КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/8016/19 Провадження № 11-кп/824/1825/2020 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2020 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21 березня 2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 24.04.2015 з ОСОБА_7 за ухвалою суду від 16.04.2015 умовно - достроково з невідбутим строком 1 рік 11 місяців 5 днів;
- 23 травня 2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року звільненого від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2020 року,ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
- за ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначено остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.
Покладено на обвинуваченого обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2019 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні роздягальні, яка розташована по вул. Зелена навпроти будинку № 21 в м. Біла Церква Київської області, умисно, таємно, з корисливих мотивів, з сумки потерпілого ОСОБА_11 викрав мобільний телефон марки "Samsung" моделі GT-C 3200 чорного кольору вартістю 300 гривень, який належить останньому, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 300 грн.
Крім цього, 26 червня 2019 року близько 04 год. 00 хв., ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи поблизу будинку № 18 по вул. О. Гончара в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, побачивши у ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Huawei» модель Y5II золотистого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 серійний номер НОМЕР_3 вартістю 2025 гривень, шляхом ривка відкрито викрав його у останнього, з місця вчинення злочину втік разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 2025 гривень.
Також, 04 липня 2019 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_1 , де проживає спільно зі своїм батьком ОСОБА_10 , умисно повторно з корисливих мотивів таємно, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку ноутбуку марки «Acer Aspire 5733 Z» с/н К5 LXRJW0C05014108EF61501 вартістю 2400 гривень 00 копійок, належного його батьку ОСОБА_10 , який виніс із помешкання та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 2400 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2020 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_6 призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікації його дій зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції дав неналежну оцінку даним про особу обвинуваченого, зокрема ті, які його характеризують та ухвалив вирок, яким звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, тобто застосував ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, до призначення надто м`якого покарання.
Прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_6 чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних середньої тяжкості та тяжких злочинів, за вчинення двох з яких судимості не погашено. Не дивлячись на це, обвинувачений продовжує вчиняти нові умисні злочини.
Так, судом першої інстанції визнано доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 відразу трьох епізодів середньої тяжкості та тяжких злочинівпроти власності, один з яких вчинений у відкритий спосіб та інший вчинений щодо рідного батька.

Окрім того, всі три злочини в межах вказаного кримінального провадження вчинені в період дії іспитового строку, що свідчить про те, що ОСОБА_6 жодних позитивних висновків не зробив, а попередні покарання не сприяли його виправленню, що вчергове підкреслює схильність ОСОБА_6 до вчинення злочинів.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що вказане вище свідчить про суспільну небезпечність обвинуваченого, неможливість його виправлення та запобігання вчинення інших злочинів без ізоляції від суспільства.
Так, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначив покарання із застосуванням ст. 75 КК України, яке не відповідає загальним засадам, які передбачені ст. 65 КК України і є недостатнім для виправлення ОСОБА_6 , а неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призвело до призначення судом покарання ОСОБА_6 , яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.
Прокурор підсумовує, що рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам ст. ст. 65, 75 КК України, належним чином не вмотивоване та ухвалене без урахування конкретних обставин справи, особи обвинуваченого і є недостатнім для його виправлення, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_10 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого, а також правильність призначення покарання як за кожен злочин окремо, так і за сукупністю злочинів ніким не оскаржуються.
Судове рішення оскаржується лише в частині безпідставного, на думку сторони обвинувачення, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в частині законності застосування ст. 75 КПК України.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за кожен злочин окремо, а також в їх сукупності у виді позбавлення волі суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Одночасно судом прийнято рішення про звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, він не містить належного мотивування прийнятого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки судом враховано фактично одні й ті ж самі обставини як при призначенні покарання, так і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.
Судом не наведено жодних обставин, які б свідчили про можливе виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання з одночасним звільненням від його відбування, не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, а тому вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням вироку апеляційним судом.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_6 вчинив злочини середньої тяжкості та один тяжкий злочин.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 надав показання в суді першої інстанції, визнавши свою вину в повному обсязі та розкаявся у вчиненому, тому судом вірно визнано обставинами, які пом`якшуть покарання щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.
Судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до даних про особу обвинуваченого, ОСОБА_6 на обліку лікаря психіатра не перебуває, проте перебував під профілактичним наглядом лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується посередньо.
В той же час, ОСОБА_6 неодноразово раніше судимий за вчинення умисних середньої тяжкості злочинів, востаннє 23 травня 2018 року, однак, знову вчинив злочини, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.
Крім того, відповідно до висновку, викладеному в досудовій доповіді органу пробації, існує висока ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторно правопорушення. Враховуючи наведену доповідь, суд дійшов висновку, що обвинувачений є особою з високою ймовірністю вчинення злочину, а також, що він становить небезпеку для суспільства так як існує ризик повторного вчинення злочину, в той же час приймає рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення в цій частині є невмотивованим, відтак вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі п. 4 ст. 420 КПК України з ухваленням вироку судом апеляційної інстанції
Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений судом першої інстанції.
На думку колегії суддів, саме таке покарання за своїм видом є необхіднім та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, буде справедливим і відповідатиме меті покарання.
Ухвалюючи свій вирок колегія суддів зазначає, що злочини, у вчиненні яких ОСОБА_6 визнаний винуватим вироком, який оскаржується, були скоєні ним після закінчення іспитового строку, встановленого попереднім вироком, але до прийняття судом рішення про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку. Дана ухвала набрала законної сили і не скасована. З огляду на це у колегії суддів відсутні підстави для призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю вироків.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік;
- за ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом частково складання покарань визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4