ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/184/20 Головуючий І інстанції ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

володільця майна - ОСОБА_7

представника володільця майна - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника володільця арештованого майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 28.12.2019 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003114 від 21.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 28.12.2019 клопотання задоволено.
Накладено арешт на транспортний засіб марки «Фольксваген Пасат», 1996 року випуску, синього кольору, з номерним знаком НОМЕР_1 , з забороною його відчуження і використання за призначенням власником та іншими особам, та накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Ухвала підлягає виконанню шляхом передачі всього арештованого майна на відповідальне зберігання до Індустріального ВП ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Луї Пастера, 16А.
Не погодившись з вказаною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою заборонити відчуження автомобіля «Фольксваген Пасат», держномер НОМЕР_1 , та передати його на відповідальне зберігання власнику майна ОСОБА_7 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на незаконність ухвали слідчого судді через суттєве порушення вимог кримінально-процесуального закону, а саме вважає, що відсутні підстави накладення арешту на майно, передбачені частиною 2 статі 170 КПК України.
Крім того, матеріали справи не містять постанови слідчого про визнання речовими доказами автомобіля та реєстраційного документа.
Судом не враховано та не надано ніякої правової оцінки бездіяльності представників досудового розслідування стосовно невиконання норм частини 1 статті 214 та частини 3 статті 214 КПК України, а саме внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у строк, який перевищує 24 години.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення володільця майна ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя виходив з тих обставин, що із наданих йому документів, є підстави вважати, що транспортний засіб марки «Фольксваген Пасат» з номерним знаком НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 можуть мати доказове значення по справі, а також з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження та з метою збереження зазначеного майна для подальшого проведення необхідних судових експертиз, вважав за необхідне накласти арешт на дане майно.
З таким висновком слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), тобто з метою збереження речових доказів.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003114 від 21.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України.

В ході огляду місця події 20.12.2019 у водія ОСОБА_7 були вилучені транспортний засіб марки «Фольксваген Пасат» з номерним знаком НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
З клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що 20.12.2019 близько 21 години 30 хвилин працівниками УПП в Харківській області на стаціонарному посту траси Київ-Харків-Довжанський був зупинений транспортний засіб марки «Фольксваген Пасат», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 .
В ході перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке було видане на ім`я ОСОБА_9 , інспектором УПП були виявлені ознаки підробки документа, так як свідоцтво не мало захисних елементів.
В подальшому, при огляді автомобіля, слідчим був встановлений VIN номер автомобілю - НОМЕР_3 . Проте, під час перевірки за даними бази «Національних інформаційних систем» було встановлено, що транспортний засіб марки «Фольксваген Пасат» з номерним знаком НОМЕР_1 має VIN номер НОМЕР_4 та має інший номер бланку реєстрації транспортного засобу, замість НОМЕР_5 . Також було встановлено, що транспортний засіб марки «Фольксваген Пасат» з номерним знаком НОМЕР_1 було перереєстровано 09.12.2008 року на іншого власника з наданням державного номерного знаку НОМЕР_6 .
Таким чином, під час проведення вищевказаних слідчих дій було виявлено та вилучено автомобіль та реєстраційний документ, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна слідчим суддею дотримано вимоги статей 170-173 КПК України, зокрема з`ясовано усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна, які передбачені статтею 167 КПК України, або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вилученого у ОСОБА_7 майна, в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.
Колегія суддів вважає, що на виконання вимог частини 1 статті 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 170 КПК України.
Та обставина, що до клопотання про арешт майна не долучено копії постанови про визнання вилученого майна речовим доказом, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді з огляду на положення статті 170 КПК України.
З врахуванням встановлених обставин та виходячи з положень статей 98, 170, 173 КПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на даний момент існує, відповідно до вимог статті 170 КПК України, сукупність підстав вважати, що вилучене 20.12.2019 у ОСОБА_7 майно може бути речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки має ознаки речових доказів, і для забезпечення їх збереження необхідно накласти на нього арешт, вид якого відповідає положенням частини 2 статті 173 КПК України.
Що стосується доводу апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 щодо неврахування та ненадання правової оцінки бездіяльності органу досудового розслідування стосовно невиконання норм частини 1 статті 214 та частини 3 статті 214 КПК України, а саме внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у строк, який перевищує 24 години апеляційний суд звертає увагу, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одних із яких є накладення арешту на майно.
Також судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень статті 174 КПК України.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав, передбачених частиною 2 статті 170 КПК України, для арешту майна апеляційним судом не приймається, оскільки спростовується матеріалами справи.
Отже, доводи, на які посилається адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі, висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на вилучені 20.12.2019 транспортний засіб марки «Фольксваген Пасат» з номерним знаком НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника володільця арештованого майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 28.12.2019 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді