справа № 208/3537/20
№ провадження 1-кс/208/1179/20
УХВАЛА
Іменем України

26 червня 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України в межах кримінального провадження № 0000802 від 16.05.2020 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл., проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, незаміжньої, раніше судимої - 15.01.2020 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 1020 грн, 30.04.2020 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 3 роки, вирок набув законної сили 01.06.2020 року, -

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним погодженим з прокурором клопотанням, пославшись на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, ч.2 ст.190 КК України та може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчим зазначено, що у провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000802 від 16.05.2020 за ч. 2 ст. 186 КК, ч.2 ст.190 КК України відносно ОСОБА_5 .

На думку слідчого, своїми умисними діями, що виразилися заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, а також у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчий посилається на те, що підозра відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України обґрунтовується наступними доказами: показанням потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення особи ОСОБА_11 для впізнання потерпілим та свідкові, протоколом огляду предмета). та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Слідчий, враховуючи характеризуючи дані на особу підозрюваного ОСОБА_5 , тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч. 2 ст. 190 КК України, відсутність міцних соціальних зв`язків, те, що підозрювана перебуваючи на іспитовому терміні, маючи незняту та непогашену судимість, повторно вчинила тяжке кримінальне правопорушення майнової спрямованості, вважає наявними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримав з підстав, зазначених у його мотивувальній частині, наголосив на обґрунтованості підозри та клопотання щодо обрання саме тримання під вартою, як запобіжного заходу відносно підозрюваної. Враховуючи те, що ОСОБА_12 є схильною до вчинення кримінальних правопорушень та неможливість у законний спосіб забезпечити своє майнове становище, не маючи офіційного місця роботи, стійких соціальних зв`язків, вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної у випадку застосування до неї менш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із примусовим позбавленням волі

У судовому засіданні слідчий СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 підтримав позицію, наголошену прокурором та своє клопотання, посилаючись на обставини, викладені в ньому та просила застосувати щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яка обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, зазначила, що повідомлена їй підозра є підтвердженою зібраними доказами у їх сукупності. Враховуючи підстави, зазначені у ст. 194 КПК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної.
Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні просила обрати відносно неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання її бабусі. Пояснила, що з`являється на виклики слідчого, має на утриманні п`ятирічну дитину, за якою має наглядати. Також зазначила, що не має наміру переховуватись віг органів слідства та суду.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Просив обрати відносно підозрюваної більш м`який запобіжний захід.
Слідчий суддя, вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
В силу ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000802 від 16.05.2020 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.
24 червня 2020 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч.2 ст.190 КК повідомлено ОСОБА_5 .

Як вбачається з досліджених матеріалів клопотання та кримінального провадження, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України підтверджується наступними доказами: показанням потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення особи ОСОБА_11 для впізнання потерпілим та свідкові, протоколом огляду предмета). та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Фактичні дані щодо обставин, які мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, слідчий суддя, виходячи з покладених на нього повноважень та обов`язків, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу, що узгоджується з приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання слідчого, доходить до висновку про наявність достатньої кількості доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя вважає реальними, обґрунтованими та доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, так як підозрювана має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, є також підозрюваною у кримінальному провадженні за трьома епізодами кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, що вказує на те, що остання не дотримується суспільних норм поведінки і моралі, може намагатися уникнути покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується, не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростовували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Підозрювана не працює, а тому не має законних джерел існування, при цьому вчинила кримінальні правопорушення перебуваючи на іспитовому терміні у зв`язку з чим може в будь-який момент почати переховуватись від правосуддя з метою уникнення покарання. При цьому вона підозрюється у вчиненні одного тяжкого кримінального правопорушення та двох кримінальних правопорушень середньої тяжкості, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років, вона повною мірою усвідомлює невідворотність покарання та настання для передбачених законом обмежень її прав та свобод, у зв`язку з чим існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду. Крім того, існують ризики вчинення підозрюваною іншого кримінального правопорушення, так як підозрювана вже неодноразово вчиняли кримінальні правопорушення саме майнової спрямованості. При цьому вона не має постійного місця роботи, а тому не має законних джерел існування. Це вказує на те, що підозрювана вчиняє кримінальні правопорушення майнової спрямованості з метою заробітку коштів. Тобто вчинення кримінальних правопорушень фактично являється джерелом заробітку коштів та джерелом існування підозрюваної. Це вказує на те, що вона й у подальшому буде вчиняти кримінальні правопорушення майнової спрямованості з метою заробітку коштів. Також існує ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків, оскільки обвинувачена обізнана з особами потерпілої та свідків, їх персональними даними та може впливати на них метою ухилення від кримінальної відповідальності або з метою суттєвого зменшення рівня її тяжкості, нівелювання або зменшення доказової бази сторони обвинувачення.

При прийнятті рішення щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу, слідчим суддею враховується як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваної, яка не має будь-яких захворювань, які б мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній, те, що вона не має офіційного місця реєстрації та роботи, що підозрювана має не зняті та непогашені судимості в передбаченому законом порядку за корисні злочини, не має стійких соціальних зв`язків, а тому заявлені ризики є обґрунтованими.

Посилання захисника підозрюваної на дотримання підозрюваною процесуальної поведінки, не нівелюють фактів викладених у підозрі ОСОБА_12 у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України, один з яких є який є тяжким, крім того з боку захисту будь-яких доказів на підтвердження наявності осіб які б мали можливість і бажали утримувати ОСОБА_5 під час її знаходження на домашньому арешту не наведено, а тому таку позицію захисту слідчий суддя сприймає критично, оскільки ризики заявлені стороною слідства повністю підтверджені в ході судового розгляду, стороною захисту не спростовані, а тому оцінюючи у сукупності всі фактичні данні встановлено та підтверджено ризики передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України а тому жодних фактичних даних які перешкоджають застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в ході судового розгляду не встановлено.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
З досліджених слідчим суддею матеріалів клопотання вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.1993 року у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваної на хід кримінального провадження у його «вразливій» стадії.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, слідчий суддя не вбачає наразі іншої можливості запобігти ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та/або суду, а також ризику скоєння іншого кримінального правопорушення, у інший спосіб, ніж тримання її під вартою.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає обґрунтованим клопотання слідчого про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
ЄСПЛ у рішеннях від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
На думку слідчого судді, жоден із запобіжних заходів, менш тяжчий ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.
На підставі викладеного, оцінивши в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваною буде застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання слідчого судді, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати підозрюваної від переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, або вчинення іншого правопорушення.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, встановлюється у розмірі до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Слідчий суддя вважає, що з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, встановленими під час судового засідання ризиками, розмір застави повинен складати п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя
постановив:

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України в межах кримінального провадження № 0000802 від 16.05.2020 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23 серпня 2020 року включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, визначити розмір застави 105 100 грн (сто п`ять тисяч сто гривень). У разі внесення застави на депозитний рахунок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вважати, що до підозрюваної ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на неї наступні зобов`язання, які вона повинна буде виконувати строком до 23 серпня 2020 року:
-з`являтися за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, залежно від стадії кримінального провадження;
-не відлучатися за межі населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування з потерпілими в межах даного кримінального провадження.
В іншій частині клопотання - відмовити.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1