ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2130/19 Номер провадження 11-кп/814/196/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 23.05.2019,-

В С Т А Н О В И В:
23.05.2019 Київським районним судом м. Полтави в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був засуджений 31.01.2002 Апеляційним судом Чернігівської області за ч.1 ст. 185, п. «А» ст. 93, ч.3 ст. 142 КК України на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна
про зарахування судом строку попереднього ув`язнення з 23.04.2002 по 10.01.2005, в строк відбуття покарання - відмовлено.
Приймаючи таке рішення суд зазначив, що перебування засудженого ОСОБА_7 з 23.04.2002, а саме після набрання вироку законної сили в умовах різних СІЗО з 23.04.2002 по 10.01.2005 не пов`язано з попереднім ув`язненням, а тому ч. 5 ст. 72 КК України, викладеної в редакції «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-7, на ОСОБА_7 не розповсюджується.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 23.05.2019.
Свої вимоги мотивує, тим що суд повинен перерахувати йому строк попереднього ув"язнення за весь період його перебування в СІЗО, а саме з 23.04.2002 по 10.01.2005.
Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (із змінами внесеними Законом України від 26.11.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), який набрав законної чинності 24.12.2015, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднім ув`язненням у розумінні ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали судового провадження та особової справи засудженого, та дійшов обґрунтованих висновків, у відмові заявленого клопотання ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення з 23.04.2002 по 10.01.2005, в строк відбуття покарання.
З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2002 Апеляційним судом Чернігівської області ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст. 185 ( в редакції від 05.04.2001), п. «А» ст. 93, ч.3 ст. 142 (в редакції від 28.12.1960) КК України та на підставі ст. 42 КК України йому остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Строк відбування покарання згідно вироку ухвалено обчислювати з 13.08.2001.
23.04.2002 Верховний Суд України залишив без змін вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 31.01.2002. Вирок набрав законної сили 23.04.2002.
На даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».
15.02.2018 Київським районним судом м. Полтава на підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.08.2001 по 23.04.2002 з розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі.
Відповідно до матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_7 в період відбування покарання: з 21.08.2001 перебував в СІЗО № 32 м. Н.Сєвєрський; з 14.09.2001 перебував в СІЗО № 31 м. Чернігова; з 02.10.2001 перебував в СІЗО № 32 м. Н.Сєвєрський; з 09.01.2002 в СІЗО № 31 м. Чернігова. 10.01.2005 ОСОБА_7 був етапований у Єнакієвську виправну колонію №52.
З апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 вбачається, що він ставить питання про зарахування йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за періоди з 23.04.2002 по 10.01.2005,тобто за період після набрання вироком суду законної сили.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 , враховуючи, що вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 31.01.2002, за яким він відбуває покарання, набрав законної сили 23.04.2002, а сам факт перебування особи в СІЗО після набрання вироком, яким цю особу засуджено до позбавлення волі, законної сили не може вказувати на відновлення статусу особи як попередньо ув`язненої. Тому подальший період перебування засудженого в СІЗО не може розглядатися як попереднє ув`язнення, й, відповідно, не може перераховуватися за указаним вище пільговим принципом.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 376,404,405,407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м.Полтава від 23.05.2019 щодо ОСОБА_7 без змін.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4