У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22.10.2019 року відносно ОСОБА_5 .
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22.10.2019 року відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про умовно-дострокове звільнення.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою. Вказує, що має тяжку хвору, у зв`язку з чим не може перебувати під вартою.
Звертає увагу на те, що за час відбування покарання він не має адміністративних стягнень.

___________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/194/20 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія: оскарження ухвали про доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1
відмову у УДО

Стверджує, що судом першої інстанції не взяті до уваги позитивні характеристики щодо нього від психолога.
Звертає увагу на те, що він має міцні соціальні зв`язки, задовільне матеріальне становище

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні заяви захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання суд першої інстанції зазначив, що зважаючи на характер вчиненого засудженим злочину, його поведінку під час відбування покарання, відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_5 за час відбування покарання став на шлях виправлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання апеляційної скарги засудженого, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 з 22.07.2019 року відбуває покарання у державній установі "Снігурівська виправна колонія (№5)" за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.01.2019 року, у відповідності до вимог ч.1 ст.71 КК України, до вище вказаного вироку засудженому приєднано не відбуту частину покарання за вироком Кам"янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19.02.2014 року та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 27.02.2019 року, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України, засудженому зараховано у строк покарання термін попереднього ув"язнення з 05.10.2017 по 26.04.2018, включно, із розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_5 неодноразово судимий, відбував строк покарання у виді позбавлення волі, за попередніми місцями відбуття покарання в ДУ "Казанківська виправна колонія (№93)" Миколаївської області, ДУ "Херсонська виправна колонія (№61) Херсонської області. За місцями відбування покарання засуджений характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
Як видно з характеристик ОСОБА_5 які містяться в матеріалах особової справи засудженого, за час відбування покарання в державній установі "Снігурівська виправна колонія (№5)" з 22 липня 2019 року останній зарекомендував себе з посереднього боку. А саме, на виробництві установи не працевлаштований, стягнень та заохочень не мав. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи відбування покарання ОСОБА_5 ставився не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, до виконання робіт із благоустрою установи не залучався. Засуджений безвідповідально відносився до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачав спільної необхідності у їх виконанні. Участі у програмах диференційованого впливу засуджений не приймав, проявляв байдужість, На заходи виховного впливу реагував посередньо, не завжди робив для себе правильні висновки.
Як вбачається з технічного запису судового засідання, представник "Снігурівської виправної колонія (№5)" ОСОБА_9 в ході судового розгляду в суді першої інстанції характеризував ОСОБА_5 , як такого засудженого, який свого виправлення не довів.
Крім того 18.03.2019 року на засіданні комісії ДУ "Казанківська виправна колонія (№93)" відмовлено засудженому ОСОБА_10 у застосуванні відносно нього змін умов тримання.
26.03.2019 року зазначеною комісією відмовлено засудженому у заміні не відбутої частини покарання більш м"яким покаранням.

Окрім того, 11.04.2019 року відмовлено засудженому ОСОБА_10 у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у зв`язку з тим, що засуджений не готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

Також, матеріали особової справи засудженого свідчать про те, що будучи звільненим Кам"янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком від 19 лютого 2014 року, засуджений покладені на нього судом обов"язки умисно не виконував, у тому числі й у період працевлаштування експедитором у ТОВ "АГРОСАМІ", яке не змогло контролювати його протиправну поведінку.

Відмовляючи у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що засуджений за час відбування покарання не став на шлях виправлення, не відбулось змін і у особистості засудженого, останній не довів, що готовий до самокерованої, правослухняної поведінки.

Твердження апелянта про те, що він має міцні соціальні зв`язки та посилання на позитивний висновок психолога відносно нього, не є слушним оскільки як свідчать матеріали особової справи та судового провадження, протягом значного періоду відбування покарання засуджений не доводив сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.
Окрім того, з психологом засуджений зустрічався одноразово і його поведінка була направлена на позитивний результат щодо звільнення від покарання.
Не підтверджується матеріалами судового провадження та особової справи засудженого, доводи останнього про незадовільний стан здоров`я.

Відповідно до ст. 8 КВК України засуджені мають право на охорону здоров`я, яка в установах виконання покарань забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги.

Таким чином, в установах виконання покарань передбачено надання медичної допомоги засудженим в тому числі переведення їх в спеціалізовані установи виконання покарань відповідного медичного профілю.

Отже при необхідності така допомога можу бути надана засудженому.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає.

Отже, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_10 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 22.10.2019 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: