Житомирський апеляційний суд
Справа №282/698/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 на ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000039 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України повернуто прокурору, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 до Романівського районного суду для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання. Вважає, що ухвала суду є незаконною, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України. Зазначає, що повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що час складання обвинувального акту включається до строку досудового розслідування. Вказує, що такий висновок суду є алогічним, оскільки обвинувальний акт апріорі не може бути складеним та затвердженим одразу після закінчення досудового розслідування в розумінні ч.4 ст.110 КПК України, допоки сторони не використають своє право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Стверджує, що строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження закінчився 04.04.2019 року, з 05.04.2019 року по 26.04.2019 року сторони кримінального провадження ознайомлювалися з матеріалами кримінального провадження, а 24.05.2019 року прокурором було затверджено обвинувальний акт та направлено його до суду, що ніяким негативним чином не відобразилося на дотриманні процесуальних прав обвинуваченого та його захисників, які того ж дня отримали примірники вказаного обвинувального акту. Посилається на те, що адвокат ОСОБА_9 приймав участь лише при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу, і участі в інших слідчих та процесуальних діях при розслідуванні вказаного кримінального правопорушення не брав. Крім того, вказує. що підозрюваний ОСОБА_7 із заявою до органу досудового розслідування про допуск захисника ОСОБА_9 до участі у провадженні не звертався. Зазначає, що доводи адвоката ОСОБА_9 є необґрунтованими, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України і у ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення та сформульовано обвинувачення.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить ухвалу суду скасувати та повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 до Романівського районного суду для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання. Вважає, що ухвала суду є незаконною, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України. Інші доводи апеляційної скарги потерпілого, є аналогічними доводам апеляційної скарги прокурора.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 , які надійшли від захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_9 йдеться про необґрунтованість доводів апеляційних скарг та залишення ухвали суду без зміни.

В ухвалі суду зазначено, що 12 червня 2019 року до Романівського районного суду Житомирської області надійшов для розгляду обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.

Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки в прийнятому процесуальному рішенні не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , формулювання обвинувачення є неконкретним та незрозумілим, розмір витрат на залучення експерта не вказано, а реєстр матеріалів досудового розслідування складений з порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому зазначив, що сторона обвинувачення не повідомила його про завершення досудового розслідування та не надала доступу до матеріалів досудового розслідування.

Обвинувачений також заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю частинам першої та третьої статті 291 КПК України та закінченням строку досудового розслідування.

Окрім цього, захисник ОСОБА_12 заявила клопотання про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувальний акт був складений всупереч вимогам ст.ст.219, 283 КПК України. При цьому зазначив, що час складання обвинувального акту включається до строку досудового розслідування.
Крім того, суд врахував обставини, викладені у клопотанні захисника ОСОБА_9 , які на думку суду, свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого та його захисників підлягають задоволенню, а обвинувальний акт слід повернути прокурору.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисників в заперечення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України обвинувальний акт є формою закінчення досудового розслідування та формою звернення прокурора до суду.
Згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що близько 12 год. 20 хв. 05.02.2019 року знаходився за кермом власного автомобіля марки «Ауді», моделі «А6», білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який припаркував на перехресті вулиць Добровольського та Івана Франка в с. Старий Любар Любарського району Житомирської області з порушенням вимог п.15.9 «Ґ» (зупинка забороняється на перехрестях) правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення правил зупинки, стоянки.

В цей час інспектор СРПП №2 ОСОБА_11 , перебуваючи в складі групи швидкого реагування Любарського відділення поліції, одягнений у формений одяг, в ході виконання своїх службових обов`язків, зокрема здійснював забезпечення безпеки дорожнього руху та публічної безпеки згідно плану завдання від 05.02.2019 року затвердженого начальником Любарського відділення поліції, виявив зазначений автомобіль, який припаркований із порушенням вимог п.15.9 «Ґ» правил дорожнього руху України. З метою припинення правопорушення та проведення профілактичної бесіди з ОСОБА_13 , працівник поліції ОСОБА_11 підійшов до зазначеного автомобіля та зупинився біля лівої передньої дверки водія, де на водійському місці знаходився ОСОБА_14 , представився водієві та зробив зауваження щодо порушення ПДР. Почувши зауваження від працівника правоохоронного органу - інспектора сектору реагування патрульної поліції Любарського ВП у ОСОБА_15 виник злочинний умисел на опір представнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків по охороні громадського порядку, погрозу насильством та умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_14 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що ОСОБА_11 в даний час виконує свої службові обов`язки з охорони публічного порядку, у зв`язку з виконанням ОСОБА_11 своїх службових обов`язків висловив в його адресу погрозу заподіяння тілесних ушкоджень.

Відразу ж після цього в указаному місці та час, ОСОБА_14 усвідомлюючи, що ОСОБА_11 є працівником правоохоронного органу, виконує свої службові обов`язки з охорони громадського порядку, з метою протидії ОСОБА_11 у здійсненні ним покладених на нього службових обов`язків з охорони громадського порядку та спричинення йому тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням потерпілим своїх службових обов`язків, діючи умисно, різко повернув кермо автомобіля вліво, тобто в сторону ОСОБА_11 , тримаючи при цьому в полі зору потерпілого та маючи можливість руху пряму без здійснення повороту і різко рушив з місця в сторону потерпілого внаслідок чого відштовхнув задніми лівими дверима автомобіля працівника поліції ОСОБА_11 в бік та здійснив наїзд заднім лівим колесом на праву ногу останнього, в результаті чого спричинив ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми правої стопи у вигляді її здавлення, яке є легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом здоров`я.

Своїми умисними діями, що виразились в погрозі насильством щодо працівника правоохоронного органу та умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.

Своїми умисними діями, що виразились в опорі працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків по охороні громадського порядку, ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України (а.п. 2-6).

Отже, зі змісту обвинувального акту вбачається, що в ньому викладено обставини, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає наявність в ньому таких недоліків, які не можуть бути усунуті та перешкоджають призначити судовий розгляд.

Посилання судді на невідповідність обвинувального акту вимогам ст.ст. 219, 283 КПК України, колегія суддів вважає помилковим, оскільки вимоги до обвинувального акту встановлені лише ст. 291 КПК України.
Як вказано вище, у обвинувальному акті зазначено обставини, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також інші відомості, зазначення яких передбачено вимогами ст. 291 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору та вважає його помилковим.
Підстави для повернення обвинувального акту, зазначені в ухвалі суду, повинні бути з`ясовані під час підготовчого судового засідання, в порядку визначеному ст. 314 КПК України.
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно п.2 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
На підставі викладеного, ухвала суду першої інстанції не може залишатись в силі та підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - направленню на новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000039 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України повернуто прокурору скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: