ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/439/20 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 643/1540/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6 ,
представника володільця майна - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0007141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та накладено арешт на майно,
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0007141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_8 шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири.
Слідчий суддя встановив, що слідчим доведена необхідність у арешті спірного майна, оскільки присутній ризик його можливого відчуження. Представник власника майна, не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, подав апеляційну скаргу, в якій просить Московського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2019 року скасувати. Одночасно апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копія оскаржуваної ухвали була отримана 09.01.2020 року, ухвала слідчого судді була постановлена без виклику власника майна 11.01.2020 року була подана апеляційна скарга, однак ухвалою Харківського апеляційного суду від 31.01.2020 року її було повернуто. Посилається на те, що строк на апеляційне оскарження для осіб, які не викликалися у судове засідання відраховується з дня отримання копії судового рішення. До матеріалів справи не було долучено розписки із датою отримання копії судового рішення. В обгрунтування апеляційних вимог їх автор вказує, що ОСОБА_8 неодноразово зверталася до суду із клопотанням про скасування арешту майна, однак слідчі судді відмовляли у задоволенні такого клопотанням, посилаючись на відсутність слідчих дій та на те, що встановлення правомірності накладення арешту на майно відноситься до компетенції апеляційного суду. Застосований арешт не виконує своє завдання. Оскільки майно ОСОБА_9 не обтяжене жодним арештом, а ОСОБА_8 , яка набула права власності за результатами прилюдних торгів та є добросовісним набувачем, вже майже рік позбавлена права на відчуження, та відповідно і права розпорядження квартирою. При застосуванні арешту не досліджувався факт законності чи незаконності набуття ОСОБА_8 квартири.
Зазначає, що договір позики укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а квартиру привласнив належну ОСОБА_11 , договір позики від 02.10.2013 року. не містить жодної умови про спірну квартиру. Отже сам по собі договір позики від 02.10.2013 року не створює жодних правових наслідків щодо квартири. Після укладання позики ОСОБА_10 мав можливість відчужити спірну квартиру або переоформити; Суд в порядку цивільного судочинства стягнув заборгованість за договором позики з ОСОБА_12 , як правонаступника ОСОБА_10 , тобто ОСОБА_12 мала можливість довести підроблення договору позики від 02.10.2013 року, проте навіть не намагалась цього зробити. В момент укладання позики ОСОБА_10 мав дві квартири (квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 ), проте жодна не була оформлена як забезпечення (іпотека) погашення договору позики.
Вказує, що слідчий ОСОБА_13 в клопотанні зазначив недійсні дані, що сприяло винесенню незаконної ухвали слідчого судді при розгляді питання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 . У матеріалах справи відсутня постанова про визнання майна речовим доказом, як окремий процесуальний документ, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки. Зазначене, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу. На даний момент можна чітко стверджувати, що квартира не є предметом кримінального правопорушення, і є очевидним, що дії ОСОБА_9 могли бути скеровані на заволодіння виключно коштами потерпілої. Вказує на те, що ОСОБА_8 відповідно до вимог ЦК України є добросовісним набувачем. Посилається на постанову Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі № 521/8368/15-ц. Вказує, що в результаті участі у торгах ОСОБА_8 перерахувала 60 250 гривень гарантійного внеску та 1 144 750 гривень за придбаний лот. Державний виконавець здійснив перерозподіл цих коштів та перерахування їх стягувачу ОСОБА_9 таким чином предметом імовірного злочину є кошти та документи про встановлення грошового боргу. Виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 завершені. ОСОБА_11 намагалася переглянути судові рішення по цивільним справам про стягнення з неї заборгованості, однак на даний момент провадження по цим справам завершені. Для проведення остаточних розрахунків та проведення ремонту квартири ОСОБА_8 позичила кошти, які повинна повернути з відсотками або повернути квартиру в строк до 01.02.2020 року. Арешт квартири може принести ОСОБА_14 величезні збитки або призведе до банкрутства.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна, який підтримав клопотання про поновлення апеляційного строку та апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів з метою забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення вважає за можливе задовольнити клопотання представника про поновлення апеляційного строку та встановила підстави для часткового задоволення апеляційних вимог.
З клопотання слідчого вбачається, що в провадженні СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0007141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. У клопотанні зазначається, що намір по заволодінню квартирою шахрайським шляхом ОСОБА_9 втілював протягом останніх 3-х років, він звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення боргу в сумі 50 000 дол. США з ОСОБА_10 . На момент звернення ОСОБА_9 до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_10 грошових коштів останній був вже як рік мертвим (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а його дружина проживала в Австралії і відповідно ні про які суди їй нічого не було відомо.
Московським районним судом м. Харкова, за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 було винесено заочне рішення від 01.10.2015 року (яке наразі також переглядається та підлягає скасуванню, оскільки жодних позик (боргів) ОСОБА_15 у ОСОБА_9 не брав і в матеріалах справи відсутній оригінал боргового документу, який нібито укладав ОСОБА_10 . При зверненні до суду ОСОБА_9 ввів суд в оману стосовно місця проживання ОСОБА_10 , вказавши своє місце проживання - АДРЕСА_4 , що позбавило правонаступників ОСОБА_10 своєчасно дізнатися про судовий процес.
Наступним етапом шахрайського заволодіння майном ОСОБА_10 , а саме квартирою АДРЕСА_1 стало звернення ОСОБА_9 до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_11 про стягнення з неї боргу її чоловіка, як з правонаступниці 50 000 доларів США, вже на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.10.2015 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкова справа № 217/2015 спадкоємцем ОСОБА_10 , 1962 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартиру АДРЕСА_1 , квартира чотирикімнатна житловою площею 77,7 кв.м., загальною площею 119, 2 кв.м., є його дружина, громадянка Австралії, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В той час, поки вирішувались заяви представників ОСОБА_16 щодо перегляду заочних рішень Московського районного суду стосовно стягнення боргу з її чоловіка та неї на користь ОСОБА_9 , останній прискорив виконання судових рішень шляхом продажу квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах за ціною, що вдвічі менша за реальну. Виконавче провадження №55040887 за виконавчим листом №643/13905/16-ц здійснювались старшим державним виконавцем Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_17 , який не повідомляв належним чином власника квартири ОСОБА_16 про необхідність погашення боргу, тощо. Відомо, що квартира АДРЕСА_1 , була незаконно реалізована (продана) на прилюдних торгах. Таким чином, ймовірно, що ОСОБА_9 шляхом обману, підробивши договір позики від 02.10.2013 заволодів квартирою. Згідно інформаційної довідки речових прав на нерухоме майно, власником квартири на даний час являється ОСОБА_8 , номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Посилаючись на те, що майно є предметом злочину, набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з метою виключення можливості розпорядитися цим об`єктом нерухомості та повернути право власності законному володільцю, слідчий та прокурор просили задовольнити подане клопотання та накласти арешт на вказану квартиру.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 171 КПК України визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Проте, вказані вимоги слідчим та прокурором дотримані не в повному обсязі, тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків. У змісті клопотання органом досудового розслідування зазначається, що Московським районним судом м. Харкова, за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 було винесено заочне рішення від 01.10.2015 року, яке наразі також переглядається та підлягає скасуванню, оскільки жодних позик (боргів) ОСОБА_15 у ОСОБА_9 не брав і в матеріалах справи відсутній оригінал боргового документу. Однак, на підтвердження зазначених доводів слідчий та прокурор до клопотання не долучили відповідного заочного судового рішення від 01.10.2015 року, зміст цього рішення не відомий суду, не надано доказів, що це судове рішення на даний час оскаржене, чи дійсно воно переглядається у судовому порядку.
Посилаючись на те, що ОСОБА_9 ввів суд в оману стосовно місця проживання ОСОБА_10 , зазначивши своє місце проживання, слідчий не надає жодних доказів на підтвердження цієї обставини, зі змісту клопотання є незрозумілим в якому саме документі ОСОБА_9 вказав іншу адресу. У клопотанні слідчий посилається на виконавче провадження № 55040887, однак до матеріалів клопотання не долучено копій відповідних документів виконавчого провадження. Крім того, вказуючи, що квартира була незаконно реалізована на прилюдних торгах, слідчий та прокурор не наводять доказів, які б підтверджували незаконність реалізації квартири саме ОСОБА_8 . Також у клопотанні вказано, що ОСОБА_9 шляхом обману, підробивши договір позики від 02.10.2013 року заволодів квартирою. Однак, додані до клопотання документи не підтверджують того факту, що спірна квартира перебувала у власності ОСОБА_9 . Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доданої до клопотання, ОСОБА_9 не зазначається як власник цієї квартири.
Лише посилання на незаконність реалізації квартири без долучення підтверджуючих документів є недостатнім для прийняття рішення про арешт цього майна. Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Враховуючи вищезазначені недоліки клопотання про арешт майна, прийняте слідчим суддею рішення без урахування цих недоліків, є передчасним та підлягає скасуванню, а клопотання слідчого у зв`язку із викладеним поверненню прокурору для усунення недоліків.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2019 року задовольнити, вказаний строк поновити.
Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0007141 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та накладено арешт на майно скасувати, а матеріали клопотання повернути прокурору для усунення недоліків та приведення у відповідність з вимогами ст.171 КПК України, встановивши для цього строк протягом 72 годин з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді