Справа № 504/4324/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.01.2020смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 1, смт. Доброслав, клопотання старшого слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001250 від 16.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
18 грудня 2019 року старший слідчий СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , подала до Комінтернівського районного суду Одеської області погоджене із прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , клопотання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001250 від 16.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України.
На обґрунтування свого клопотання слідчий послався на наступні фактичні обставини.
15.11.2019 виявлено факт незаконного видобутку піску, що здійснюється на каналі, який з`єднує Телегульський лиман та Чорне море, розташованого в с. Сичавка Лиманського району Одеської області, що може створити небезпеку для довкілля.
Відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2019 та розпочато досудове розслідування за № 0001250 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України.
Так 17.12.2019 до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення по телефону про те, що 17.12.2019 біля 10:13 в с. Сичавка, Лиманського району Одеської області невідомі особи з каналу вивозять пісок.
Виїздом на місце події встановлено, що на березі з`єдувального каналу Чорного моря та «Тилігульського» лиману, який знаходиться в межах Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області а саме на частині відкритої місцевості, що розташована напроти огорожі бази відпочинку «Кіпаріс» перебувають транспортні засобі, а саме екскаватор гусеничний марки НІТАСНІ ZХ250LС, реєстраційний знак НОМЕР_1 та екскаватор марки БОРЕКС-2101, реєстраційний знак НОМЕР_2 , а поряд знаходяться насипи морського піску.
Проведеним оглядом місця події від 17.12.2019 встановлено, що ковші обох екскаваторів вкриті слоєм піску та мулу. Водій екватору марки БОРЕКС-2101, ОСОБА_5 , 1974 р.н.,пояснив, що він працює по найму на даному екскаваторі та приїхав 17.12.2019 до даної місцевості аби дізнатись щодо можливості переїзду на інший берег каналу. З свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 власником екскаватору, марки БОРЕКС-2101, реєстраційний знак НОМЕР_2 являється ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_5 не надав будь-яких документів, що можуть підтвердити законність його робіт та перебування в даній місцевості на зазначеному транспортному засобі.
В ході проведеного огляду місця події екскаватор БОРЕКС-2101 вилучено та направлено на зберігання до території КП «ЮЖТРАНС», адреса: Одеська область, м. Южне, вул. Комунальна, 9.
В клопотанні слідчий зазначив, що є розумні підстави вважати, що зазначений екскаватор марки БОРЕКС-2101, реєстраційний знак НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 є речовим доказом злочину, що обґрунтовує застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна з метою, забезпечення збереження речових доказів.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі.
Вислухавши думки прокурора, дослідивши надані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
У відповідностідо ч.2ст.171КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік видів майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
У клопотанні слідчого не зазначено належних та переконливих обставин, які свідчили би про те, що майно, про арешт якого порушується питання у клопотанні, здобуто злочинним шляхом.
Крім того прокурором не надано взагалі постанови про визнання майна речовим доказом.
Крім того санкція ч. 1 ст. 240 КК України не передбачає конфіскації майна, тому відсутні законні підстави для втручання у мирне право володіння особою майном.
Слідчим суддею встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 власником екскаватору, марки БОРЕКС-2101, реєстраційний знак НОМЕР_2 являється ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 , та майно на яке слідчий просить накласти арешт, зберігаються на території КП «ЮЖТРАНС», адреса: Одеська область, м. Южне, вул. Комунальна, 9.
З огляну на викладене не є зрозумілим в чому саме полягають ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України та в чому полягає необхідність арешту вказаного майна.
При цьому клопотання не містить переконливих доводів, що це майно може бути певним чином приховане, знищено або ж воно зникне, що воно може бути зіпсовано, передано, перетворено чи відчужено, що зашкодить кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, виходячи з принципу розумності та керуючись завданням кримінального провадження, вважає, що доказів, які могли би обґрунтувати наявність реальних підстав для арешту зазначеного в клопотанні майна, надано не було.

Отже, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно.
В силу положення ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131-132, 170-173, 233, 234, 237 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно екскаватор марки БОРЕКС-2101, реєстраційний знак НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 власником якого є ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001250 від 16.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України.
Екскаватор марки БОРЕКС-2101, реєстраційний знак НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 являється ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 , та який згідно розписки перебуває на зберіганні на території КП «ЮЖТРАНС», адреса: Одеська область, м. Южне, вул. Комунальна, 9, підлягає негайному поверненню власникові в силу ч. 3 ст. 173 КПК України.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1