Провадження № 1-кп/161/233/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 27 лютого 2020 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000387 від 14 травня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Любомль, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше судимого:

- 05.09.2016 Ковельським міським судом за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання терміном 2 роки;

- 03.03.2017 року Луцьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 05.09.2016 Ковельським міським судом за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання терміном 2 роки та 03.03.2017 року Луцьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень, судимість за який на момент вчинення злочину не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та в період відбуття іспитового терміну повторно вчинив новий умисний корисливий злочин.

Так він, 14.05.2018, близько 00 години 10 хвилин, перебуваючи на автодорозі поруч з поворотом у село Всеволодівка, Луцького району, повторно, переслідуючи корисливу зацікавленість та мету відкритого викрадення чужого майна, застосував до ОСОБА_7 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я і виразилося у розпиленні в обличчя останньому аерозольним балончиком газу з невстановленою речовиною, відкрито викрав мобільний телефон марки «Huawei Y7» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартість якого, згідно з висновком експерта № 476 від 23.08.2018, складає 2802 гривень 50 копійок, в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора ПрАТ «Водафон Україна» № НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності потерпілому не становить, чим спричинив ОСОБА_7 , матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненими повторно, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та показав, що його колишня дівчина ОСОБА_8 пішла гуляти з потерпілим ОСОБА_9 , він почав чіплятись до неї, тому ОСОБА_10 зателефонувала та попросила його під`їхати і забрати її. Після чого він під`їхав до ЗАГСУ, відвіз ОСОБА_11 додому, а потерпілий ОСОБА_12 залишився біля ЗАГСУ. Стверджує, що в с. Всеволодівці, Луцького району він не був, не застосовував насильство відносно потерпілого ОСОБА_7 та не викрадав відкрито у нього мобільний телефон.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його винність у інкримінованому йому органами досудового розслідування злочині, повністю підтверджується, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.
З показань даних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що він зустрівся біля ЗАГСУ, що в м. Луцьку, з дівчиною ОСОБА_13 , з якою познайомився через соціальні мережі «Інстаграм», остання запропонувала йому поїхати попити кави, на що він погодися. Тоді ОСОБА_10 викликала свого друга обвинуваченого ОСОБА_5 , який на той час таксував. По дорозі, через деякий час ОСОБА_10 вийшла з автомобіля, а він разом з ОСОБА_14 поїхав далі, оскільки обвинувачений ще мав забрати свого друга. Показав, що ОСОБА_15 повідомив йому, щоб той дав 500 гривень на що він погодився, тоді обвинувачений взяв у нього мобільний телефон і кудись телефонував, а коли він попросив щоб ОСОБА_15 повернув йому телефон, той приснув йому в очі балончиком газу, внаслідок чого, він нічого не міг бачити, лише почув шум автомобіля, який поїхав. Після чого, він вибіг на центральну дорогу і зупинив автомобіль, водій якої викликав працівників поліції. Шкода йому не відшкодована. Наполягає на суворій мірі покарання.

Такі показання потерпілого судом беруться до уваги, оскільки вони спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо його непричетності до вчинення даного кримінального правопорушення, які суд вважає неправдивими та такими, що дані виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Такі показання потерпілого об`єктивно підтверджуються іншими здобутими та всебічно, повно дослідженими у справі доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду дав показання, про те, що точної дати не пригадує, оскільки це було більше року назад, лише пригадує те, що рухався автомобілем по Володимирській трасі, на обочині стояв хлопчина, він зупинився і побачив, як йому вже зараз відомо, ОСОБА_7 з явними ознаками отруєння газом, оскільки він був весь червоний, сльозилися очі, не міг дихати, по ньому було чітко видно, що йому приснули в обличчя балончиком газу. Згодом з його слів йому стало відомо, що в нього викрали мобільний телефон та приснули в очі балончиком газу, після почутого, він відразу ж викликав працівників поліції.

Показання даного свідка суд бере до уваги та вважає його показання, відповідно до ст.85, 86 КПК України, належними та допустимими доказами, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню в даному провадженні, а також здобуті, шляхом його безпосереднього допиту в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_17 в присутності інспектора, головного спеціаліста служби у справах дітей Луцької міської ради ОСОБА_18 суду дала показання, про те, що в кінці весни 2018 року їй в «Інстаграм» написав потерпілий ОСОБА_7 та запропонував зустрітися, на що вона йому відповіла, що має хлопця, однак він наполягав на зустрічі і вона зустрілася з ним біля ЗАГСУ. Показала, що при зустрічі ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, почав чіплятись до неї та розпускати руки. Вона злякалася та зателефонувала обвинуваченому ОСОБА_19 , щоб він під`їхав та забрав її. Коли обвинувачений приїхав то між ним та потерпілим розгорівся конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_7 почав також розпускати руки до ОСОБА_20 . Також показала, що поїхала з ОСОБА_14 , а потерпілий ОСОБА_7 залишився біля ЗАГСУ. Крім того, вказувала, що потерпілий вимагав повернути йому мобільний телефон, який вона в нього не бачила, також він постійно стверджував, що відносно нього був здійснений напад.

Винність обвинуваченого також стверджується.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.10.2018 року, з фото таблицями, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_17 впізнає особу під номером 2 ОСОБА_5 , по загальним рисам зовнішності, оскільки це її знайомий, якого вона 14.05.2018 року просила підвести додому спільно з ОСОБА_7 .
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.10.2018 року, з фото таблицями, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 впізнає особу під номером 4 ОСОБА_5 , як такого, що 14.05.2018 року відкрито викрав у нього майно.
Висновком експерта № 476 від 23.08.2018 року з фототаблицями, згідно якого ринкова вартість станом на 14.05.2018 року наданого на дослідження бувшого у вжитку мобільного телефону марки «Huawei» модель «Y7», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 могла складати 2802,50 грн. (дві тисячі вісімсот дві гривні 50 копійок).

Протоколом про результати проведення установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 25.07.2018 року, згідно якого, на підставі ухвали Апеляційного суду №150 т від 24.05.2018 року, мобільний термінал імеі: НОМЕР_2 , НОМЕР_1 знаходиться та працює за адресою АДРЕСА_2 .

Протоколом огляду місця події від 26.07.2018 року, згідно якого, об`єктом огляду являється територія вулиці Сільської, навпроти будинку № 37 за адресою: Луцький район, с. Підгайці, вул. Сільська. Під час огляду гр. ОСОБА_21 добровільно надала працівникам поліції мобільний телефон марки «Huawei Y7» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 . Даний телефон було поміщено до поліетиленового пакету та опечатано.

Дані докази, відповідно до ст. 85, 86 КПК України, суд вважає належними та допустимими, оскільки вони прямо та опосередковано підтверджують обставини, що підлягають доказуванню та мають значення у даному провадженні, а також отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд не бере до уваги показання неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , оскільки остання являється колишньою дівчиною обвинуваченого ОСОБА_5 , а отже перебуває в дружніх відносинах з останнім та являється зацікавленою стороною у вирішенні даного кримінального провадження.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 про відсутність з його боку мети на вчинення грабежу із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_7 оскільки останній повністю заперечував вчинення грабежу із застосуванням насильства відносно потерпілого, та звертає увагу на таке.

Аналізуючи склад злочину передбаченого ст. 186 КК України - грабіж, суд приходить до наступного. Грабіж з об`єктивної сторони характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, тобто у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Суб`єктивна сторона грабежу, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на заволодіння чужим майном і корисливим мотивом.

Також, згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10, слідує, що Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Судом встановлено і це підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 даними в судовому засіданні, про те, що обвинувачений ОСОБА_5 відкрито заволодів його мобільним телефоном та при цьому приснув йому в очі балончиком газу.

Крім того, невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини суд розцінює як намагання уникнути від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки вони спростовуються переліченими вище доказами у їх сукупності. Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_16 , давали логічні та послідовні показання, які суд кладе в основу вироку, при цьому будь-яких підстав у даних осіб оговорювати ОСОБА_5 немає.

Оцінивши всебічно, повно та неупереджено досліджені докази, які визнані судом належними, допустимими та достовірними, суд приходить до висновку про доведеність в судовому засіданні, що в діях ОСОБА_5 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками вчинення умисних дій, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненими повторно, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та обвинувачений дійсно винний в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, суд не вбачає.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має постійне місце проживання, одружений, на утриманні знаходиться малолітню дитину, однак вину не визнав, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, знову вчинив корисливий злочин в період іспитового строку, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, не працює, потерпілому шкода не відшкодована, , останній наполягав на суворій мірі покарання, вчинений ним злочин, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, так і іншими особами.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинувачен ого ОСОБА_5 .

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до покарання призначеного за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міського суду від 05 вересня 2016 року та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення товарознавчої експертизи в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп.

Речові докази: мобільний телефон марки «Huawei Y7» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 залишити за належністю потерпілому ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: