Справа № 635/1499/20
Провадження № 1-кп/635/837/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Безлюдівка Харківського району Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.260, ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

У квітні-травні 2014 року на території Донецької області невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» (далі за текстом ДНР), та «Луганської народної республіки» (далі за текстом ЛНР), було створено не передбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. У зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, які полягали в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР» та «ЛНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також вчинення інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
У свою чергу, у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на початку травня 2014 року (більш точну дату встановити не вдалось за можливе), виник злочинний умисел, направлений на участь у діяльності не передбачених законами України воєнізованих формувань.
Реалізуючи свій злочинний умисел, на початку травня 2014 року (більш точну дату встановити не вдалось за можливе) ОСОБА_4 , прибув з м.Харкова до м.Донецька, де, біля будівлі Донецької обласної державної адміністрації, познайомився із невстановленою в ході досудового розслідування особою чоловічої статі. В ході подальшої бесіди із вказаною особою, ОСОБА_4 повідомив про свій намір вступити до лав не передбаченого законами України воєнізованого формування «ДНР» - «Народное ополчение Донбасса», яка являлась організацією, що перебувала та здійснювала свою діяльність на тимчасово окупованій території Донецької області, не належала до жодного з легально існуючих воєнізованих формувань, мала організаційну структуру воєнізованого типу, характеризувалась наявністю єдиноначальності, підпорядкованості та дисципліни, з метою участі в діяльності такого формування, а саме виконання в інтересах такого формування дій, пов`язаних із здійсненням чергування біля входу в будівлю Донецької обласної державної адміністрації, контролю осіб, що здійснюють вхід до вказаної будівлі і перевіркою відповідних перепусток у таких осіб, за грошову винагороду, на що ОСОБА_4 погодився.
В подальшому, задля реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 отримав від вищевказаної особи, з метою підтвердження свого перебування у складі незаконного воєнізованого формування «Народное ополчение Донбасса», відповідне посвідчення приналежності до вказаного формування із зазначенням своїх анкетних даних.
Надалі, у період з початку травня 2014 року до середини червня 2014 року ОСОБА_4 приймав участь у не передбаченому законами України воєнізованому формуванні «Народное ополчение Донбасса», та виконував в інтересах такого формування дії, пов`язані із здійсненням чергування біля входу в будівлю обласної державної адміністрації м.Донецьк, чергуванням біля входу на восьмий та дев`ятий поверхи зазначеної будівлі, контролем осіб, що здійснюють вхід до вказаної будівлі та вихід з неї і перевіркою відповідних перепусток у таких осіб, за грошову винагороду, маючи при собі посвідчення приналежності до такого воєнізованого формування та усвідомлюючи те, що приймає участь у воєнізованому формуванні, не передбаченому законами України.
Після цього, приблизно в середині червня 2014 року, ОСОБА_4 повернувся до свого постійного місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, на початку жовтня 2014 року ОСОБА_4 , вирушив на тимчасово окуповану територію м.Луганська, де, перебуваючи у приміщенні будівлі, розташованої за адресою: м.Луганськ, вул.Челюскінців, 14, повідомив про свій намір вступити до складу не передбаченого законами України воєнізованого формування «Окремий батальйон матеріального та технічного забезпечення ЛНР», яке являлось організацією, що перебувала та здійснювала свою діяльність на тимчасово окупованій території Луганської області, не належала до жодного з легально існуючих воєнізованих формувань, мала організаційну структуру воєнізованого типу, характеризувалась наявністю єдиноначальності, підпорядкованості та дисципліни, знаходилась на території однієї з військових частин в м.Луганськ.
Доводячи до кінця свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, вступив до вказаного незаконного воєнізованого формування та був призначений на посаду начальника відділення зберігання продуктів, майна продовольчої служби та техніки продовольчої служби у складі вказаної організації, у зв`язку з чим виконував в інтересах такого формування дії, пов`язані із організацією прийому, зберігання, збереження та видачі майна та техніки продовольчої служби, за грошову винагороду.
В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 отримав від представника вказаної організації, для підтвердження свого перебування у складі незаконного воєнізованого формування «Окремий батальйон матеріального та технічного забезпечення ЛНР», відповідне посвідчення приналежності до вказаного формування із зазначенням своїх анкетних даних та фотокартки.
Після цього, у період з середини жовтня 2014 року до початку серпня 2015 року ОСОБА_4 приймав участь у не передбаченому законами України воєнізованому формуванні «Окремий батальйон матеріального та технічного забезпечення ЛНР», та виконував в інтересах такого формування дії, пов`язані із організацією прийому, зберігання, збереження та видачі майна та техніки продовольчої служби, організацією ведення документообігу по службі, за грошову винагороду, маючи при собі посвідчення приналежності до такого воєнізованого формування та усвідомлюючи те, що приймає участь у воєнізованому формуванні, не передбаченому законами України.
Надалі, припинивши свою протиправну діяльність, на початку серпня 2015 року, ОСОБА_4 переїхав на тимчасове місце проживання в м.Бєлгород Російської Федерації, та в подальшому, повернувся до свого постійного місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на території м.Харків, на початку січня 2020 року виник злочинний умисел, направлений на придбання та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, на початку січня 2020 року, ОСОБА_4 , діючи умисно, в порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-ХІІ (зі змінами), без передбаченого п.2, п.9, п.10 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 № 576 (зі змінами), п. 2.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622 (зі змінами), при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, незаконно придбав вибухові пристрої та вибухову речовину, а саме корпус ручної осколкової гранати «РГН», запал типу УДЗ до ручних осколкових гранат, електродетонатор типу «ЕД-8Ж», тротилову шашку масою 200 г, які, в подальшому, незаконно зберігав за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
16 січня 2020 року під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.01.2020 за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено предмети, ззовні за своїми візуальними та конструктивними ознаками схожі на корпус ручної осколкової гранати «РГН», запал типу УДЗ до ручних осколкових гранат, електродетонатор типу «ЕД-8Ж», тротилову шашку масою 200г, тобто на боєприпаси та вибухові речовини.
Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України №15/40СЕ-20 від 05.03.2020 вказані предмети, виявлені і вилучені у ОСОБА_4 , є корпусом гранати РГН промислового способу виготовлення, що в окремому стані до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) не відноситься, підривачем УДЗ промислового способу виготовлення, що являється вибуховим пристроєм, не призначеним для ураження живої сили і до категорії бойових припасів не належить, конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини промислового способу виготовлення тротиловою шашкою масою 200 г, електродетонатором типу ЕД-8Ж промислового способу виготовлення, що являється вибуховим пристроєм, не призначеним для ураження живої сили і до категорії бойових припасів не належить. Разом з цим, у своїй сукупності (штатному з`єднанні) корпус гранати РГН з запалом до УДЗ утворюють ручну гранату РГН, яка відноситься до категорії боєприпасів. Крім того, всі вищевказані предмети придатні до вибуху.
12 березня 2020 року до суду в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 від 10.01.2020, надійшла угода про визнання винуватості від 12 березня 2020 року, яка укладена між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 .
Враховуючи, що між ОСОБА_4 , якому було оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.260, ч.1 ст.263 КК України, та прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , під час досудового розслідування була досягнута угода про визнання винуватості, яка підписана підозрюваним ОСОБА_4 , захисником - адвокатом ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 , при укладенні якої ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних обставин, а також була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 260, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69, ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки позбавлення волі, без конфіскації майна, суд розглядає дане кримінальне провадження відповідно до положень статті 472, частини другої статті 474, частини четвертої статті 474, статті 475 КПК України.
ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив, що він цілком розуміє наслідки угоди.
Переконавшись у добровільності укладення сторонами кримінального провадження угоди, і що вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.260 КК України, тобто умисні дії, які виразились в участі у воєнізованому формуванні не передбаченому законами України, та ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, які є злочинами тяжким та середньої тяжкості, особі ОСОБА_4 , який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні матір похилого віку, оскільки ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях та активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.260, ч.1 ст. 263 КК України.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової вибухово-технічної експертизи №15/40СЕ-20 від 05.03.2020 вартістю 5024,32 гривень та судової молекулярно-генетичної експертизи №9/265КПСЕ-20 від 10.03.2020 вартістю 26388,38 гривень, відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 в дохід держави.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-376, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості від 12 березня 2020 року, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.260, ч.1 ст. 263 КК України, та призначити покарання:

- за ч.1 ст.260 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки без конфіскації майна;

- за ч.1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 11 (одинадцять) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України остаточно визначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки без конфіскації майна.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової вибухово-технічної експертизи №15/40СЕ-20 від 05.03.2020 та судової молекулярно-генетичної експертизи №9/265КПСЕ-20 від 10.03.2020 у загальному розмірі 31 412 (тридцять одна тисяча чотириста дванадцять) гривень 70 (сімдесят) копійок.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 16 січня 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання даним вироком законної сили.
Речові докази мобільний телефон марки «Lenovo» чорного кольору IMEI НОМЕР_1 IMEI2 НОМЕР_2 s/n НОМЕР_3 чорного кольору, мобільний телефон марки «Oukitel С8» IMEI1 НОМЕР_4 IMEI2 НОМЕР_5 , планшетний ПК «Prestigio» чорного кольору з написом «Prestigio Wiz 3327 3G Tablet PC PMT3327_3G_C», які передані на зберігання до СВ УСБУ в Харківській області, після набрання даним вироком законної сили повернути за належністю.

Речові докази сейф-пакет Експертної служби МВС України №5507083, на якому містяться написи «Додаток до висновку експерта №15/40СЕ-20», «Уламки об`єктів після дослідження», що є додатком до висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України №15/40СЕ-20 від 05.03.2020, які передані на зберігання до СВ УСБУ в Харківській області, після набрання даним вироком законної сили знищити.
Речові докази зразок букального епітелію підозрюваного гр. ОСОБА_4 , два пакети та три фрагменти паперу після завершення експертного дослідження разом з первинними упаковками, що упаковані в спеціальні пакети Експертної служби МВС України №№5268174, 5268175 відповідно, виготовлені з полімерного матеріалу, у відповідних графах яких нанесені написи «Харківський НДЕКЦ МВС Додаток до висновку судового експерта №9/265КПСЕ-20 ЄРДР №0000009 від 10.01.2020 Зразок букального епітелію підозрюваного гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовий експерт /підпис/ ОСОБА_6 », «Харківський НДЕКЦ МВС Додаток до висновку судового експерта №9/265КПСЕ-20 ЄРДР №0000009 від 10.01.2020 два полімерних пакети та три фрагмента паперу. Судовий експерт /підпис/ ОСОБА_6 » - 2 пакунки; паперовий конверт білого кольору, опечатаний паперовою биркою з пояснювальними написами «Додаток №1 до протоколу відібрання зразків від 23.01.2020», «контрольні зразки», з підписами присутніх, слідчого - 1 пакунок, які передані на зберігання до СВ УСБУ в Харківській області, після набрання даним вироком законної сили знищити.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою та сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1