Справа №577/3667/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/362/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 23 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свеса Ямпільського району Сумської обл., мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч. 1; 115 ч. 2 п. 13 КК України, з призначенням покарання:

за ст. 115 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років;

за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили і визначено ОСОБА_8 строк відбування покарання рахувати з 4 травня 2017 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_8 у в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 4 травня 2017 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 989,60 грн. процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 обвинувачений у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за наступних обставин.

Так, 3 травня 2017 року близько 14 год. ОСОБА_8 , прийшов до свого знайомого ОСОБА_9 , який мешкав у АДРЕСА_2 , де також мешкали ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Знаходячись у приміщенні вказаного будинку, під час спілкування між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 взяв в руки ніж та став погрожувати ОСОБА_8 заподіянням тілесних ушкоджень.

У цей час у ОСОБА_8 , який був обурений такою поведінкою ОСОБА_9 , виник умисел на позбавлення життя останнього.

Реалізуючи свій умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вихопив з руки ОСОБА_9 ніж та, тримаючи його у руці, умисно, з метою позбавлення життя, наніс ОСОБА_9 лезом ножа не менше восьми ударів в область живота, грудної клітини та шиї, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження, заподіявши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колючо ріжучого поранення живота, грудної клітки та шиї з пошкодженням брижі кишківнику, серця та загальної сонної артерії з розвитком гострого малокров`я, які є несумісними з життям та які у короткий термін часу після їх заподіяння призвели до смерті ОСОБА_9 .

Після цього ОСОБА_8 , залишивши ніж на підлозі у приміщенні будинку, покинув домогосподарство, однак згодом повернувся на місце події.

Саме в цей час до приміщення будинку прийшов батько ОСОБА_9 ОСОБА_10 , який став висловлювати звинувачення в бік ОСОБА_8 з приводу вбивства його сина. З даного приводу між ними виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_8 , з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , наніс рукою два удари в область обличчя ОСОБА_10 .

Після цього ОСОБА_10 , взявши у руки ніж, яким ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_9 , став погрожувати ОСОБА_8 заподіянням тілесних ушкоджень.

У цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 , у ОСОБА_8 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вихопив з руки ОСОБА_10 ніж та, тримаючи його у руці, умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 лезом ножа наніс ОСОБА_10 не менше шести ударів в область грудної клітини, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючих поранень грудної клітки з пошкодженням серця, правої та лівої легені, селезінки з розвитком травматичного шоку, від яких ОСОБА_10 помер на місці події.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку через неправильність правової кваліфікації кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_8 , та прийняття нового рішення, яким кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст. 118 КК України.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було неправильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки у зв`язку з протиправною поведінкою потерпілих ОСОБА_8 знаходився в стані необхідної оборони, а тому його дії мають кваліфікуватися за ст. 118 КК України

Захисник вказує, що ОСОБА_8 , сприймаючи загрози заподіяння шкоди з боку потерпілих, як реальні, фактично захищався від нападу потерпілих і не мав умислу на заподіяння їм смерті. Звертає увагу захисник й на те, що обидва потерпілих здійснювали напад з ножем на ОСОБА_8 , зокрема, ОСОБА_9 провокував сварку, ображав обвинуваченого, погрожував йому. На думку захисника, про агресивну поведінку ОСОБА_9 свідчить і те, що у ході сварки з ОСОБА_8 . ОСОБА_9 вдарив свою матір у присутності ОСОБА_8 .

Зазначає захисник й про те, що суд не в повній мірі врахував показання свідків щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , які характеризували його виключно як добру, спокійну, неагресивну та врівноважену людину, не здатну на заподіяння смерті потерпілих.

Вказує захисник і про порушення судом вимог ст. 416 ч. 2 КПК України, що на думку захисника, перешкодило суду ухвалити обґрунтоване рішення. Захисник зазначає, що 14 травня 2018 року ухвалою суду апеляційної інстанції було скасовано попередній вирок, яким ОСОБА_8 було обвинувачено за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

На думку захисника, так як попередній вирок відносно ОСОБА_8 не було скасовано у зв`язку з необхідністю посилення покарання, то суд першої інстанції при новому судовому розгляді, відповідно до ст. 416 ч. 2 КПК України, не мав права призначати ОСОБА_8 більш тяжче покарання ніж покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, виходячи з того, що за новим вироком ОСОБА_8 не обвинувачений у вчиненні більш тяжчого злочину.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про заперечення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та думку захисника ОСОБА_7 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду і оціненими у їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України, дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненому та необхідність правової кваліфікації його дій за ст. 115 ч. 1 КК України, як умисне вбивство та за ст.115 ч. 2 п. 13 КК України, як умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Суд першої інстанції належним чином перевірив і надав оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з яких судом було встановлено, що 3 травня 2017 року, близько 14 год., у АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 завдам ножем ударів потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , від яких останні померли.

Вказані покази знайшли своє підтвердження й при дослідженні судом протоколу огляду місця події, від 3 травня 2017 року, та фототаблиці до нього (т. 1 а. п. 24 74), протоколу огляду трупа ОСОБА_9 , від 3 травня 2017 року, та фототаблиці до нього (т. 1 а. п. 83 87), протоколу огляду трупа ОСОБА_10 , від 3 травня 2017 року, та фототаблиці до нього (т. 1 а. п. 88 92), протоколу огляду місця події від 4 травня 2017 року та фототаблицею до нього (т. 1 а.п. 98-104), протоколу огляду місця події, від 4 травня 2017 року, та фототаблиці до нього (т. 1 а. п. 109 122), протоколу обшуку, від 4 травня 2017 року, (т. 1 а. п. 128 135), висновку судово медичної експертизи № 110, від 21 червня 2017 року (т. 2 а. п. 10 19), висновку судово медичної експертизи № 109, від 21 червня 2017 року (т. 2 а. п. 53 63), висновків судово медичних імунологічних експертиз № 619, № 621, № 622, № 623, № 625, № 626, від 27 червня 2017 року, висновків судово медичних імунологічних експертиз № 634, № 635, № 636, № 639, № 640, від 6 липня 2017 року (т. 2 а. п. 130 132, 137 140, 145 148, 154 157, 224 227), висновку № 721, від 13 липня 2017 року (т. 2 а. п. 214 246), висновку судово медичної цитологічної експертизи № 194, від 27 червня 2017 року (т. 2 а. п. 283 - 286), висновку судово медичної криміналістичної експертизи № 218, від 11 серпня 2017 року (т. 3 а. п. 67 71) та висновку судово медичної криміналістичної експертизи № 219, від 11 серпня 2017 року (т. 3 а. п. 76 80).

При цьому, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 , надаючи пояснення, як у суді першої так і апеляційної інстанції, не заперечував того, що саме він наносив удари ножем потерпілим і, що саме від цих ударів настала смерть ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Звертає увагу колегія суддів й на те, що згідно висновку судово медичної експертизи № 110, від 21 червня 2017 року, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючого колючо ріжучого поранення живота, грудної клітки та шиї з пошкодженням брижі кишківнику, серця та загальної сонної артерії з розвитком гострого малокрів`я, вказані тілесні ушкодження виникли від дії предмету з колючо ріжучими властивостями, восьмикратної дії, незадовго до смерті, в комплексі знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю та по небезпечності для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. (т. 2 а. п. 10 19).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №109, від 21 червня 2017 року, смерть ОСОБА_10 настала внаслідок проникаючих поранень грудної клітки з пошкодженням серця, правої та лівої легені, селезінки з розвитком травматичного шоку, тілесні ушкодження виникли від дії предмету з колючо-ріжучими властивостями, незадовго до смерті, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю та по небезпечності для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Враховуючи виявлені тілесні ушкодження потерпілому було здійснено прикладання біля 2 х кратної дії тупим предметом та 6-ти кратної дії предмету з колючо-ріжучими властивостями (т. 2 а. п. 53 63).

За встановлених обставин, що підтверджені дослідженими судом доказами, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника з приводу перебування ОСОБА_8 в стані необхідної оборони під час вчинення суспільно небезпечних дій по відношенню до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини, коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо допускає їх настання.

Згідно ст. 36 ч. 1 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Судом було встановлено, що між обвинуваченим та потерпілими, один з яких ОСОБА_9 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, за ініціативи та активних протиправних дій останнього, раптово виник конфлікт, в ході якого потерпілий взяв ніж та почав наступати на обвинуваченого ОСОБА_8 .

Під час вчинення ОСОБА_9 протиправних дій щодо обвинуваченого, останній вихопив у ОСОБА_9 ніж і, саме з цього часу припинилось посягання на життя та здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 з боку ОСОБА_9 . Однак, ОСОБА_8 , відібравши у ОСОБА_9 ніж, наносячи ОСОБА_9 удари відібран7им у останнього ножем, усвідомлював суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачав, що можливо від його дій пов`язаних з завданням тілесних ушкоджень ОСОБА_9 може настати його смерть, умисно наніс не менше восьми ударів ножем в життєво важливі органи тіла потерпілому ОСОБА_9 , в результаті яких настала його смерть.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність у ОСОБА_8 , умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 і вчинені ОСОБА_8 дії, відносно потерпілого ОСОБА_9 , підпадають під ознаки умисного вбивства та спростовують доводи апеляційної скарги щодо наявності у обвинуваченого стану необхідної оборони.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника з приводу наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 стану необхідної оборони під час завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , колегія суддів знаходить їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, як встановив суд першої інстанції, між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 , який став висловлювати звинувачення в бік ОСОБА_8 з приводу вбивства його сина, виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_8 з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс рукою два удари в область обличчя ОСОБА_10 . Ці обставини обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував у ході судового розгляду справи.

Після цього ОСОБА_10 , взявши у руки ніж, яким ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_9 , став погрожувати ОСОБА_8 заподіянням тілесних ушкоджень.

У відповідь на це ОСОБА_8 вихватив у ОСОБА_10 ніж, що також не заперечується ОСОБА_8 .

Вказана обставина давала суду першої інстанції підстави для висновку про припинення посягання ОСОБА_10 на життя та здоров`я ОСОБА_8 .

Не дивлячись на те, що з боку ОСОБА_10 відсутнє посягання на ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , наносячи удари ОСОБА_10 відібраним у ОСОБА_10 ножем, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав, що можливо від його дій пов`язаних з завданням тілесних ушкоджень може настати смерть ОСОБА_10 , умисно наніс не менше шести ударів ножем в життєво важливі органи потерпілого ОСОБА_10 в результаті яких настала його смерть.

Наявність у ОСОБА_8 умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 підтверджується і тим, що ОСОБА_8 після вилучення ножа у потерпілого ОСОБА_10 , тим самим припинивши посягання ОСОБА_10 , мав реальну можливість залишити події з метою припинити конфлікт між ним та ОСОБА_10 .

У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника про наявність у діях ОСОБА_8 необхідної оборони від посягання на нього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в частині рішення про призначення ОСОБА_8 покарання. колегія суддів, виходячи з ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, відсутності обставин, що обтяжують покарання та наявності обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 65 КК України, знаходить законними висновки суду в частині можливості виправлення ОСОБА_8 лише шляхом реального відбування покарання у виді позбавлення полі в межах санкцій визначених ст. ст. 115 ч. 1; 115 ч. 2 п. 13 КК України.

У той же час, колегія суддів, перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 покарання за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України, вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог ст. 416 ч. 2 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 14 лютого 2018 року, ОСОБА_8 був засуджений за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років (т. 4 а. п. 92 95).

Ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області, від 14 травня 2018 року, вказаний вирок був скасований у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. При цьому вказаний вирок суду не скасовувався у зв`язку з м`якістю призначеного ОСОБА_8 покарання (т. 4 а. с. 149 151).

Виходячи з того, що вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 14 лютого 2018 року, не був скасований за м`якістю призначеного ОСОБА_8 покарання і суд першої інстанції при новому судовому розгляді, змінивши кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, застосував до ОСОБА_8 ту саму норму закону України про кримінальну відповідальність, що і при попередньому розгляді обвинувачення то, відповідно до вимог ст. 416 ч. 2 КПК України, при новому судовому розгляді матеріалів кримінального провадження посилення покарання ОСОБА_8 за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України, не допускається.

Таким чином суд, здійснюючи новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ст. ст. 115 ч. 1; 115 ч. 2 п. 13 КК України, дійшовши до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненому та необхідність кваліфікації його дій за ст. ст. 115 ч. 1; 115 ч. 2 п. 13 КК України, порушивши вимоги кримінального процесуального закону, а саме ст. 416 ч. 2 КПК України, незаконно посилив покарання та призначив відносно ОСОБА_8 покарання за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, вважає необхідним вказаний вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України змінити з пом`якшенням призначеного ОСОБА_8 покарання за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України до покарання яке було призначено йому за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області, від 14 лютого 2018 року, за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України, а саме до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Крім того, виходячи з викладеного, меж апеляційної скарги та вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає необхідним пом`якшити ОСОБА_8 й покарання визначене судом на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, оскільки судом при визначенні ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю злочинів до відбуття був застосований принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а тому колегія суддів не в праві погіршувати становище обвинуваченого та призначати ОСОБА_8 більш тяжче покарання за сукупністю злочинів, ніж покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407 409; 416; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 23 грудня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Зарічного районного суду м. Суми, від 23 грудня 2019 року, за ст. ст. 115 ч. 1; 115 ч. 2 п. 13 КК України, з призначенням покарання:

за ст. 115 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років;

за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

На підставі ст. ст. 4; 5 КК України, ст. 72 ч. 5 КК України, в редакції закону України № 838 VІІІ, від 26 листопада 2015 року, зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 4 травня 2017 року по 4 червня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

В іншій частині вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 23 грудня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 з часу отримання ним копії цієї ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4