Номер провадження: 11-сс/813/904/20
Номер справи місцевого суду: 496/1810/20 1-кс/496/834/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «Петрус Алко» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 19.05.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000023 від 06.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.227 КК України,
установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 19.05.2020 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про арешт майна та накладено арешт на майно, перелічене в резолютивній частині ухвали.

Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що на теперішній час існують правові підстави для арешту означеного майна та є доцільним саме на цій стадії досудового розслідування.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі генеральний директор ТОВ «Петрус Алко» ОСОБА_6 , оспорюючи законність накладення такого арешту вказує, що вважає ухвалу незаконною.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
- слідчим суддею в оскаржуваному рішенні не враховано, що тимчасово вилучені під час обшуку документи та алкогольні напої є власністю ТОВ «Петрус-Алко»;
-судом не надано жодної уваги тому, що матеріали клопотання слідчого не містять жодних належних та допустимих доказів, у розумінні вимог ст.ст.85 та 86 КПК України, які б вказували на те, алкогольні напої яких саме відомих виробників не відповідають вимогам щодо безпечності продукції.
- слідчий суддя не надав належної правової оцінки твердженням представника ТОВ «Петрус-Алко» щодо законності походження і безпечності вилученої слідчим алкогольної продукції.
На підставі цього, генеральний директор ТОВ «Петрус Алко» ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
До початку судового розгляду, від директора ТОВ «Петрус Алко» ОСОБА_6 про розгляд його апеляційної скарги без його участі та участі його представника.
Прокурор, будучи належним чином повідомленим, до апеляційного суду не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового розгляду та згідно з положеннями ч.4 ст.107 КПК України не здійснювати технічну фіксацію судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до мотивувальної частини ухвали, частково задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив з того, що походження та якість деякої продукції, вказаної в клопотанні слідчого, документально підтверджена належними документами та не може бути об`єктом кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України, в якому, з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення, не було зазначено підстави для накладення арешту на майно, яке на час звернення слідчого з клопотанням належало ТОВ «Петрус-Алко», яке в свою чергу, згідно матеріалів провадження є законним власником арештованого майна.
Непереконливими також суд вважає доводи клопотання відносно того, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, оскільки до клопотання слідчого не було долучено беззаперечних доказів, що вказане майно дійсно є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.227 КК України, зокрема з огляду на те, що вказане майно не було набуто законним шляхом, матеріалами справи в достатній мірі не спростовуються.
Згідно з положеннями ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Частина 3 статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що з метою арешту майна є збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.
Разом з тим, відповідно до приписів ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Як видно зі змісту клопотання, воно не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки, на виконання зазначеної норми закону, слідчий у клопотанні не зазначив мету накладання арешту, належним чином не мотивував своє клопотання та не навів докази, які його підтверджують.
До клопотання лише надано витяги з ЄДРСР від 03.04.2020 року, копія протоколу обшуку від 14.05.2020 року, копію акту огляду тимчасового затримання транспортного засобу від 14.05.2020 року, копію постанови слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 15.05.2020 року.
Будь яких інших документів та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, матеріали кримінального провадження не містять.
Натомість, у клопотанні не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що зазначене майно відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України, оскільки наявна в матеріалах судової справи постанова в своїй резолютивній частині не містить переліку майна, яке визнано речовими доказами, зокрема відсутній перелік продукції, на яку слідчим суддею був накладений арешт.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого не містить вимоги щодо способу виконання арешту майна.
За таких підстав, враховуючи недотримання слідчим положень ст.171 КПК України, слідчий суддя районного суду мав керуватися вимогами ч.3 ст.172 КПК України та повинен був повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.
Разом з цим, не звернувши уваги на недоліки клопотання слідчого, слідчий суддя прийняв до провадження, розглянув клопотання та постановив оскаржуване рішення, яке не відповідає положенням ст.ст. 2, 7, 170, 173 КПК України.
Більш того, слідчий суддя вийшов за межі клопотання слідчого та становив спосіб виконання арешту майна, заборонивши розпоряджатися та користуватися майном, на яке накладено арешт, що вказує на незаконність ухвали та є підставою для її скасування.
З огляду на відсутність в клопотанні слідчого належного обґрунтування арешту майна та вимоги щодо визначення порядку накладення арешту на це майно, що свідчить про невідповідність клопотання вимогам КПК України, апеляційний суд, а також з урахуванням відсутності апеляційної скарги прокурора, позбавлений можливості прийняти рішення по суті клопотання, що обумовлює необхідність повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.
Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України, та приймаючи до уваги те, що кримінальне провадження на даний момент перебуває на стадії досудового розслідування, строк якого ще не закінчився, що дає можливість прокурору усунути недоліки клопотання та повторно, у разі подальшого існування підстав для накладення арешту на вилучене майно, звернутися до слідчого судді районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно мотивувавши його належним чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,
постановив

Апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «Петрус Алко» ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 19.05.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000023 від 06.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.227 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000023 від 06.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.227 КК України про арешт майна вилученого під час проведення обшуку за адресою м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 128 повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 (семи десяти двох) годин, з моменту отримання ухвали апеляційного суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4