ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження, за №0000646, №0000130, №0000218 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Любківці, Снятинського району, Івано-Франківської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, із неповною середньою освітою, незаміжньої, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 липня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.185 КК України у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, за ч. 2 ст.185 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

ЄУНСС: 718/3547/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_7
Номер провадження: 11-кп/822/5/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.185,
ч.2 ст.185 КК України
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішена доля речових доказів.
Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_6 21 жовтня 2018 року біля 10:00 години, перебуваючи в будинку, розташованому по АДРЕСА_3 , в якому проживають ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час розпивання алкогольних напоїв, увійшовши в довіру та беручи до уваги стан сп`яніння ОСОБА_9 , попросила останнього надати їй мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка в особистих справах, на що ОСОБА_9 погодився та добровільно передав ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Sigma», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , вартістю 650 гривень, власником якого є ОСОБА_8 . Отримавши доступ до вказаного мобільного телефону, ОСОБА_6 , здійснивши дзвінок, сховала його у своїй спідній білизні, залишаючись при цьому в будинку. В подальшому, ОСОБА_9 , згадавши, що надав ОСОБА_6 мобільний телефон, запитав у неї про його місцезнаходження, на що остання відповіла, що повернула його ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , невдовзі прийшовши додому, разом розпочали шукати мобільний телефон у будинку, та при поверхневому огляді ОСОБА_6 . ОСОБА_8 виявила свій мобільний телефон у її спідній білизні та вилучила його.

Також, ОСОБА_6 15 лютого 2019 року біля 18:00 години перебуваючи у с. Мамаївці Кіцманського району прийшла до господарства, в якому проживає її подруга ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 , та, перебуваючи у житловому будинку, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, переконавшись у непомітності своїх дій, шляхом вільного доступу, таємно викрала бувший у користуванні мобільний телефон «Нокіа-1280», який належить ОСОБА_10 та жіночу куртку, яка належить ОСОБА_8 . Після чого вийшла з будинку та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 320 гривень, а потерпілій ОСОБА_8 на суму 800 гривень.

Окрім того, ОСОБА_6 22 березня 2019 року біля 01:00 години, перебуваючи в будинку, розташованому по АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_11 , в ході розпивання спиртних напоїв із ОСОБА_12 та власницею будинку, діючи умисно, з корисливою метою на заволодіння чужим майном, викрала грошові кошти в сумі 330 гривень зі штанів ОСОБА_12 , коли останній спав. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 330 гривень.

На вказаний вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченої та доведеності її вини, просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.185 КК України у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, за ч. 2 ст.185 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання ОСОБА_6 у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п. 1 та п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

При цьому прокурор, обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, посилається на те, що на утриманні ОСОБА_6 є малолітня дитина, а тому призначивши їй покарання у виді обмеження волі суд допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Інших апеляційних скарг чи заперечень на подану апеляційну скаргу від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, обвинувачену ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, надавши слово усім учасникам у дебатах, а обвинуваченій і останнє слово, колегія суддів приходить до наступного.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 21 жовтня 2018 року біля 10:00 години, перебуваючи в будинку, розташованому по АДРЕСА_3 , в якому проживають ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час розпивання алкогольних напоїв, увійшовши в довіру та беручи до уваги стан сп`яніння ОСОБА_9 , попросила останнього надати їй мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка в особистих справах, на що ОСОБА_9 погодився та добровільно передав ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Sigma», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , вартістю 650 гривень, власником якого є ОСОБА_8 . Отримавши доступ до вказаного мобільного телефону, ОСОБА_6 , здійснивши дзвінок, сховала його у своїй спідній білизні, залишаючись при цьому в будинку. В подальшому, ОСОБА_9 , згадавши, що надав ОСОБА_6 мобільний телефон, запитав у неї про його місцезнаходження, на що остання відповіла, що повернула його ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , невдовзі прийшовши додому, разом розпочали шукати мобільний телефон у будинку, та при поверхневому огляді ОСОБА_6 . ОСОБА_8 виявила свій мобільний телефон у її спідній білизні та вилучила його.

Також, ОСОБА_6 15 лютого 2019 року біля 18:00 години перебуваючи у с. Мамаївці Кіцманського району прийшла до господарства, в якому проживає її подруга ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 , та, перебуваючи у житловому будинку, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, переконавшись у непомітності своїх дій, шляхом вільного доступу, таємно викрала бувший у користуванні мобільний телефон «Нокіа-1280», який належить ОСОБА_10 та жіночу куртку, яка належить ОСОБА_8 . Після чого вийшла з будинку та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 320 гривень, а потерпілій ОСОБА_8 на суму 800 гривень.

Окрім того, ОСОБА_6 22 березня 2019 року біля 01:00 години, перебуваючи в будинку, розташованому по АДРЕСА_3 , в якому проживає ОСОБА_11 , в ході розпивання спиртних напоїв із ОСОБА_12 та власницею будинку, діючи умисно, з корисливою метою на заволодіння чужим майном, викрала грошові кошти в сумі 330 гривень зі штанів ОСОБА_12 , коли останній спав. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 330 гривень.

При перевірці вироку суду І інстанції, колегією встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, висновок про доведеність вини обвинуваченої у скоєнні інкримінованих злочинів відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви та, які ніким не оскаржуються.
Оскільки вирок районного суду щодо ОСОБА_6 ніким більше не оскаржується, то відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора порушено питання про скасування вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , а обвинувачена ОСОБА_6 апеляцію не подавала, колегія суддів не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй злочинів та кваліфікації її дій.
Що стосується призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів вважає наступне.
Згідно вимог п.п.1, 3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої та другої групи.

Однак призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 районний суд не взяв до уваги норми вказаної статті та призначив покарання за ст. 185 ч.2 КК України у виді обмеження волі, не зважаючи на наявність малолітньої дитини ОСОБА_13 2009 року народження на утриманні ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, погоджуючись з позицією прокурора, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання необхідно скасувати, як незаконний, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчинених нею злочинів, які у відповідності до ст.12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, вчиненими умисно, особу винної, яка є раніше не судимою, за місцем проживання характеризується негативно, наявність на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_13 2009 року народження.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_6 покарання, згідно ст.66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставинами, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_6 є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на наведене, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації покарання, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах, які встановлені санкціями ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

Таке покарання в даному кримінальному провадженні буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, а також повністю відповідатиме меті покарання.

З урахуванням усіх встановлених у справі обставин, законних підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст.69 КК України, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Апеляційний суд погоджується із рішенням районного суду про застосування ст.ст. 75, 76 КК України до ОСОБА_6 виходячи із особливостей конкретних злочинів й обставин їх вчинення (форми вини, способу, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали), що також не оскаржуєься прокурором в апеляційній скарзі.
Призначення покарання у виді позбавлення волі, незважаючи на встановлення іспитового строку свідчить про належне врахування районним судом тяжкості скоєного злочину ОСОБА_6 ,
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.185 КК України у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт;
- за ч. 2 ст.185 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

15.01.2020 року

(дата засвідчення копії)