ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/295/20 Справа № 705/1622/13-к Категорія: ст.ст. 537, 539 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурора в режимі відеоконференції з Уманським міськрайонним судом ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2013 року про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України до виконання, покладених на нього судовим рішенням, зобов`язань, -

в с т а н о в и л а :

20.03.2013 державний виконавець Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції МЮ ГУЮ у Черкаській області ОСОБА_8 звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з поданням, погодженим начальником Уманського МВ ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_9 , про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_7 , 1974 року народження, у праві виїзду за межі України до виконання , покладених на нього судовим рішенням, зобов`язань.

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні в Уманському МВ ДВС Уманського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 1-552 виданий 14.12.2010 Уманським міськрайонним судом про Стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 50000 грн.

Постановою № 32584713 від 18.05.2012 відкрито виконавче провадження.

Державним виконавцем проведено перевірку майнового стану боржника шляхом направлення запитів у відповідні установи.

Наявність у ОСОБА_7 невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.03.2013 вказане подання задоволено та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України до виконання покладених на нього судовим рішенням, зобов`язань, оскільки відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», якщо боржник має невиконані зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням, суд виносить ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи її незаконною просив скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця Уманського РВ ДВС ГТУЮ про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що йому не було відомо про звернення ДВС до суду з поданням, а також про день, час та місце розгляду подання, прийняте рішення йому не направлялось.

Судом першої інстанції не було враховано, що доказів його умисного ухилення від виконання зобов`язань Уманський МВ ДВС не надав.

ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, надіславши заяву про проведення апеляційного розгляду у його відсутність, що відповідно до ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 407 КК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції, в межах повноважень, має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав встановлення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

З оскарженого рішення вбачається, що державний виконавець Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з поданням, погодженим начальником Уманського МВ ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_9 , про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_7 , 1974 року народження, у праві виїзду за межі України до виконання, покладених на нього судовим рішенням, зобов`язань, посилаючись на те, що на примусовому виконанні в Уманському МВ ДВС Уманського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 1-552 виданий 14.12.2010 Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 50000 грн., 18.05.2012 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Також проведено перевірку майнового стану боржника шляхом направлення запитів у відповідні установи. В зв`язку з невиконанням рішення суду державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 19 п. 8 Закону України «Про державну прикордонну службу України» дійшов висновку про доцільність тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

З таким висновком суду не можна погодитися, з огляду на таке.

Пунктом 18 частини 3 ст. 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження», який діяв на час постановлення ухвали (в редакції Закону України на 15 серпня 2012 року), передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням;

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, подання державного виконавця щодо обмеження у праві виїзду за межі України у разі не виконання боржником своїх зобов`язань повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань (п. 11.1.1).

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 377-1 ЦПК України з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Така ознака, як ухилення боржника від виконання судового рішення, є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Оскільки законом передбачений саме такий порядок розгляду подання, тому доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим із метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Невиконання зобов`язання може бути зумовлено об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Проте лише самостійне невиконання боржником зобов`язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

В поданні державного виконавця не зазначено в чому полягає та чим підтверджується ухилення ОСОБА_7 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. В оскаржуваній ухвалі суд не вказав, чим підтверджується факт ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду, а лише констатував, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

При цьому на момент звернення до суду з поданням державного виконавця факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Однак, ні в поданні, ні в ухвалі суду не наведено будь-яких посилань на ухилення боржника від виконання рішення суду, судом не досліджено матеріалів виконавчого провадження.

В ухвалі не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_7 дійсно ухиляється від зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням.

Крім того суд першої, інстанції розглядаючи подання державного виконавця, керувався нормами ЦПК України, хоча при реєстрації подання державного виконавця заведено з індексом 1-в , тобто в порядку виконання кримінального провадження, тому не зрозуміло в якому порядку, цивільно-процесуальному чи кримінального процесуального закону, відбувся розгляд подання державного виконавця.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини є істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставами для скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду подання в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду слід перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 418, 419, 537,539 КПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2013 року про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України до виконання покладених на нього судовим рішенням, зобов`язань, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий :

Судді :