Ухвала
Іменем України

12 березня 2019 р.

м. Київ
Справа № 619/1309/17
Провадження № 51-1278 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вільшани Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, має двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 164, ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, з призначенням покарань: за ч.2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; за ч.1 ст. 135 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 164 КК України 2 роки обмеження волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальні збитки в сумі 164 671,06 грн., 200 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 364 671,06 грн. Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року встановлено, що 26.10.2015 Дергачівським районним судом Харківської області було ухвалене рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2011 року й до їх повноліття.
ОСОБА_4 , достовірно знаючи про вищевказане рішення суду, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), починаючи з 27 квітня 2016 року й по 07.03.2017 р. не виплачував аліменти, будь-яку іншу матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав. У зв`язку з цим, відповідно до розрахунку, здійсненого Дергачівським районним відділом Державної виконавчої служби Харківської області, станом на 01.03.2017 заборгованість ОСОБА_4 по аліментам складає 8430 грн.
Крім цього, ОСОБА_4 14.08.2018 приблизно о 22.00, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2109», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Сумський Шлях в смт. Пересічне Дергачівського району Харківської області з боку смт. Солоницівка в напрямку смт. Вільшани зі швидкістю 70 км/год, в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, діючи необережно, в районі будинку № 199 по вищевказаній вулиці не обрав безпечну швидкість руху та, не впоравшись з керуванням автомобіля, допустив його виїзд на ліве по ходу свого руху узбіччя, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які стояли на узбіччі поза межами проїзної частини, заподіявши їм тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/675-А/18 від 05.09.2018 ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми: саден лобної області зліва, перелому основи черепа зліва (клінічно), епідурального крововиливу лівої скроневої долі, пластинчатого субдурального крововиливу конвенксу лівої гемісфери головного мозку та забою лівої скроневої та глибинних структур головного мозку, що у своїй течії ускладнилася розвиненням коми; закритого перелому кісток тазу у вигляді перелому крила правої клубової кістки та перелому сідничної кістки справа; закритого перелому верхньої третини правого стегна, які за своїм ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких вона знаходилась у стані коми.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/672-А/18 від 05 вересня 2018 року ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому головки лівої малогомілкової кістки із зміщення та гемартрозом, скупченням крові у суглобовій сумці лівого колінного суглобу, які за своїм ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_4 після вчинення наїзду на потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що пішоходи в результаті його дій отримали тілесні ушкодження, внаслідок чого перебувають в небезпечному для життя стані та позбавлені реальної можливості до самозбереження, маючи умисел на залишення в небезпеці, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, не звернувся за допомогою до присутніх осіб і не відправив потерпілих до лікувального закладу, хоча повинен і мав об`єктивну можливість це зробити, легковажно розраховуючи на те, що можлива допомога буде надана їм іншими особами; натомість умисно, з метою уникнення передбаченої законодавством відповідальності зник з місця пригоди та залишив потерпілих у небезпеці.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Засуджений вказує на те, що, призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не надав оцінку даним про його особу й обставинам, які пом`якшують покарання. Засуджений просить змінити призначене йому покарання на більш м`яке та призначити покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч.2 ст. 164, ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. Стосовно доводів засудженого щодо суворості покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Згідно з положеннями статей 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання за кожен окремий злочин, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, тяжкі наслідки, які настали у результаті їх вчинення; особу винного, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має двох малолітніх дітей, частково сплатив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки, а також обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Врахувавши вказані обставини, суд призначив ОСОБА_4 покарання відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам ст. 65 ККУкраїни, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого щодо можливості пом`якшення покарання. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не убачає й колегія суддів касаційного суду.
На думку колегії суддів, призначене засудженому покарання відповідає вимогам ст. 50, ст. 65КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин, даних про особу засудженого та доводів його касаційної скарги, Суд не вбачає підстав для зміни призначеного покарання на більш м`яке.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3