Провадження № 11-кп/824/2453/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
16 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
13.05.2020 року під час судового засідання прокурор подав клопотання про продовження обраного запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, вказуючи на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 11.07.2020 року включно.
Не погоджуючись з даною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід на більш м`який - на домашній арешт, обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу тим, що має житло та сталі соціальні зв`язки.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
За таких обставин обвинувачений має право на оскарження ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2020 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.
Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
На підставі наведеного, ухвалою Київського апеляційного суду від 17.06.2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та ухвалою апеляційного суду від 26.06.2020 року провадження призначено до розгляду.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Як вбачається з ухвали, суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК.

Так, під час вирішення клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а тому суд прийшов до висновку про доцільність збереження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Таким чином, враховуючи зазначені обставини, а також суспільну небезпечність злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання до шести років позбавлення волі, обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який не працює, не навчається, не має законного джерела доходів для існування, може незаконно впливати на потерпілих та свідків,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, про який просить ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів за наслідками їх розгляду вважає необхідним вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: