ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року в частині продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002859, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 лютого 2020 року включно.
Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких корисливих кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, а також у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, він офіційно не працевлаштований, і тому не має постійного джерела доходу, тому існують ризики, що він буде переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, які на цей час не допитані судом, може вчинити інші кримінальні правопорушення або іншим чином буде перешкоджати кримінальному провадженню.
В апеляції:
- захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що в оскаржуваній ухвалі відсутні дані, які б документально підтверджували відомості, що вказували би на існування факторів, обставин, які можуть свідчити про те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході, порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки та займатиметься злочинною діяльністю. Також в ухвалі не наведено доказів, про можливість з боку ОСОБА_6 ухилятися від суду або перешкоджати встановленню істини по справі. Зазначила про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання.

Заслухавши сторони кримінального провадження, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що визначені згідно ст. 177 КПК України ризики при обранні запобіжного заходу і попередньому продовженні строку тримання під вартою, а саме, що він буде переховуватися від суду, впливати на потерпілих свідків, які не допитані на цей час, може вчинити інші кримінальні правопорушення або іншим чином буде перешкоджати кримінальному провадженню, не змінилися та на даний час не зменшилися.
Апеляційний суд зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох особливо тяжких кримінальних правопорушень, направлених проти власності поєднаних з насильством та проти громадської безпеки, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а тому враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, інші обставини у їх сукупності, а саме, що обвинувачений не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, а відтак є підстави вважати, що усвідомлюючи можливе покарання, відсутність постійного джерела доходу, з метою його уникнення від покарання, ОСОБА_6 може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення або іншим чином буде перешкоджати кримінальному провадженню. Судовий розгляд продовжується, проводиться допит свідків, дослідження доказів, що у сукупності з вищенаведеними обставинами також дає підстави високої ймовірності впливу з його боку на свідків.
З огляду на наведене існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, і більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання адвоката в апеляційній скарзі що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, батьків не свідчить про наявність саме міцних соціальних зв`язків, і крім того зазначене не є само по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року в частині продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4