17.04.2020 Єдиний унікальний номер 205/4772/16-к
В И Р О КІ М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 при секретарі - ОСОБА_2

по кримінальному провадженню, внесеному 29.02.2016 року у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000858

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, українця, громадянина України, який має повну середню освіту, офіційно непрацевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 захисника - адвоката ОСОБА_5

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро вказане кримінальне провадження, -

В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення в наступній редакції.

28.02.2016 року ОСОБА_9 у період часу близько з 20:00 годин до 21:30 годин, перебуваючи разом із іншими, невстановленими під час досудового розслідування особами, в залі ігрових автоматів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , побачив раніше невідомих йому трьох осіб, які знаходились поруч та грали на автоматах, в подальшому встановлених як ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Побачивши, що ОСОБА_6 отримав виграш, у ОСОБА_10 разом із іншими особами, з якими він перебував, виник спільний злочинний умисел, спрямований на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. З метою реалізації спільного злочинного умислу, ОСОБА_9 вступив у попередню змову з невстановленими слідством особами для вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), який поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Так, після того, як з вищевказаної зали ігрових автоматів вийшли ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, діючи узгоджено, групою осіб за попередньою змовою разом зі своїми співучасниками, прослідували за ними, та визначивши, що ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , направились по вул. М. Дія (Шелгунова) у напрямку будинку №15, побігли за ними.

28.02.2016 року близько 21:30 годин, реалізуючи спільний злочинний умисел, наздогнавши біля будинку №15 по вул. М. Дія (Шелгунова) потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 разом із співучасниками, діючи узгоджено, групою осіб за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, напали на потерпілих та застосовуючи фізичну силу, своїми руками та ногами почали наносити хаотичні удари в область голови та тулуба потерпілих, спричинивши ОСОБА_6 та ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, що мають скороминущі наслідки, а потерпілому ОСОБА_8 спричинили тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та внутрішньо-шкіряних крововиливів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, а також тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_9 разом з невстановленими слідством особами, збивши з ніг ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , наблизились до останніх, після чого заволоділи їх майном, а саме:- чоловічою сумкою, що була при ОСОБА_6 , в якій знаходились грошові кошти на суму 6 245 гривень та документи, а саме - свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_6 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ЗАЗ 110558-42», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «КАМАЗ 53212», реєстраційний номер НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію причепа, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;- мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy Star GT S-5282», чорного кольору, вартість якого складає 735 гривень 00 копійок, що належить ОСОБА_6 , та перебував у лівій зовнішній кишені одягненої на ньому куртки;- мобільним телефоном марки «Lenovo А-536», білого кольору, вартість якого складає 1 749 гривень 30 копійок, а також грошовими коштами на суму 300 гривень, що належать ОСОБА_7 та перебували у правій кишені одягнених на ньому брюк;- чоловічими кросівками фірми «Nike», 38 розмір, коричневого кольору, вартість яких складає 810 гривень 00 копійок, що належать ОСОБА_7 та були одягнені на ньому;- мобільним телефоном марки «Samsung S-6102», чорного кольору, вартість якого складає 500 гривень 00 копійок, та документами, а саме - водійським посвідченням на ім`я ОСОБА_8 , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки «ЗАЗ 110206», реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_8 та перебували в зовнішній кишені одягненої на ньому куртки;- ланцюжком, срібло 925 проби, вагою 19,8 гр., довжиною 50 см., вартість якого складає 1 416 гривень 75 копійок, що належить ОСОБА_8 та була одягнена на ньому.Після цього ОСОБА_9 разом зі співучасниками з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 2 859 гривень 30 копійок, потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 6 980 гривень, потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 1 916 гривень 75 копійок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України - як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в розрізі викладу у обвинувальному акті фактічно не визнав, суду пояснив що розбій він не скоював, визнає себе винним в тому, що наніс один удар потерпілому ногою з метою захисту.

Більш детально обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що в кінці лютого 2016 року, точну дату він не пам`ятає, приблизно о 20-21 годині він зі своїми товаришами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 прийшли до залу ігрових автоматів, що був розташований на ж/м Покровський (Комунар) у м. Дніпрі, з метою пограти на автоматах. Десь через півгодини до залу прийшли раніше невідомі йому чоловіки (в подальшому йому стало відомо, що то були потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), які також почали грати на автоматах. Після того, як потерпілим вдалося виграти гроші, до них підійшов його ( ОСОБА_16 ) знайомий на прізвище ОСОБА_17 і попросив у останніх грошей, однак потерпілі відповіли йому відмовою. Через деякий час, потерпілі зібралися, забрали гроші і пішли із зали.

Після того, як потерпілі пішли, до них: до нього, ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , підійшов ОСОБА_17 та запропонував вийти на вулицю, що вони і зробили. Біля входу до залу ігрових автоматів він побачив раніше знайомих хлопців: ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також з ними був і ОСОБА_17 . У якийсь момент хлопці почали бігти у невидомому для нього напрямку, при цьому покликали з собою його та ОСОБА_14 , до цього вони стояли осторонь. Чому і куди бігли його товариші, йому не було відомо, однак, він також біг з ними останнім у напрямку житлового будинку, в якому, як йому відомо знаходиться прокуратура Ленінського району. При цьому ОСОБА_18 залишилася стояти біля зали з ігровими автоматами.

Добігши до 16-поверхового будинку, він побачив, як ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 б`ються з потерпілими, однак сам він не вмішувався у бійку, а просто стояв разом з ОСОБА_14 у стороні. При цьому він бачив, як ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 в ході бійки забирали речі потерпілих.

В якийсь момент, він ( ОСОБА_16 ) побачив як один із потерпілих, який знаходився від нього на відстані приблизно 3 метри, дістав ніж-бабочку, при цьому, хтось із хлопців крикнув про це, він вирішив допомогти товаришам і втрутившись вдарив цього потерпілого ногою в область голови, через що останній кинув ніж, і він ( ОСОБА_3 ) забрав його собі. Вказаний ніж у подальшому він викинув.

Після цього він, разом з усіма іншими хлопцями, побігли до під`їзду будинку, де живе ОСОБА_17 , піднялися на 9-й поверх і там на площадці сходової клітки, хлопці почали ділити речі, які забрали у потерпілих. Йому дали мобільний телефон, срібний ланцюжок та 100 гривень. Чому він взяв ці речі та гроші, пояснити не може.

В подальшому він ( ОСОБА_3 ) заклав вказаний вище телефон до ломбарду, а потім повернув оперативним працівникам поліції. Ланцюжок срібний він не повертав, т.я. віддав за нього гроші.Також він пояснив, що заздалегідь про скоєння злочину він не домовлявся зі своїми товаришами, не вступав з ними у попередню змову, його дії були спонтанними, оскільки так склалися обставини, і на його поведінку вплинуло те, що один із потерпілих дістав ніж. При цьому у нього не було намірів заволодівати чужим майном, грошима чи речами, він не нишпорив у кишенях потерпілих, нічого у них не забирав.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , надав такі показання.

Так, він 28.02.2016 року близько 20:00 годин разом зі своїм сином ОСОБА_7 та знайомим ОСОБА_8 зайшли до залу гральних автоматів, який розташований неподалік від магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на ж/м Покровський (Комунар) у м. Дніпрі, аби пограти. Після того, як він ( ОСОБА_6 ) виграв 700 гривень у ігрових автоматах, хтось із компанії раніше невідомих йому молодих людей (6 чи 7 сім хлопців та одна дівчина), які знаходилися поруч, серед яких був і обвинувачений ОСОБА_3 , запропонував йому поділитися своїм виграшем, на що він ніяк не відреагував, а його син ОСОБА_7 , відповів їм відмовою, і вони разом з ОСОБА_8 , забравши у касира виграш, пішли з залу ігрових автоматів в бік свого дому. При цьому частину грошових коштів у сумі 300 гривень він передав синові, а решту залишив собі. Вказана компанія невідомих хлопців також вийшла з залу ігрових автоматів слідом за ними.

Пройшовши алеєю за будинком, в якому розташована прокуратура Ленінського району, вони втрьох вийшли на пустир, де побачили кількох невідомих їм людей, які, підбігши до них, знову запитали, чи готові вони поділитися своїм виграшем, і він зрозумів, що це були ті ж самі особи, які перебували у залі ігрових автоматів. При цьому він особисто не бачив ОСОБА_3 в цей момент, і не знає, чи був останній серед вказаних осіб. Після цього невідомі почали наносити їм удари, від яких він ( ОСОБА_6 ) втратив свідомість, прийшовши до тями лише у автомобілі швидкої медичної допомоги. Крім того, вказані особи відібрали їхні гроші, особисті речі та документи, які йому повернуті не були.

В разі визнання винним ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 просив суд призначити йому суворе покарання, крім того, потерпілий відмовився від раніше поданого ним цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 у зв`язку з відшкодуванням збитків.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні надав такі показання.

28.02.2016 року ввечері він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшов до залу ігрових автоматів, що розташований неподалік від магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на ж/м Покровський (Комунар) у м. Дніпрі. В той час, як ОСОБА_6 грав на автоматах, він з його сином знаходилися поруч. Крім них, в залі знаходилося ще близько 9-ти раніше невідомих йому осіб, в тому числі, одна молода дівчина і обвинувачений ОСОБА_3 , який був одягнутий у червону куртку і червону кепку, тому він і звернув на нього увагу. Після того, як ОСОБА_6 виграв грошові кошти, він їх зняв, і вони пішли із залу ігрових автоматів в сторону їх дому, при цьому один із хлопців, які знаходилися всередині залу, запитав, чи не бажають вони поділитися своїм виграшем, при цьому ОСОБА_7 відповів на це відмовою. Після цього вказані особи також вийшли з залу ігрових автоматів.

Вже проходячи повз житловий будинок, в якому розташована прокуратура Ленінського району, вони побачили трьох невідомих хлопців, які, пробігши поряд із зазначеним будинком, вискочили їм назустріч, при цьому ще п`ятеро невідомих чоловіків забігли з правого від них боку, і він почув голос того ж самого хлопця з залу ігрових автоматів, який знову спитав у них, чи не готові вони віддати їм свій виграш, проте описати його він не в змозі.

В цей момент двоє невідомих підійшли до ОСОБА_6 , ударили його невідомим предметом по голові, від чого той упав на землю, схопили його барсетку, після чого зайшли за дерево, що знаходилося неподалік, де збили з ніг його сина ОСОБА_7 , та продовжуючи наносити удари останньому, оглянули кишені його одягу. Одночасно з цим він ( ОСОБА_8 ) бився ще з двома хлопцями з цієї ж компанії невідомих, які покликали когось на допомогу, і в цей момент до них підбіг обвинувачений ОСОБА_3 , який перебував неподалік протягом всієї бійки, та наніс йому ззаду сильний удар у голову, від якого впав на землю, і зазначені особи продовжили наносити йому удари ногами по голові. Він намагався захиститися, схопив одного з нападаючих за ногу, проте інші хлопці викрутили і заломили йому руки, продовжуючи його бити, та вивернули кишені його одягу, забрали його гроші та цінності, після чого невідомі розбіглася.

Після цього він підвівся з землі і підійшов до ОСОБА_6 , привів його до тями, і побачив, що у ОСОБА_7 відібрали кросівки. В подальшому вони викликали працівників поліції та швидку медичну допомогу.Потерпілий ОСОБА_8 просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання на розсуд суду, та відмовився від раніше поданого ним цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 .

В судовому засіданні також був допитаний потерпілий ОСОБА_7 , який надав слідуючи показання.

Так, він 28.02.2016 року близько 20:00 годин разом зі своїм батьком ОСОБА_6 та знайомим його батька ОСОБА_8 прийшли до залу гральних автоматів, який розташований неподалік від магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на АДРЕСА_2 . Після того, як його батько виграв грошові кошти і забрав їх у адміністратора залу ігрових автоматів, вони всі разом вийшли з залу, і вже на вулиці до них підійшов незнайомий молодий чоловік, який також перебував у залі у компанії молодих людей, серед яких був і обвинувачений ОСОБА_3 , і спитав, чи вони отримали свій виграш та чи не бажають вони ним поділитися, на що вони йому відповіли відмовою і пішли в напрямку свого дому.

Йдучи за будинком, в якому розташована прокуратура Ленінського району, він побачив, як позаду них йде компанія хлопців (близько 5-6 осіб). Пройшовши дитячий майданчик, розташований неподалік, він почув, як хтось із вказаних хлопців, підбігши до них зліва, запитав, чи не хочуть вони поділитися своїм виграшем, і він зрозумів, що це були ті ж самі особи, які перебували у залі ігрових автоматів, при цьому він не бачив серед вказаних осіб обвинуваченого ОСОБА_3 .

Після цього, хтось із невідомих почав його бити в обличчя руками, через що він ( ОСОБА_7 ) впав на землю, і у нього забрали його мобільний телефон, кросівки та грошові кошти в сумі 300 гривень. В цей же час він побачив, як кілька невідомих вдарили його батька у обличчя, через що він також впав на землю, після чого вони продовжили наносити йому удари по голові і обличчю ногами, згодом залізли у кишені його куртки та обшукали їх.

Потерпілий ОСОБА_7 відмовився від раніше поданого ним цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 , просив призначити покарання на розсуд суду.

Допитана в якості свідка ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що її син обвинувачений ОСОБА_3 , 28.02.2016 року повернувся додому приблизно о 23:00 годин, при цьому у нього не було жодних слідів бійки ані на одязі, ані на обличчі. Син взагалі нічого не розповідав їй про те, що відбулося у той вечір. В подальшому від слідчого ОСОБА_23 вона дізналася про те, що її син разом з його товаришами побився з кимось.

В своїх показаннях на досудовому розслідуванні її син - ОСОБА_3 пояснював, що йдучи по вулиці у нього з його товаришами та трьома невідомими чоловіками виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, в ході якого він наніс один удар наймолодшому з них. Крім того, він на допиті пояснював, що ніяких грошей та речей у потерпілих він не брав.

В судовому засіданні була допитана у якості свідка ОСОБА_24 , яка надала такі показання.

28.02.2016 року у вечірній час, вона разом зі своїм знайомими: ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_3 перебували у залі ігрових автоматів, що розташований на ж/м Покровський (Комунар) у м. Дніпрі.

В цей же час до залу зайшли троє невідомих чоловіка (в подальшому їй стало відомо, що це були потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), які також почали грати у автомати. Всього у залі було приблизно 15 осіб. Хтось з її компанії звернувся до потерпілих з пропозицією поділитися виграшем, вона особисто сприйняла це як жарт, так як між її знайомими і потерпілими до цього не було ніяких розмов чи конфліктів. Потерпілі відповіли відмовою.

В якийсь момент після цього, коли вона з хлопцями виходила на вулицю палити, ОСОБА_25 запропонував забрати у потерпілих гроші, які ті вигралі. Вона пам`ятає, що на цю пропозицію ОСОБА_25 , ОСОБА_16 відповів відмовою.

Через певний час, потерпілі забрали свій виграш і пішли з зали ігрових автоматів у невідомому їй напрямку. Приблизно через 5 хвилин хлопці з її компанії, в тому числі і ОСОБА_3 , також покинули зал, а вона на прохання ОСОБА_13 залишилася.

Пройшов деякий час і вона почала дзвонити своїм товаришам по мобільному телефону, однак ніхто з них не брав слухавку. Після цього, через деякий час їй подзвонив ОСОБА_13 і сказав, аби вона підійшла до під`їзду будинку де живе ОСОБА_17 .

Зайшовши до вказаного під`їзду, двері їй відчинив ОСОБА_14 , вона піднялася на 9-й поверх, де побачила на площадці сходової клітки усіх своїх знайомих, які раніше пішли з залу ігрових автоматів, при цьому у одного з них ОСОБА_13 , штани були у крові. Вона побачила, як хлопці, сівши кругом, виклали та почали ділити між собою речі, серед яких були: ключі, два мобільних телефони та кросівки. Після цього усі, у тому числі і ОСОБА_16 пішли з під`їзду по домівкам.

Згодом, приблизно опівночі, вона зустрілася з ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , і вони разом пішли до парку, де ОСОБА_13 дав їй грошові кошти, які, зі слів останнього, дала йому його матір. Після цього вони викликали таксі і поїхали в центр міста, де хотіли в одному з ломбардів закласти мобільний телефон, який нібито належав ОСОБА_13 , але не змогли зробити цього. Потім на тому ж таксі поїхали на ж/м Парус, де в іншому ломбарді водій таксі на їх прохання заклав мобільний телефон.

На підтвердження вини ОСОБА_3 в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.187 КК України, стороною обвинувачення суду для безпосереднього дослідження в судовому засіданні були надані наступні письмові докази:- протоколи прийняття заяв потерпілих про вчинене кримінальне правопорушення від 28.02.2016 року, відповідно до яких потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 просили органи поліції притягти до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які 28.02.2016 року близько 21:20 годин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 здійснили розбійний напад на них, заволодівши їх майном;- копії фотографії коробки від телефону марки «Lenovo A536» та фіскального чеку про його придбання від 08.11.2014 року, надані потерпілим ОСОБА_7 на підтвердження факту придбання та належності йому вказаного мобільного телефону;- висновок спеціаліста судового медичного експерта №838 від 01.03.2016 року і фото-таблиця до нього, із яких слідує, що у потерпілого ОСОБА_7 виявлено легкі тілесні ушкодження;- копія фотографії коробки від телефону марки «Samsung Galaxy Star GT-S5282», надані потерпілим ОСОБА_6 на підтвердження факту придбання та належності йому вказаного мобільного телефону;- висновок спеціаліста судового медичного експерта №840 від 01.03.2016 року і фото-таблиця до нього, із яких слідує, що у потерпілого ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження;- копії фотографії бірки від ланцюжка «Бісмарк» масою 19,8 г., коробки від телефону марки «Samsung Galaxy Y Duos» та гарантійного талону від 06.09.2012 року, надані потерпілим ОСОБА_8 на підтвердження факту придбання та належності йому вказаного мобільного телефону;- висновок спеціаліста судового медичного експерта №841 від 01.03.2016 року і фото-таблиця до нього, із яких слідує, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлено легкі тілесні ушкодження;- протокол пред`явлення особи для впізнання від 10.03.2016 року, згідно якого, потерпілий ОСОБА_8 серед чотирьох пред`явлених до впізнання осіб під №3 за статурою тіла, зростом, одягом впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 як особу, яка 28.02.2016 року знаходилася у залі ігрових автоматів, а потім разом з іншими невідомими особами напала на нього та інших потерпілих біля будинку АДРЕСА_3 ;- копію договору про надання фінансового кредиту під заставу майна №106-8134 від 03.03.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 здав до ПТ «Ломбард «Капітал», що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, буд.5-А, ланцюг срібний, 925 проби, вагою 19,8 г., і отримав за це 190 гривень;- висновок судово-медичного експерта №1050е від 16.03.2016 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки;- висновок судово-медичного експерта №1036е від 15.03.2016 року, із якого слідує, що потерпілому ОСОБА_6 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки;- висновок судово-медичного експерта №1049е від 16.03.2016 року, згідно з яким потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки;- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 30.03.2016 року, відповідно до якого з ломбарду ПТ «Климчук і Компанія «Ломбард «Капітал», розташованого за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, буд.5-А, слідчим СВ Новокодацького (Ленінського) ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_23 було вилучено ланцюжок зі срібла 925 проби, вагою 19,8 г., довжиною 50 см.;- протокол огляду предмета від 30.03.2016 року, із якого слідує що об`єктом огляду є СD-диск з відеозаписом від 03.03.2016 року з камери відеоспостереження ломбарду ПТ «Климчук і Компанія «Ломбард «Капітал», розташованого за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, буд.5-А, який добровільно видав оцінювач ОСОБА_26 ;- протокол пред`явлення речей для впізнання від 29.04.2016 року і фото-таблиці до нього, згідно з яким потерпілий ОСОБА_8 серед чотирьох пред`явлених для впізнання ланцюжків під №4 за плетінням, кольором та розміром впізнав свій ланцюжок зі срібла, який у нього відібрали під час розбійного нападу невідомі особи;- протокол проведення слідчого експерименту від 26.05.2016 року та фото-таблиця до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 розказав і показав як на нього було скоєно напад та механізм і локалізацію нанесення йому тілесних ушкоджень невідомими чоловіками, що мало місце 28.02.2016 року поблизу будинку №15 по вул. М. Дія (Шелгунова) у м. Дніпрі;- висновок експерта №2084е від 28.05.2016 року, з якого слідує, що локалізація, характер та механізм виявлених у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не суперечать механізму, на який вказав сам потерпілий у своїх показаннях в ході проведення слідчого експерименту;- протокол проведення слідчого експерименту від 26.05.2016 року та фото-таблиця до нього, згідно з яким потерпілий ОСОБА_7 розказав і показав механізм і локалізацію нанесення йому тілесних ушкоджень невідомими чоловіками, що мало місце 28.02.2016 року поблизу будинку №15 по вул. М. Дія (Шелгунова) у м. Дніпрі;- висновок експерта №2083е від 28.05.2016 року, відповідно до якого встановлено, що локалізація, характер та механізм виявлених у потерпілого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не суперечать механізму, на який вказав сам потерпілий у своїх показаннях в ході проведення слідчого експерименту;- протокол проведення слідчого експерименту від 26.05.2016 року та фото-таблиця до нього, згідно з яким потерпілий ОСОБА_6 розказав і показав механізм і локалізацію нанесення йому тілесних ушкоджень невідомими чоловіками, що мало місце 28.02.2016 року поблизу будинку №15 по вул. М. Дія (Шелгунова) у м. Дніпрі;- висновок експерта №2093е від 30.05.2016 року, відповідно до якого встановлено, що локалізація, характер та механізм виявлених у потерпілого ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не суперечать механізму, на який вказав сам потерпілий у своїх показаннях в ході проведення слідчого експерименту.- висновок судово-товарознавчої експертизи №1216 від 09.06.2016 року, згідно з яким встановлена ринкова вартість (із врахуванням зносу) мобільних телефонів марок «Lenovo A536», «Samsung Galaxy Star GT», «Samsung S-6102», а також срібного ланцюжка 925 проби та кросівок марки «Nike», які належали потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - протокол перегляду відеозапису від 10.06.2016 року, відповідно до якого об`єктом огляду є СD-диск з відеозаписом від 03.03.2016 року з камери відеоспостереження ломбарду ПТ «Климчук і Компанія «Ломбард «Капітал», розташованого за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, буд.5-А, який добровільно видав оцінювач ОСОБА_26 , на якому зображено, як у вказаний день в приміщення зазначеного ломбарду прибув ОСОБА_3 та ОСОБА_27 , які оформили договір фінансового кредиту, де ОСОБА_3 поставив свій підпис;- протокол проведення слідчого експерименту від 10.06.2016 року та фото-таблиця до нього, з якого слідує, що ОСОБА_3 добровільно розказав і показав місце і спосіб вчиненого ним разом зі своїми знайомими кримінального правопорушення, що мало місце 28.02.2016 року; - рапорти о/у СКР Новокодацького (Ленінського) ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , відповідно до змісту яких, окрім ОСОБА_3 , до вчинення нападу на потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що мало місце 28.02.2016 року поблизу з будинком АДРЕСА_3 , було встановлено також причетність ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;- постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_31 про виділення матеріалів досудового розслідування за №0000858 щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Судом при розгляді справи, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, у повній мірі були вжиті усі можливі заходи щодо забезпечення реалізації прав та обов`язків стороною як обвинувачення, так і захисту, з метою надання, перевірки й уточнення фактичних даних, одержаних у ході досудового розслідування.

Однак, в ході судового розгляду зазначене вище обвинувачення щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.187 КК України, свого підтвердження не знайшло, а тому останній, згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.373 КПК України, підлягає виправданню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі:
- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Частина 2 ст.91 КПК України вказує, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (стаття 92 КПК України).

Згідно зі ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню. Стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України дає визначення, які докази є належними, тобто такі, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Оцінивши сукупність представлених сторонами судового провадження доказів, судом об`єктивно, «поза розумний сумнів» встановлено, що вони не підтверджують, а навпаки спростовують позицію сторони обвинувачення щодо доведеності вини у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що за результатами проведеного досудового розслідування, встановити інших осіб співучасників обвинуваченого ОСОБА_3 , у інкримінованому йому злочині не вдалося, про це свідчить надана стороною обвинувачення та безпосередньо досліджена судом постанова прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_32 від 11.06.2016 року.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що з огляду на відсутність достатніх доказів для підозри «співучасників ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_33 , ОСОБА_27 , ОСОБА_34 , які разом вчинили кримінальне правопорушення», прокурор, як безпосередній керівник досудового розслідування в розумінні положень ст.ст.36-37 КПК України, дійшов висновку про необхідність виділення з кримінального провадження №0000858 «матеріалів щодо вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України», і на думку прокурора, це негативно не вплине на повноту досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Суд, проаналізувавши зміст вказаної постанови, не може погодитися із висновками прокурора, викладеними у ній, так як очевидним є той факт, що на стадії досудового розслідування, були наявні докази, які підтверджували причетність до вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інших осіб, відомих слідчому та прокурору. Не можливо також погодитися з прокурором і в частині того, що виділення матеріалів відносно фактино встановлених підозрюваних осіб, не могло б вплинути на повноту та об`єктівність судового розгляду справи, де фігурує як обвинувачений тільки ОСОБА_3 .

Така позиція суду ґрунтується на тому, що прокурор процесуальний керівник досудового розслідування кримінального провадження, у своїй постанові від 11.06.2016 року про виділення матеріалів, використовував формулювання «співучасники ОСОБА_3 », вказуючи прізвища конкретних підозрюваних осіб.

На користь обгрунтованості підозри відносно осіб, провадження щодо яких було виділене, вказує і те, що на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 і свідок ОСОБА_24 в своїх показах називали данні про осіб, які мали фактичне відношення до вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_3 , викриваючи їх, однак вказані ними особи, не є ані підозрюваними, ані обвинуваченими у даному кримінальному провадженні, хоча орган досудового розслідування на думку суду мав достатньо процесуальних можливостей для більш ретельного розслідування і встановлення об`єктивної істини, доведення їх винуватості з подальшим пред`явленням обґрунтованих підозр у вчиненні зазначеного злочину, що, на глибоке переконання суду, вказує на однобокість та неповноту досудового розслідування, а також не бажання отримати докази і встановити усіх винних осіб у вчиненні даного злочину.

Під час судового розгляду сторона обвинувачення посилалася як на доказ вини ОСОБА_3 , на покази потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 а також свідків ОСОБА_22 і ОСОБА_24 , проте суд проаналізувавши покази вказаних осіб, вважає неможливим, «поза розумним сумнівом», зробити однозначний і обґрунтований висновок про те, що в них містяться докази, які доводять винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому злочині.

До такого висновку суд прийшов з огляду на те, що в своїх показаннях як потерпілі так і свідки фактично тільки підтвердили присутність обвинуваченого ОСОБА_3 на місці та під час скоєння злочину. Цей факт також не заперечував і сам обвинувачений, який крім того, пояснював що наніс один удар потерпілому ОСОБА_6 ногою в область голови, а також про те, що в подальшому отримав від своїх товаришів частину майна, яке останні відібрали у потерпілих в ході вчинення розбою, а саме: мобільний телефон, срібний ланцюжок та грошові кошти в сумі 100 гривень.

Аналізуючи вказані показання, суд не може прийти до переконливого висновку про те, що вони доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення розбійного нападу на потерпілих.

Суд також констатує, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не було надано жодного належного та допустимого доказу, який «поза розумний сумнів» вказував би на доведеність твердження обвинувачення про наявність у ОСОБА_3 попердньої змови з невстановленими особами на скоєння злочину. Тобто, що ОСОБА_3 разом з іншими співучасниками діяв узгоджено, заздалегідь розпланувавши і розподіливши між собою ролі у скоєнні злочину, керуючись корисливим мотивом на заволодіння грошовими коштами та іншим особистим майном потерпілих.

Зазначене об`єктивно вказує на відсутність доказів попередньої змови між обвинуваченим ОСОБА_3 та іншими учасниками скоєного злочину, як про це зазначено у обвинувальному акті.

Крім того, суд вважає за потрібне зазначити, що сам факт участі обвинуваченого у бійці з потерпілими не свідчить про наявність попередньої змови між ОСОБА_3 та іншими учасниками, так як той діяв спонтанно, виходячи із ситуації, що склалася на той момент. Як пояснював обвинувачений у суді, він побіг на місце вчинення злочину за покликом одного зі своїх товаришів, і при цьому не мав можливості розпитати про те, що саме відбувається, розібратися в ситуації, а керуючись почуття «хибного товариства» побіг за ними. Однак навіть тоді, не відразу вступив у бійку з потерпілими, а тільки стояв неподалік, і лише після того, як він ( ОСОБА_3 ), побачив ніж в руках у потерпілого ОСОБА_8 , наніс вказаному потерпілому один удар ногою в голову, від чого ніж випав з рук потерпілого і він його забрав собі, а в подальшому викинув.

Після цього ОСОБА_3 , разом зі своїми товаришами втік з місця скоєння злочину, при цьому ніякого майна у потерпілих він не відбирав. Зазначене підтвердили і самі потерпілі в ході їх допитів у суді.

Подальший розвиток подій, а саме розподіл між учасниками бійки відібраного у потерпілих майна, на думку суду також не може слугувати підтвердженням факту спільних дій ОСОБА_3 у змові з іншими особами, на вчинення розбійного нападу. Фактично обвинувачений ОСОБА_3 отримав частину майна потерпілих від своїх товаришів, які і вчинили цей злочин. Це підтвердила в своїх показах і свідок ОСОБА_24 .

Дослідження судом інших доказів, заявлених стороною обвинувачення, також не дають змоги прийти до переконливого висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні даного злочину.

Так, під час дослідженя письмових доказів, судом встановлені певні факти та обставини. Передусім те, що мав місце факт нападу на потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з боку невідомих осіб, в результаті якого потерпілі отримали тілесні ушкодження, ступень тяжкості яких було встановлено в ході проведення судово-медичних експертиз. Крім того, під час нападу, у потерпілих відібрали належні їм особисті речі та грошові кошти, наявність та належність їх потерпілим, підтверджено відповідними доказами.

Проведеним впізнанням за участю потерпілого ОСОБА_8 було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 мав відношення до нападу, проте сам потерпілий, не вказував на ОСОБА_3 як на особу, що заволоділа його майном.

Письмові матеріали, які підтверджують факт здачі ОСОБА_3 отриманого від співучасників мобільного телефону до ломбарду, про що сам обвинувачений пояснював на досудовому розслідувані та під час судового розгляду, не є кримінально караними, та також не є доказом причетності ОСОБА_3 до вчинення розбійного нападу.

В ході досудового розслідування за участю потерпілих було проведення ряд слідчих експериментів, про що свідчать відповідні протоколи, однак зі змісту вказаних протоколів слідує, що потерпілі розказали і показали механізм і локалізацію нанесення їм тілесних ушкоджень невідомими чоловіками, що мало місце 28.02.2016 року поблизу будинку АДРЕСА_3 , при цьому конкретизувати роль ОСОБА_3 потерпілі не змогли.

Інших доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, стороною обвинувачення не надано. Враховуючи достатньо тривалий, з об`єктивних причин час розгляду справи, суд вважає що всі можливості щодо доказування, сторонами провадження вичерпано.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Вимогами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року (надалі Конвенція).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Бербера, Мессеге и Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Крім того, в основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчинені кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20.03.2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 8.02.1996 року.

Відповідно до роз`яснень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», обвинувальний ухил при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість підсудного є неприпустимим. Всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь підсудного.

Приписом частини 3 статті 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Оцінивши в сукупності вказані обставини та докази, які покладені в основу обвинувачення, суд визнає, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

Враховуючи викладене, а також виходячи з вимог ст.62 Конституції України, за якою усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, суд, проаналізувавши досліджені по справі докази, вважає недоведеним факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки не встановлено достатніх, належних та допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_3 та приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.187 КК України та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведенням, що дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.370-374,376,395 КПК України, ч.2 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1

З оригіналом згідно: Суддя Секретар