Справа № 127/6691/20
Провадження №11-кп/801/657/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання призначеного за вироком Апеляційного суду Київської області від 09.09.2008 року,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2020 року відмовлено у клопотанні засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання призначеного за вироком Апеляційного суду Київської області від 09.09.2008 року.

Непогодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2020 року, постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання ОСОБА_7 , замінивши покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк із зарахуванням попереднього строку відбуття покарання.

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2020 року та постановити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 з доповненнями захисника ОСОБА_6 задоволити та звільнити засудженого ОСОБА_7 або замінити призначене покарання на більш м`яке.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що ухвала суду не відповідає вимогам ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та ст. 28 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу по відношенню до інших нормативно- правових актів.

Суд проігнорував практику Європейського суду з прав людини, який чітко в своїх рішеннях вказує на прогалину в законодавстві України, яка є наслідком порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі .

Аналізуючи ст. 152 КВК, ст. 82 КК України, ст. 87 КК України, постанову Пленуму Верховного Суду від 26.04.2006 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», Положення «Про порядок здійснення помилування» від 21.04.2015 року захисник вважає, що чинне законодавство надає засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин.

Захисник вважає, що суд першої інстанції не врахував в повній мірі такі обставини, які свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення: гарна поведінка за час відбування ним покарання, негативне сприйняття ним скоєного злочину, намір створити повноцінну сім"ю, постійне працевлаштування ( робота за строковим договором за весь час відбуття покарання).

Таким чином, наведені обставини свідчать про наявність підстав для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2020 року.

Вимоги апеляційної засудженого ОСОБА_7 мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 вважають ухвалу Вінницького міського від 09.04.2020 року незаконною та необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд, застосовуючи статтю закону про кримінальну відповідальність обгрунтовує прийняте рішення постановою Пленуму Верховного Суду, яка не являється законом, цим самим судом порушено положення ч.3 ст. 3 КК України, якою визначено. що злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально- правові наслідки визначаються тільки цим кодексом.

Судом не вмотивовано не прийняті до уваги доводи як ОСОБА_7 та і його захисника ОСОБА_6 про те, що як в законі про кримінальну відповідальність так і в кримінальному процесуальному законі відсутня заборона застосування судом положень ст. 81, ст. 82 КК України до осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі як одного із видів позбавлення волі.

Посилання суду про можливість пом"якшення покарання шляхом помилування, суперечить нормам акту вищої юридичної сили рішення Європейського суду з прав людини у справі « Пєтухов проти України N2», Європейський суд з прав людини зокрема, встановив, що існуючий в Україні режим для довічно ув`язнених не відповідає меті їх реабілітації.

Що ж до посилань суду в обгрунтування ухвали суду на передбачену законом можливість застосування до засуджених до довічного позбавлення волі помилування, та існуюча у ч.2 ст. 87 КК України норма не відповідає вищезгаданим вимогам ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки помилування являється актом індивідуальної дії.

Не можна вважати, оскаржувану ухвалу суду обгрунтованою та вмотивованою і з тих підстав, що без будь-яких обгрунтувань судом не враховані доводи сторони захисту про те, що за відсутності в законодавстві України прямої заборони на застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі умовно-дострокового звільнення від покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м"яким, оскільки практика відмови у задоволенні даних положень закону, може свідчити про явну дискримінацію даної категорії осіб, яка у будь-яких формах та проявах заборонена не тільки Конституцією України та національним законодавством України, а й Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Ухвала суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України і дане судове рішення не можна вважати вмотивованим, оскільки в ньому не наведені конкретні належні та достатні мотиви та підстави для відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , з цих же підстав ухвала не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст. 372 КПК України щодо змісту ухвали , так як судом не наведені мотиви нехтування доводів засудженого щодо підстав задоволення клопотання.

Вищенаведене дає підстави стверджувати, що зазначені факти істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неврахування положень Конституції України, рішень Конституційного Суду та практики Європейського суду з прав людини перешкодило Вінницькому міському суду постановити обгрунтоване, вмотивоване рішення за результатами розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Зазначені порушення матеріального права та кримінального процесуального закону згідно ст. 409-412 КПК України є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , оскільки ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2020 року є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги своєї апеляційної скарги, апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , просила задоволити,. обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги захисника, засудженого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено вироком Апеляційного суду Київської області від 09.09.2008 року до довічного позбавлення волі за п.1 ч.2 ст. 115 КК України, ухвалою Верховного Суду України від 23.04.2009 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Київської області від 09.09.2008 року без змін.

Вирок Апеляційного суду Київської області набув законної сили та звернутий до виконання в межах строків виконання обвинувального вироку суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2018 року

клопотання ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього увязнення в строк покарання задоволено частково, зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк покарання, призначеного вироком апеляційного суду Київської області від 09.09.2008 року, строк попереднього ув`язнення з 08.05.2007 року по 23.04.2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання призначеного за вироком Апеляційного суду Київської області від 09.09.2008 рокусуд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.

Статтею 82 КК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

За положеннями ст.82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексv для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком

Законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Обєднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим. інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст.З Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином. щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.

Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.

Відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року N 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше пвадцяти п`яти років: повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі. клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи позиції Європейського Суду з прав людини. викладені у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року суд першої інстанції вірно зазначив, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції, вважає необґрунтованими посилання засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про неврахування судом при розгляді його клопотання вимог ст. 3 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та вказаних ним рішень Європейського суду з прав людини, оскільки суд це питання належним чином проаналізував та врахував при винесенні ухвали суду.
Засуджений ОСОБА_7 посилається як на підставу для задоволення його клопотання на прийняте 12.03.2019 р. Європейським судом з прав людини рішення у справі «Пєтухов проти України».
Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийняв до уваги правові позиції, викладені у зазначеному рішенні та звернув увагу на те, що у рішенні «Петухов проти України» від 12.03.2019 Європейський суд з прав людини визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми, у разі набуття вказаним рішенням Європейського суду з прав людини статусу остаточного, держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоб гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоб дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці Європейського суду з прав людини (§ 194).
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована, з чим погоджується і апеляційний суд.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції належним чином обгрунтована та вмотивована, відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Засуджений ОСОБА_7 не навів конкретних фактів порушення судом його прав та законних інтересів, а обмежився перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені не були. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Посилання захисника ОСОБА_6 щодо ненадання судом оцінки особи засудженого та його поведінці під час відбування покарання не є підставою для заміни покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено
Таким чином, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3