Справа № 161/9150/19 Провадження №11-кп/802/109/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001081 від 07.07.2018 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2019 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В :

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцьк Волинської області, житель АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, одружений, на утриманні має двоє малолітніх дітей, не працює, раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, -

засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2019 року, остаточно ОСОБА_8 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Зараховано у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, частково відбуте покарання за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2019 року.

Запобіжний захід обвинуваченому залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту затримання - 21.05.2019.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 03 грудня 2018 року близько 19 години, перебуваючи на території шкільного стадіону по вул. Незалежності, 56 смт. Торчин, Луцького району Волинської області, переслідуючи корисливий мотив та мету відкритого викрадення чужого майна, повторно, умисно, шляхом ривка, відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_10 , чоловічу сумку, вартістю 227 грн 10 коп, в якій знаходились грошові кошти в сумі 100 грн, мобільний телефон, вартістю 1833 грн 33 коп, із сім карткою, пенсійним посвідченням та посвідченням водія, перепусткою, виданими на ОСОБА_10 , дисконтною та банківською картками у кількості двох штук, ключами від квартири, малим розкладним ножем, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, чим завдав потерпілому майнових збитків на загальну суму 2160 грн 43 коп..

За таких обставин, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисних дій, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинених повторно, та кваліфікував його дії, як вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити, зменшити строк покарання за ч.2 ст.186 КК України, застосувавши вимоги ст.69 КК України. Посилається на те, що він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, має незадовільний стан здоров`я, на утриманні двоє малолітніх дітей, вибачився перед потерпілим, повністю відшкодував йому завдану шкоду, у зв`язку з чим потерпілий не наполягав на суворому його покаранні. Обставини, які обтяжують його покарання, у матеріалах провадження відсутні.

Наведені обставини в їх сукупності, на думку обвинуваченого, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають можливість призначити йому покарання із застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримували апеляційну скаргу і просили зменшити покарання на підставі ч.1 ст.69 КК України, прокурора, яка заперечувала апеляційну скаргу і просила залишити вирок без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме, грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_8 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особи обвинуваченого, який суспільно корисною діяльністю не займається, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення та поваги до закону не став, і знову обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину в період умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі - обґрунтовано прийшов до переконання про неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , місцевий суд відніс щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

А обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, враховано судом й інші обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі й ті, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, а тому місцевий суд призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, а також визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, частково приєднавши до мінімального покарання за даним вироком лише один місяць позбавлення волі за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2019 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку, встановлені пом`якшуючі покарання обставини з урахуванням особи винного, в своїй сукупності не можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що законні підстави для застосування щодо ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України, тобто вимог ч.1 ст.69 КК України, відсутні.

Покарання, призначене судом ОСОБА_8 , відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і не є надто суворим.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2019 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою у той же строк з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий:

Судді: