21.01.2020 Єдиний унікальний номер 205/8578/18
Єд.унік.№205/8578/18
Провадження №1-кп/205/231/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000270 від 05 листопада 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, раніше засудженого: 09.06.2017 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.309 ч.1 КК України до штрафу в сумі 1700 грн.; 17.07.2018 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.309 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , в період часу: з 25 вересня 2013 року по 21 липня 2017 року працюючи на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Дніпровська виправна колонія №89», маючи спеціальне звання старший сержант внутрішньої служби та будучи суб`єктом декларування - особою, уповноваженою на виконання функцій держави, будучи ознайомленим 06 травня 2015 року із вимогами ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», а також обізнаним про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2017 рік шляхом заповнення останньої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, маючи всі необхідні умови та можливість подати зазначену декларацію, діючи умисно, не подав у строк до 01 квітня 2018 року шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи повідомленим 18 липня 2018 року Національним агентством з питань запобігання корупції про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларації особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконання функцій держави за 2017 рік шляхом заповнення останньої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, маючи всі необхідні умови та можливість подати зазначену декларацію, діючи умисно, станом на 16 листопада 2018 року не подав зазначену декларацію шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції за формою, що визначається Національним агентством.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.366-1 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся та пояснив суду, що дійсно, з вересня 2013 року до липня 2017 року, він працював на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «ДВК №89», був суб`єктом декларування та був ознайомлений із вимогами ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції». Після звільнення зі служби, він був обізнаний про необхідність подання до 01 квітня 2018 року декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави після звільнення за 2017 рік, однак не зробив цього без поважних причин.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.366-1 КК України, як умисне не подання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується позитивно, страждає тяжким захворюванням (гепатит «С»), неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , передбаченою ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , а також попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2018 року був засуджений за ст.309 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі та до ухвалення зазначеного вироку вчинив інший злочин, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити йому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, поглинувши призначене покарання покаранням, призначеним за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року. Крім того, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування, але не в максимальному розмірі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.366-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік та шість місяців, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування строком на один рік.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, призначити покарання за сукупністю злочинів, поглинувши призначене основне покарання покаранням у виді трьох років позбавлення волі, призначеним за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування строком на один рік.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 21 січня 2020 року.

Зарахувати в строк покарання, частково відбуте за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2018 року: з 11 грудня 2018 року до 20 січня 2020 року, включно.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1