Справа №127/7542/18
Провадження № 1-кп/127/350/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000418 від 31.01.2018 та за № 0004375 від 02.11.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України.

У ході судового провадження на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на розгляд учасників судового провадження питання, доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, оскільки незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, так як саме на суд покладається обов`язок незалежно від наявності клопотань сторони обвинувачення або захисту розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Вказане означає, що саме на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доцільністю його збереження.

У ході судового провадження прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, оскільки на думку прокурора наявні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив інкримінований злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України під час того, як був оголошений у розшук, а тому він може і надалі продовжувати переховуватись від суду, може продовжувати вчинювати злочини, а також обвинувачений ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала, щодо задоволення клопотання прокурора, зазначила, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені злочинів середньої тяжкості, вину у інкримінованих злочинах визнає у повному обсязі та щиро розкаюється. Крім того, ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації та проживання на території м. Вінниці, а тому захисник просила суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 із тримання під вартою на більш м`який.

Захисник ОСОБА_6 заперечував, щодо задоволення клопотання прокурора та зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені злочинів середньої тяжкості, вину у інкримінованих злочинах визнає у повному обсязі та щиро розкаюється, а тому захисник просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 із тримання під вартою на заставу.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисників.

Суд вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали клопотання прокурора приходить до наступного висновку.

Так, глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2020 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує вимоги ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, при вирішенні доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою суд крім наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини у тому числі зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

З урахуванням вказаного суд вважає, за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки останній неодноразово порушував умови запобіжних заходів обраних відносно нього у вигляді цілодобового домашнього арешту та застави, тричі був оголошений у розшук судом, обвинувачується у вчинені злочинів середньої тяжкості, вчинив інкримінований злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України під час того, як перебував у розшуку по іншому кримінальному провадженні. Крім того, на розгляді у Вінницькому районному судді Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Суд вважає, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 соціально-стримуючих факторів, таких як сім`я, постійна робота, стабільне джерело доходу немає, а тому він може продовжувати вчинювати злочини або вчинювати інші злочини. Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені двох злочинів середньої тяжкості, інкримінований злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України вчинив під час того, як перебував у розшуку по іншому кримінальному провадженні, а також на розгляді у Вінницькому районному судді Вінницької області перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , а тому він може знову переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, суд вважає за доцільне у клопотанні захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу слід відмовити, оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні раніше обирались запобіжні заходи у вигляді цілодобового домашнього арешту та застави, які ОСОБА_3 неодноразово порушував, продовжував вчиняти інші злочини та переховуватись від суду, внаслідок чого тричі був оголошений у розшук.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

При цьому судом, враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_3 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Враховуючи викладене суд вважає, за доцільне продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а у клопотанні захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , щодо зміни запобіжного заходу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 370, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні захисника ОСОБА_5 , щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 із тримання під вартою на більш м`який відмовити.
У клопотанні захисника ОСОБА_6 , щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 із тримання під вартою на заставу відмовити.
Продовжити строк дії обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16.08.2020 включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути о скаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.

Суддя: