Справа № 304/332/20 Провадження № 1-кс/304/106/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні його клопотання, погоджене прокурором ОСОБА_4 , на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000126 від 15 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

слідчий СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000126 від 15 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб. Клопотання мотивує тим, що 15 березня 2020 року слідчим відділом Перечинського ВП внесено відомості до ЄРДР №0000126 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , близько 02.30 год 15 березня 2020 року на автомобілі марки «Форд Мондео», що перебуває у користуванні ОСОБА_8 , прибули до с. Т.Ремета Перечинського району Закарпатської області, де, припаркувавши свій автомобіль, викрали з автомобіля марки «ІВЕКО», р/н НОМЕР_1 , що знаходився на узбіччі дороги біля будинку № 38 по вулиці Центральній, пластмасову каністру, ємністю 6 л, з дизельним паливом, яку помістили до свого автомобіля. Після того, за допомогою заздалегідь підготовлених засобів, які привезли із собою, а саме пластмасової каністри, ємністю 20 л, та резинового шлангу, намагалися викрасти дизельне паливо з паливного баку вказаного автомобіля, наповнивши каністру майже повністю, однак не довели злочин до кінця, оскільки їх помітив потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_3 , який припинив їх протиправну діяльність та викликав працівників поліції. Того ж дня підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України. Слідчий вважає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту потерпілого, свідків, огляду місця події та пред`явлення речей для впізнання. Також слідчий зазначає, що органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування/суду, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення даного злочину незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, іншого підозрюваного шляхом їх підкупу або залякування; вчинити інші кримінальні правопорушення, існування яких обґрунтовується зокрема тим, що ОСОБА_5 офіційно ніде не працює, не одружений, має незадовільний матеріальний стан, неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів. Так, відносно ОСОБА_5 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області скеровано чотири обвинувальні акти за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст.125 КК України відповідно, які перебувають на розгляді. Крім того слідчий зазначає, що у органу досудового розслідування є вагомі підставі вважати про причетність ОСОБА_5 до іншого злочину, оскільки в ході слідчих дій ОСОБА_10 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні № 0000115 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, впізнала належну їй електродриль, що у свою чергу 15 березня 2020 року була вилучена із автомобіля марки «Форд Мондео». Також слідчий просить слідчого суддю врахувати те, що ОСОБА_5 у подальшому зможе перешкоджати досудовому розслідуванню з метою уникнення від покарання, оскільки не сприяє розкриттю злочину. Крім цього вагомим є ризик впливу на потерпілого та свідків, оскільки ОСОБА_5 був виявлений безпосередньо на місці вчинення злочину, а органу досудового розслідування необхідно провести ряд експертиз, які на даний час, через незалежні від такого обставини, не можуть бути проведені у зв`язку з особливою процедурою відбору біологічних зразків, а відтак підозрюваний зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи переховуватися від органу дізнання/суду, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є цілком виправданим. На підставі наведеного слідчий просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 та слідчий ОСОБА_7 подане клопотання підтримали повністю та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у ньому. Крім того прокурор додатково зазначив, що підозрюваного було оголошено у розшук, а відтак він знову може ухилитися від органів досудового розслідування.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечив, вважаючи, що підозра прокурором не обґрунтована, ризики, які б вказували на те, що відносно підозрюваного, якому ставиться у провину вчинення злочину середньої тяжкості, необхідно застосувати саме такий запобіжний захід не доведені, а відтак просив застосувати відносно ОСОБА_5 будь-який інший більш м`який запобіжний захід, який відповідно зможе забезпечити виконання ним обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом, наприклад домашній арешт.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 повністю підтримав позицію свого захисника, а також зазначив, що працевлаштований, хоча і неофіційно та перебуває у цивільному шлюбі. Коли 15 березня 2020 року його затримали, то він все розповів працівникам поліції, тобто сприяв органу досудового розслідування, а відтак просить застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2020 року о 02.57 год надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: Перечинський район с.Т.Ремета, вул. Центральна, № 38, відбувається бійка, близько восьми чоловік, за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які в подальшому доставлені до Перечинського ВП (а. с.30).

З протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_3 , просить прийняти міри до невідомих осіб, яких він того дня близько 02.30 год застав під час вчинення крадіжки дизельного палива з належного йому автомобіля марки «ІВЕКО», р/н НОМЕР_1 , який було припарковано на узбіччі біля його домогосподарства (а. с. 31-32). Вказане також підтверджується протоколом допиту ОСОБА_9 в якості потерпілого від 15 березня 2020 року (а. с. 42-44).

Того ж дня матеріали досудового розслідування за повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000126 (а. с. 7-8), а ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України (а. с. 10-14) та повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (а. с. 15-18, 49-50).

Протоколом огляду місця події від 15 березня 2020 року встановлено, що об`єктом огляду являється ділянка місцевості в селі Т.Ремета по вулиці Центральній біля будинку № 38 на узбіччі, де припарковано автомобіль марки «ІВЕКО», білого кольору, р/н НОМЕР_1 , з причепом. З правої сторони автомобіля знаходиться паливний бак, кришка на якому відкручена та знаходиться зверху на баку, а на землі пластмасова каністра, синього кольору, ємністю 20 л, яка майже повністю заповнена рідиною з різким запахом, схожою на дизельне паливо. Крім того на землі знаходився забруднений ґрунтом шланг, а також куртка, камуфляжного забарвлення та матерчата шапка, чорного кольору, металевий розвідний ключ, пара матерчатих рукавиць, ліхтарик синього кольору та кришка від зазначеної вище пластмасової каністри. Всі вказані речі було вилучено працівниками поліції. Також під час проведення вказаного огляду на відстані 70 м від вказаної вантажівки в напрямку с. Сімер Перечинського району на вулиці І.Франка на узбіччі вулиці в порядку зростання номерів припарковано автомобіль марки «Форд Мондео», сірого кольору, р/н Чеської Республіки НОМЕР_2 (а. с. 33-36).

Також матеріалами клопотання підтверджується, що 15 березня 2020 року було проведено огляд автомобіля марки «Форд», сірого кольору, р/н Чеської Республіки НОМЕР_2 , під час якого у автомобілі виявлено та вилучено предмет, схожий на кастет та ніж, чотири різні ключі, три мобільні телефони, поліетиленовий пакет білого кольору, дві маски типу «балаклави», металічну деталь до рушниці та металічну фомку, матерчату сумку зі зв`язками різних ключів, матерчату сумку з кусачками та зажимом всередині такої, пластмасовий п`ятилітровий бутель, в середині якого знаходилася рідина, схожа на дизельне паливо, електричну дриль, а також пластмасовий синій ящик. Зазначені речі, а також сам автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_3 було вилучено працівниками поліції (а. с. 37-41).

Крім цього, згідно наявного у матеріалах клопотання протоколу пред`явлення речей для впізнання від 15 березня 2020 року потерпіла ОСОБА_10 впізнала електричну дриль марки «РОСТЕХ», темно-зеленого кольору (а. с. 51-53).

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 КПК України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до наявних у матеріалах клопотання доказів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, повідомлення про підозру у вказаному йому вручено 15 березня 2020 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15 березня 2020 року, повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 15 березня 2020 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15 березня 2020 року, протоколами огляду місця події від 15 березня 2020 року, протоколами допиту потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 від 15 березня 2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 15 березня 2020 року, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість підозри.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, слідчий суддя, поряд з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007, п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Так, санкція ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, що інкримінується ОСОБА_5 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, а відтак у відповідності до положень ст. 12 КК України такий є злочином середньої тяжкості.

Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_5 .

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , працевлаштований, хоча і неофіційно, а також перебуває у цивільному шлюбі, раніше судимим не є, тобто має соціальні зв`язки, а також враховує слідчий суддя стан його здоров`я згідно наданих стороною обвинувачення медичних документів.

Твердження сторони обвинувачення про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання підозрюваним його процесуальних обов`язків та створить неспіврозмірні труднощі у своєчасному, неупередженому, всебічному досудовому розслідуванні особливо тяжкого злочину також є необґрунтованими. Прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому такі висновки слідчого та прокурора є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.

Відповідно п. 3 абз. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року № 14-рп/2003 в справі № 1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»). Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності достатньо обґрунтованих фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наслідків, які настали та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим, прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити. Оскільки прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, без застосування електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 21.00 год до 07.00 год наступного дня, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, що передбачені ст.177 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Крім цього, слідчий суддя зазначає , що згідно зі ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 183, 186, 193, 194, 196-198, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором ОСОБА_4 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000126 від 15 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.

У порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 строком до 16 травня 2020 року такі обов`язки:

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 21 години 00 хвилин вечора по 07 годину 00 хвилин ранку;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- прибувати до слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 , прокурора та суду на першу їхню вимогу.

Дата закінчення дії ухвали 16 травня 2020 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до Ужгородського районного відділення Ужгородського відділу Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1