Справа № 369/21/20
Провадження № 1-кп/369/698/20
В И Р О К
іменем України
09.06.20 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_4

представника малолітньої потерпілої

адвоката ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 005342 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, українки, громадянки України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка має вищу освіту, заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

18.10.2019 року близько 13 години водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Ford Kuga Trend», д/н НОМЕР_2 , рухалася по вулиці Богдана Хмельницького зі сторони вулиці Молодіжної в напрямку вулиці Петра Сагайдачного в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

Рухаючись у вказаному напрямку та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що в районі будинку № 57а по вулиці Богдана Хмельницького в місті Боярка Києво-Святошинського району Київської області, водій ОСОБА_7 проявила неуважність, неправильно оцінила дорожню обстановку, своєчасно не вжила заходів для зменшення швидкості руху та не зупинилася, щоб дати дорогу малолітньому пішоходу ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого скоїла наїзд на останню.

Внаслідок наїзду ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми: гематоми лоба зліва, саден обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, гематоми правого колінного суглобу, гематоми в ділянці нижнє-грудного поперекового відділів хребта, множинних компресійних переломів тіл 5-7 шийних хребців, 1-8, 12 грудних хребців, 2-4 крижових хребців, забою нирок, які в сукупності, згідно висновку судово-медичної експертизи № 265/Д від 14.12.2019 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушила вимоги п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життя або здоров`я громадян, завдавати матеріальних збитків); п. 1.7 (водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи; усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності); пп. «б» п. 2.2 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); п. 18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека); п. 18.4 (якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 1.5, п. 1.7, пп. «б» п. 2.3, п. 18.1, п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді спричинення малолітньому пішоходу ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 вину у висунутому обвинуваченні визнала повністю, підтвердила обставини вчиненого, а також повідомила, що маршрутний автобус зупинився на пішохідному переході, вона не зупинилась, а почала об`їжджати його з лівої сторони, в результаті чого відбувся наїзд на дівчинку, яка вискочила попереду автобуса. У вчиненому обвинувачена ОСОБА_7 щиро розкаялась, просила не позбавляти її права керування транспортними засобами, оскільки вона опікується сином, який потребує інклюзивної освіти, що пов`язано з необхідності поїздок до вчителів; вибачалися перед батьками потерпілої.

Законний представник малолітнього пішохода ОСОБА_10 батько ОСОБА_4 суду повідомив, що він не був очевидцем ДТП, про травмування доньки внаслідок наїзду дізнався з телефонного дзвінка, після аварії ОСОБА_11 тривалий час лікувалась, потребувала постійної сторонньої допомоги, зараз триває її реабілітація, разом з тим дівчинка відчуває постійну тривогу, боїться вулиці, будучи школяркою після аварії в школу прийшла лише один раз, навчалась вдома. У зв`язку з наведеним ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в інтересах доньки про стягнення з ОСОБА_7 на свою користь 424000 грн. матеріальної та 200000 грн. моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що донька переживає постійний емоційний стрес, після ДТП юна дівчинка позбавлена можливості спілкуватися з однолітками, а вимушена перебувати в оточенні лікарів та реабілітологів, також звернув увагу, що кримінальне переслідування ОСОБА_12 не було принциповим для його родини, вони розраховували на вибачення водійки під час першої зустрічі, проте цього не відбулось, наполягав, що обвинувачена повинна бути позбавлена права керування транспортними засобами.

За таких обставин, враховуючи позицію обвинуваченої, з`ясувавши, чи правильно розуміють всі учасники зміст фактичних обставин, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України з допитом обвинуваченої, законного представника малолітньої потерпілої та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої.

Тому, за вищевказаних обставини суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена повністю і кваліфікує її дії за вказаною статтею як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд бере до уваги, що вона щиро розкаюється у скоєному, раніше не судима, має постійне місце проживання, заміжня, виховує двох синів ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має порушення соціальної комунікації (дитячий аутизм), не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, а також при призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченою своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Тому, враховуючи всі обставини вчиненого ОСОБА_7 діяння та дані, які характеризують її особу, вислухавши сторону обвинувачення та захисту, законного представника малолітньої потерпілої та його представника, суд приходить до переконання про доцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху була тяжко травмована дитина, зі звільненням від призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку, оскільки вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства в умовах контролю її поведінки уповноваженим органом з питань пробації.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ч. 9 ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченої.
Вирішуючи питання про заявлений у справі цивільний позов, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановлюючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, ОСОБА_4 просить стягнути 424000 грн. матеріальної шкоди, яка складається з 1176,60 грн. витрат на ліки, засоби гігієни та вітаміни, 4300 грн. оплати послуг няні, 590 грн. медпослуг, 9200 грн. оплати ортопедичного корсету, 3000 грн. оплати ортопедичного матрацу, 950 грн. витрат на придбання сантехнічних тримачів, 2670 грн. оплати вартості окулярів, 2791 грн. оплати нового одягу та рюкзаку, які були пошкоджені при ДТП (всього 24677,60 грн.) та запланованих витрат: 4500 грн. вартості шведської стінки, 34560 грн. запланованих занять в басейні, 42000 грн. оплати за майбутнє санаторне лікування, 217679 грн. оплати рахунку на ім`я ОСОБА_15 з клініки Ізраїлю, а також інших витрат, які не підтверджені документально.

Виходячи з того, що суду надано документів про понесені витрати в сумі 24677,60 грн., то саме в такому розмірі вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

При визначенні розміру завданої моральної шкоди суд враховує наданий висновок кандидата психологічних наук ОСОБА_16 , відповідно до якого внаслідок отриманої під час ДТП психологічної травми дитина ОСОБА_8 потребує психологічної реабілітації для відпрацювання страхів та тривоги, а також те, що вчинене ОСОБА_7 діяння, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином, вчиненим з необережності, обвинувачена щиро розкаялась у вчиненому, попросила вибачення у батьків ОСОБА_17 , тому вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення 150000 грн. моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 127- 129, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0005342 від 06.11.2019 року у розмірі 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 24 коп.

Речовий доказ у справі автомобіль марки «Ford Kuga Trend», д/н НОМЕР_2 , який повернуто ОСОБА_7 , залишити в її розпорядженні.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в інтересах ОСОБА_10 24677 (двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят сім) грн. 60 коп. матеріальної та 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1