Провадження № 1-кс/761/371/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу В.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 25.11.2019 року про закриття кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

В провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 25.11.2019 року про закриття кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України, в якій заявник просить скасувати зазначену постанову про закриття кримінального провадження №0002680 та направити матеріали кримінального провадження для продовження досудового розслідування.

В обґрунтування скарги заявник зазначає про те, що 02.12.2019 року на адресу Верховного Суду України надійшла постанова слідчого від 25.11.2019 про закриття кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України.

Однак, рішення старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 25.11.2019 року про закриття кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України, заявник вважає прийнятим без всебічного, повного, об`єктивного дослідження усіх обставин та з перевищенням своїх повноважень, з огляду на те, що протягом часу перебування зазначеного кримінального провадження у провадженні органів досудового розслідування посадовими особами цих органів не виконувалась належним чином функція держави щодо ефективного розслідування всіх обставин вчинення зазначених кримінальних проваджень. Постанова слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 25 листопада 2019 року не містить відомостей щодо проведених слідчих дій та встановлення всіх обставин вчинення кримінальних правопорушень, а містить лише формальні посилання на перебіг обставин знаходження справи у провадження органів досудового розслідування. Слідчий ОСОБА_5 без дослідження всіх обставин вчинення кримінальних правопорушень, зокрема і, визначення розміру заподіяння шкоди і як наслідок неможливістю правильної кваліфікації дій винних осіб, передчасно прийняв рішення про закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків досудового розслідування.

Крім того, у скарзі зазначено, що слідчий закрив кримінальне провадження на підставі абзацу 14 частини першої статті 284 КПК України. Втім, заявник зазначає, що жодний пункт першої частини статті 284 КПК України не містить чотирнадцятого абзацу.

Таким чином, на думку заявника, слідчий формально поставився до розслідування кримінального провадження №0002680 не бажаючи здійснювати досудове розслідування та встановити винних у скоєнні злочину осіб.

Враховуючи викладене, заявник вважає постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 25.11.2019 року про закриття кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України, необґрунтованою, незаконною та просить її скасувати з наведених підстав.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримала скаргу з підстав у ній наведених та просила задовольнити. Крім того, пояснила, що досудове розслідування було проведено не всебічно, не повно, та не об`єктивно. Органом досудового розслідування не вірно вирішено питання щодо кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст.12 КК України, що у свою чергу вплинуло на строки закриття кримінального провадження. Крім того, представник заявника зазначила, що слідчий замість винесення постанови про закриття кримінального провадження, мав звернутися до слідчого судді з клопотання про продовження строків досудового розслідування.

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , рішення якої оскаржується, на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, про розгляд скарги повідомлена завчасно та належним чином, матеріали кримінального провадження №0002680 на запит слідчому судді не надано.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у відсутність слідчого за наявності матеріалів, які є в розпорядженні слідчого судді.

Проаналізувавши доводи скарги, дослідивши матеріали, які долучені до скарги, зміст постанови про закриття кримінального провадження від 25.11.2019 року, вислухавши думку представника заявника ОСОБА_3 , слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, у провадженні СУ ГУНП у м. Києві перебували матеріали кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 25.11.2019 року вказане кримінальне провадження №0002680 від 29.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України, закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування визначеного ст.219 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

У пункті 2 абзацу 2 частини 1 статті 219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості становить 12 місяців.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках потерпілого.

Водночас, слідчим суддею неодноразово вживались заходи щодо витребування з СУ ГУНП у м. Києві матеріалів кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року, шляхом направлення відповідних листів.

Однак, на день розгляду скарги вказані матеріали до суду надано не було, а слідчий у судове засідання не з`явився, жодних доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження, до суду не надав, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в скарзі, є обґрунтованими.

При цьому, проаналізувавши зміст постанови від 25.11.2019 року про закриття кримінального провадження №0002680, слідчий суддя приходить до висновку про те, що вона не відповідає вимогам КПК України виходячи з наступного.

Ст. 25 КПК України визначає, що прокурор, слідчий в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз вищенаведених положень КПК України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч. 1 ст. 284 КПК України має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Аналіз наявних у слідчого судді матеріалів скарги свідчать про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані слідчим при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження.

З матеріалів скарги вбачається, що слідчий виносячи оскаржувану постанову не встановив усіх фактичних обставин, відповідно до змісту заяви про кримінальні правопорушення, не вжив всіх заходів для їх встановлення, тим самим не дотримався вимог ст. 9 КПК України, оскільки передчасно зробив висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі.

Констатуючи факт закінчення строків досудового розслідування та приймаючи рішення про закриття кримінального провадження з цих підстав, слідчий у постанові лише послався на той факт, що в ході проведення досудового розслідування, рішення щодо повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні не приймалося. В той же час, жодного аналізу проведеного розслідування слідчий у постанові не наводить, що не відповідає вимогам щодо вмотивованості процесуального рішення, наведеним у ст.110 КПК України.

При цьому, як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, у ній відсутні мотиви обґрунтування кримінально-правової кваліфікації, що безпосередньо впливає на обчислення строків досудового розслідування у кримінальному провадженні, передбачених положеннями ст.219 КПК України.

Викладене свідчить про однобічність та неповноту досудового розслідування та про необґрунтованість винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року.

Крім того, заслуговують на увагу доводи заявника щодо закриття кримінального провадження на підставі абзацу 14 частини першої статті 284 КПК України, з огляду на те, що жодний пункт першої частини статті 284 КПК України не містить чотирнадцятого абзацу, а отже у слідчого не було правових підстав приймати рішення про закриття кримінального провадження керуючись такою нормою.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, приходить до висновку про задоволення скарги в.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 25.11.2019 року про закриття кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України, в частині скасування такої постанови.

Що стосується вимоги заявника щодо направлення матеріалів кримінального провадження для продовження досудового розслідування, то в цій частині скаргу слід залишити без задоволення, як таку, розгляд якої не передбачений у порядку ст. 303 КПК України та вчинення таких дій не віднесено до повноважень слідчого судді, визначених КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 22, 26, 91, 92, 284, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛА :

Скаргу В.о. Голови Верховного Суду України ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м.Києві ОСОБА_5 від 25.11.2019 року про закриття кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України задовольнити частково.
Скасувати постановустаршого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м.Києві ОСОБА_5 від 25.11.2019 року про закриття кримінального провадження №0002680 від 29.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.353, ч.1 ст.365-2 КК України.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголосити 03 лютого 2020 року о 08 год. 05 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1