У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна,
встановив:
28.12.2019 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання про скасування арешту майна земельну ділянку 0,15, розташовану в кварталі забудови «Приозерний» Середнянської селищної ради, кадастровий номер :03:003:0182, накладений постановою помічника Ужгородського міжрайонного прокурора молодшого радника юстиції ОСОБА_3 від 04.04.2012.
Заявник обґрунтовує своє клопотання тим, що про накладений арешт на майно, належне йому, він не знав, кримінальне провадження в рамках якого такий арешт накладено закрито постановою суду, при цьому питання по арештованому майну вирішено не було.
Ознайомившись з матеріалами клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Постановою помічника Ужгородського міжрайонного прокурора молодшим радником юстиції ОСОБА_3 від 04.04.2012 накладено арешт, зокрема, на земельну ділянку 0,15, розташовану в кварталі забудови «Приозерний» Середнянської селищної ради, що належить на праві приватної власності: акт серії ЯЛ 847176, кадастровий номер :03:003:0182 ОСОБА_2 .
Вказану постанову ухвалено у кримінальній справі №6201412 в порядку ст.ст.125, 126 КПК України 1960 року.
Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.
Постанова про накладення арешту на майно ухвалена органом досудового слідства, до набрання чинності новим КПК України.
Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.
Проте положеннями КПК України ( в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).
Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.
Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.
Згідно зі статтею 174КПК України 2012року як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.
Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.
Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.
Враховуючи вище викладене суддя приходить до висновку, про необхідність залишення клопотання про скасування арешту без розгляду, так як вирішення такого питання не входить до компетенції слідчого судді, а провадження по справі підлягає закриттю.
Керуючись ст. 126, 404, 411 КПК України (в ред. 1960 року), слідчий суддя
постановив:
Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту повернути заявнику без розгляду.
Провадження по клопотанню ОСОБА_2 про скасування арешту накладеного в порядку визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України в редакції 1960 року закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1