право постійного користування земельною ділянкою як фізична особа, адже в Державному акті БМ №085080 чітко та конкретно зазначено, що він виданий селянському (фермерському) господарству гр. ОСОБА_5 , не особисто, а саме його фермерському господарству, яке в розумінні вимог ст.8 Закону 2009-ХІІ він мав створити після отримання Державного акту на ці земельні ділянки, що і було зроблено.

В порядку дії ст.8 Закону 2009-ХІІ ОСОБА_5 , як головою, засновано та зареєстровано фермерське господарство «Мрія», яке з 1992 року здійснює свою господарську діяльність на цих земельних ділянках і які весь цей час рахувалися за даним фермерським господарством згідно із даними статистичної звітності. Тобто, ОСОБА_5 виконані всі поставлені перед ним законодавчі вимоги станом на 1992 рік. Оскільки окремої законодавчої вимоги щодо подальшої перереєстрації земельних ділянок безпосередньо на фермерське господарство та отримання ним окремого Державного акту на землю передбачено не було.

Враховуючи вищенаведене, у діях посадових осіб ФГ «Мрія» не вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а саме заволодіння землями державної форми власності шляхом обману.

Відтак, посилання сторони обвинувачення на те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси держави як власника майна з метою збереження речових доказів та унеможливлення незаконного вибуття земель вказаної категорії у приватну власність є безпідставним та необґрунтованим.

Накладення арешту можуть призвести до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності ФГ «Мрія» або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах ФГ «Мрія».

Слід зазначити, що ФГ «Мрія» в ході досудового розслідування усіма способами сприяло слідству, надавало необхідні запитувані документи та підтвердження, жодним чином не перешкоджала проведенню розслідування, забезпечувало прибуття на допити осіб, яких викликали в ході розслідування. Разом з тим провадження № 0000105 від 13.02.2019 року розслідується вже більше року, арешти, накладені в межах вказаного кримінального провадження, тривають вже майже рік, перешкоджаючи нормальній господарській діяльності та законним діям господарства. Близько 6 місяців сторона обвинувачення не зверталась до ФГ «Мрія», не викликала на допити та не витребовувала документи, при цьому підозру у вчиненні дій, описаних у клопотанні про накладення арешту, нікому не оголошено. З огляду на це, заявник вважає, що відпала потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

У судове засідання представник заявника ОСОБА_8 не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив клопотання задовольнити та провести розгляд у його відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляду клопотання у його відсутність. По суті заявленого клопотання не заперечував проти скасування арешту.

Вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за №0000105 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000105 від 13.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України - шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому. Карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років
Санкція статті, яка не передбачає конфіскацію майна.
Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2019 року задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:012:0168, :02:008:0007, із забороною вчинення дій щодо проведення державної реєстрації зміни меж, зміни конфігурації, зміни цільового призначення, державної реєстрації поділу та об`єднання земельних ділянок з вказаними кадастровими номерами (а.с.76-80).

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2019 року задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0008, :02:008:0009, :02:008:0010, :02:008:0011, :02:008:0012, :02:008:0013, :02:008:0014, :02:008:0015, :02:008:0016 із забороною вчинення дій щодо проведення державної реєстрації зміни меж, зміни конфігурації, зміни цільового призначення, державної реєстрації поділу та об`єднання земельних ділянок з вказаними кадастровими номерами. Вказані 9 ділянок утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:008:0007, на яку теж накладено арешт (а.с.81-85).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність голови ФГ «Мрія» ОСОБА_3 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної чи фізичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває, жодній особі про підозру у вчиненні злочину не оголошено, версія органу досудового розслідування про те, що вилучене майно є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Враховуючи, що у матеріалах клопотання відсутні достатні докази вчинення злочину за участю голови ФГ «Мрія» ОСОБА_3 наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння голови ФГ «Мрія» ОСОБА_3 належним їм майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись статтями 2, 7, 16, 28, 98, 167, 170, 171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
Клопотання голови ФГ «Мрія» ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000105 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України - задовольнити.
Скасувати арешт, що був накладений ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:012:0168, :02:008:0007, :02:008:0008, :02:008:0009, :02:008:0010, :02:008:0011, :02:008:0012, :02:008:0013, :02:008:0014, :02:008:0015, :02:008:0016 із скасуванням заборони вчинення дій щодо проведення державної реєстрації зміни меж, зміни конфігурації, зміни цільового призначення, державної реєстрації поділу та об`єднання відповідних земельних ділянок.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_9