УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

законного представника

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000002 від 01 січня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,-

встановив:

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

До початку судового засідання прокурор подала до суду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначила, що стосовно ОСОБА_4 в межах вказаного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого закінчився 06 січня 2020 року.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, не має постійного місця роботи чи навчання, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, раніше судимий та будучи обізнаним про суворість можливого покарання буде переховуватися від суду, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих, прокурор просить обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, вважаючи, що будь-який інший запобіжний захід є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, оскільки ризики, які раніше враховувались при обранні та продовженні строку дії запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати.

Обвинувачений просив відмовити у задоволенні клопотанні прокурора про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обравши щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Крім того, зазначив, що він сам добровільно з`явився в судове засідання, та в подальшому зобов`язався не ігнорувати судові виклики та не переховуватись від слідства та суду.

Захисник також заперечував щодо обрання стосовно його підзахисного міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав, що останній тиску на потерпілого чи свідків не вчиняє, добросовісно з`являється в судові засідання на розгляд щодо нього кримінальних проваджень як до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, так і до Черкаського районного суду Черкаської області, в провадженні якого також знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 .

Крім того вказав, що доказів того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, буде вчиняти інші злочини немає та зазначив, що ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 23 січня 2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , в рамках іншого кримінального провадження, обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час з 22:00 до 07:00 години.

Законний представник потерпілого стосовно обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою поклався на розсуд суду.

Перевіривши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого захисника обвинуваченого та законного представника потерпілого, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою від 09 липня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 06 вересня 2019 року, в подальшому строки тримання під вартою продовжувались вчасно. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено термін тримання під вартою до 06 січня 2020 року.

12 грудня 2019 року вказане кримінальне провадження було направлено до Черкаського апеляційного суду для вирішення питання про об`єднання з іншим кримінальним провадженням, по якому запобіжний захід на той час не обирався.

28 грудня 2019 року кримінальне провадження повернуто на розгляд до Смілянського міськрайонного суду.

06 січня 2020 року обвинувачений звільнений з під варти в зв`язку із закінченням терміну тримання під вартою.

Разом з тим обвинувачений сам з`явився в судове засідання, що спростовує існування ризику у виді ухилення від явки до суду. Тиску на потерпілого обвинувачений не здійснює, що підтвердив в судовому засіданні законний представник потерпілого. Суд вважає припущенням, що в разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, він продовжуватиме вчиняти нові злочини.

В судовому засіданні встановлено, що у кримінальному провадженні, яке розглядається Черкаським районним судом Черкаської області, обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, учасниками судового розгляду не заперечувалося, що правила його виконання обвинуваченим не порушуються.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Враховуючи викладені обставини, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Будь-яких відомостей, стосовно наявності іншого рішення, яке передбачає тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суду не надано, тому суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є необґрунтованим та безпідставним, а тому щодо обвинуваченого слід обрати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Разом з тим відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, буде достатнім, і забезпечить виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та належну його процесуальну поведінку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 12, 177, 178, 179, 194, 331, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього наступні зобов`язання:

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає м. Сміла Черкаської області без дозволу суду;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утриматися від спілкування з потерпілим чи свідками по справі, або спілкуватися з потерпілим або свідками по справі із дотриманням умов, визначених судом.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Запобіжний захід діє впродовж 2 - х місяців.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду Апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Повний текст ухвали виготовлено 31 січня 2020 року.

Головуючий: ОСОБА_1