Справа №127/5436/20
Провадження №1-кс/127/2566/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 , яка полягає у невиконанні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у встановлений КПК України строк по кримінальному провадженні № 0004481 від 20.06.2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргою на постанову слідчого Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 , яка полягає у невиконанні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у встановлений КПК України строк по кримінальному провадженні № 0004481 від 20.06.2014 року.

Скарга мотивована тим, що 17.02.2020 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись до слідчого ОСОБА_4 з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0004481 від 20.06.2014 року. 25.02.2020 ОСОБА_3 отримала відповідь від слідчого, в якій зазначено про розгляд даного клопотання та що слідчий прийняв його до уваги. Проте ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не згідні з даною відповіддю, а тому просять скаргу задовольнити та зобов`язати слідчого закрити провадження у кримінальному провадженні № 0004481.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги та вказав, що ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0004481 являється свідком, а тому не наділені правом звернення до слідчого з клопотанням про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги та долучених до справи документів встановив наступне.

Слідчим Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0004481 від 20.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
17.02.2020 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись до слідчого ОСОБА_4 з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0004481 від 20.06.2014 року.
25.02.2020 ОСОБА_3 отримала лист від 18.02.2020 №Д252/201 за підписом слідчого ОСОБА_4 , з якого слідує, що клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розглянуто та прийнято до уваги.
Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Суд звертає увагу на ч. 1 ст. 303 КПК України, якою встановлено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим ОСОБА_4 не було розглянуто клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 17.02.2020, тобто допущено бездіяльність, яка полягає у невиконанні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у встановлений КПК України строк, а саме розглянути клопотання на протязі трьох днів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Таким чином, слідчим суддею встановлено, що слідчим було допущено бездіяльність, тобто порушено порядок розгляду клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України.
Однак в прохальній частині скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просить суд зобов`язати слідчого прийняти конкретне рішення за результатами розгляду клопотання від 17.02.2020, а саме закрити кримінальне провадження. Однак ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не просять визнати бездіяльність слідчого щодо розгляду клопотання від 17.02.2020.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Вимога про зобов`язання слідчого винести конкретне рішення в даному випадку суперечитиме практиці ЄСПЛ.
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до переконання, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обрали неналежний спосіб захисту, оскільки слідчий суддя позбавлений можливості зобов`язати слідчого прийняти конкретне рішення за результатом розгляду клопотання від 17.02.2020. Таким чиномв задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 , яка полягає у невиконанні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у встановлений КПК України строк по кримінальному провадженні № 0004481 від 20.06.2014 року - відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя