Справа № 645/6220/19
Провадження № 1-кп/645/393/20
В И Р О К
10 квітня 2020 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, росіянина, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
- 12.08.2008 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки;
- 18.04.2012 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 04.07.2014 року звільненого від подальшого відбування покарання відповідно до ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 13.06.2019 року приблизно о 23.00 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Чарка», який розташовано за адресою: м.Харків, вул. Харківських дивізій, 25, познайомився з потерпілим ОСОБА_5 , з яким надалі проводив час та вживав спиртні напої у приміщенні цього магазину. Приблизно о 23:20 год. 13.06.2019 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 вийшли на вулицю, оскільки ОСОБА_5 погано себе почував, де останній присів на землю поряд із вищезазначеним магазином «Чарка». В цей час ОСОБА_3 помітив в кармані шортів одягнених на потерпілому мобільний телефон Samsung galaxy J4, в цей час у нього раптово виник злочинний намір на таємне викрадення вказаного майна. Так, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що потерпілому ОСОБА_5 зле та він не спостерігає за його злочинними діями, взяв з карману шортів останнього, тим самим таємно викрав майно, що належить ОСОБА_5 , а саме мобільний телефон Samsung galaxy J4. Після чого, ОСОБА_3 впевнившись, що ніким його протиправні дії не викрито, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №6/1695СЕ-19 від 16.07.2019 року, заподіяно матеріальну шкоду на суму 3015 гривень 33 копійки.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив суду, що у червні 2019 року приблизно о 23:00 год. він вживав спиртні напої у наливайці, розташованій по вул. Харківських дивізій у м. Харкові у компанії, в якій знаходився також раніше не знайомий йому потерпілий ОСОБА_5 .. Потім на вилиці він помітив у ОСОБА_5 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, мобільний телефон Samsung чорного кольору, який знаходився у кишені його шортів, та зважаючи на вказаний стан потерпілого, непомітно для останнього викрав цей телефон. Після цього він здав телефон до ломбарду та отримав грошові кошти за нього в сумі приблизно 1000 грн.. У скоєному обвинувачений щиро розкаявся, пояснив суду, що він вчинив вказане кримінальне правопорушення оскільки перебував в стані сп`яніння та наголосив, що йому не було відомо, що мобільний телефон не знайдено та обов`язково компенсує потерпілому вартість викраденого телефону.
Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істиності його позиції.
Суд, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. Судом з`ясовано, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку в КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не перебуває, з квітня 2012 року перебуває на обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» з синдромом залежності від алкоголю, не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, раніше засуджений: 12.08.2008 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки; 18.04.2012 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; 04.07.2014 року звільненого від подальшого відбування покарання відповідно до ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014 року.
Згідно з досудовою доповіддю Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, встановлено, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, та ризик небезпеки ОСОБА_3 для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, та орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" зі змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, досудову доповідь Державної установи «Центр пробації» філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Немишлянського районного відділу від 13.12.2019 року, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов до висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, що буде достатнім та необхідним для його виправлення та перевиховання.
Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався, підстав для його обрання не вбачається.
Згідно зі ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по кримінальному провадженню, а саме витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 6/1695СЕ-19 від 16.07.2019 року в сумі 471,03 гривні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373, 374, 394, 395 КПК України, -
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Згідно з ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається (направляється) обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1