Справа № 690/266/20
Номер провадження № 1-кп/690/121/20
УХВАЛА
про обрання запобіжного заходу
09 липня 2020 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Ватутінського міського суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження № 0000139 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою від 08.07.2020 року у даному кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання.
Потерпіла ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явилася, її захисником ОСОБА_9 , повноваження якої підтверджено ордером від 07.07.2020 року серії ЧК № 162146, подано до суду заяву про неможливість закінчення підготовчого провадження за відсутності сторони потерпілої, що з урахуванням вимог ч. 2 ст. 314 КПК України унеможливлює прийняття одного з рішень підготовчого судового засідання, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, а тому воно підлягає відкладенню.
Водночас у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив як невідкладне письмове клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке мотивовано наявністю обґрунтованої підозри про вчинення ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наявність вказаних ризиків прокурор мотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, за яке у разі доведення його вини передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавленні волі на строк від 7 до 15 років, не має фактичної реєстрації місця проживання та джерела доходів, має схильність до вчинення злочинів проти життя та здоров`я. Крім того, невідоме місцезнаходження його особистих документів (паспорт, посвідчення водія), що свідчить про наявність реальної можливості у ОСОБА_5 виїхати на тимчасово окуповану територію України.

Додатково вказав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не можливе, оскільки не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розгляду даного кримінального провадження у розумний строк, а також не є співмірним із кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого він обвинувачується.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання прокурора та обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане мотивував тим, що не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також, що у день загибелі ОСОБА_10 сам отримав тілесні ушкодження у зв`язку з чим певний період часу перебував у лікарні, після чого не переховувався від органів досудового розслідування. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, зокрема цілодобовий домашній арешт.
На запитання суду вказав, що останні 4 роки проживав у м. Ватутіне, разом з покійною ОСОБА_10 у спільно купленій квартирі, однак оформленій на ОСОБА_10 , а з місця реєстрації знявся у зв`язку з бажанням ОСОБА_10 оформити субсидію. Особисті документи (паспорт, посвідчення водія) він зберігав у автомобілі Ауді, яким користувався, однак де вони зараз йому не відомо. Джерелом його доходів були тимчасові заробітки, оскільки останні роки офіційно не працевлаштовувався.

Захисник ОСОБА_7 , повноваження якого підтверджуються ордером від 09.07.2020 року серії ЧК № 97735, вказавши на невмотивованість клопотання прокурора, порушення строків на звернення з ним до суду, відсутність доказів вини його підзахисного у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обрання останньому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт. Одночасно зазначив, що такий цілодобовий домашній арешт обвинувачений ОСОБА_5 може відбувати у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якому проживає ОСОБА_11 , який у судовому засіданні може підтвердити свою згоду на це.
Також захисник вказав, що ОСОБА_5 має на утриманні двох доньок, одна з яких є інвалідом дитинства, а інша на даний час неповнолітня, та станом на 01.02.2020 року не мав заборгованості зі сплати аліментів на їх утримання. Додатково вказав, що у судовому засіданні присутні ОСОБА_12 , матір, та ОСОБА_13 , рідний брат обвинуваченого ОСОБА_5 , які хоча фактично проживають у Вінницькій та Київській областях, відповідно, однак приїхали до суду, а також підтримують ОСОБА_5 як морально, так і матеріально, а також його дітей. Вказане свідчить про наявність у ОСОБА_5 належних соціальних зв`язків та наявність джерел для існування.
У судовому засіданні ОСОБА_11 надав суду пояснення про те, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та він дійсно добровільно погоджується на те, щоб на час здійснення судового провадження ОСОБА_5 безоплатно проживав разом з ним, та вказане він узгодив зі своєю дружиною. Вказане мотивував добрими приятельськими відносинами з ОСОБА_5 та бажанням допомогти йому у важкий час, оскільки знає ОСОБА_5 понад 7 років, так як вони тривалий час працювали разом на автозаправці у смт. Катеринопіль.
Заслухавши думки сторін судового провадження, врахувавши їх доводи, не вирішуючи питання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а також правильність кваліфікації інкримінованого йому діяння, виходячи лише з матеріалів обвинувального акту та клопотання прокурора, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.
Відповідно до змісту п. 5 ч. 2, ч. 3 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду, суд вчиняє відповідні дії, зокрема під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Таким чином, вирішення питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання є гарантією забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, тож має суттєве значення для підготовки до судового розгляду.
Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Положеннями ч. 1, п.п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім іншого, може бути застосований, до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
На даний час суд позбавлений можливості надати оцінку вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, оскільки такі докази судом не досліджувалися, однак їх наявність вказано у обвинувальному акті, серед яких, крім іншого, показання 14 свідків та 18 експертиз.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 інкриміновано нанесення ОСОБА_10 не менше 21 одного ножового удару у різні частини тіла, а її смерть настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної та черевної порожнини з ушкодженням правої легені та печінки, що спричинило гостру крововтрату на протязі короткого проміжку часу.
Кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_5 є особливо тяжким та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до змісту Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Обвинуваченому ОСОБА_5 виповнилося повних 40 років, у минулому до кримінальної відповідальності не притягувався. Документів, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_5 , який унеможливлює його перебування у місцях попереднього ув`язнення, стороною захисту не надано.
Під час оцінки доводів сторони захисту про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів враховує, що його матір та рідний брат проживають у сусідніх областях, а не у місці його постійного проживання. Місце проживання двох доньок обвинуваченого суду не повідомлено.
З огляду на вказане, відсутні докази наявності у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків за місцем постійного проживання, а також постійного місця роботи та належного рівня майнового стану, що у сукупністю із суворістю міри покарання, яку може бути йому призначено у разі доведення вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та невідомим місцем знаходженням його особистих документів, свідчить про реальність існування ризику переховування ОСОБА_5 від суду.
Крім того, колегія суддів вважає, що утримання ОСОБА_5 доньок шляхом сплати аліментів, яке підтверджується відомостями Звенигородського міськрайонного відділу державної реєстрації виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), жодним чином не нівелює вказаний ризик, оскільки у разі переховування ОСОБА_5 від суду, вказане також матиме наслідком і ухилення від сплати аліментних платежів.
Також суд бере до уваги Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року по справі «Москаленко проти України» у якому вказано, що ризик того, що особа примушуватиме свідків і потерпілого давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних, та критично оцінює доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_5 безумовно буде незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_8 , а також свідків з метою змусити їх змінити покази, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, обвинувальний акт передано для розгляду до суду, а потерпіла та свідки під час їх допиту у ході судового розгляду даного кримінального провадження будуть приведені до присяги та повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.
З огляду на вказане, суд вважає, що ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, який існував під час досудового розслідування, на даний час суттєво знижений, хоча і не відсутній.
Доводи прокурора про наявність ризику вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень та його схильність до вчинення злочинів проти життя та здоров`я, колегією суддів оцінюється критично, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 у минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, доказів наявності у нього негативної репутації у місці постійно проживання суду не надано.

З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки об`єктивно існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, наявні достатні підстави для обрання відносно нього найбільш сурового запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06.09.2020 року включно, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, забезпечить його належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, колегія суддів вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Вказане обумовлено тим, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім з огляду на співмірність тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення з суворістю запобіжного заходу.
Крім того, відсутні передумови до застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки жодних клопотань такого змісту від осіб, які б заслуговували на довіру, до суду не надходило.
Можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту про яке просила сторона захисту, колегія суддів оцінює критично.
Вказане зумовлено тим, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у якому відповідно до позиції сторони захисту може перебувати ОСОБА_5 у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, належить не його близьким родичам чи члени сім`ї, а сторонній особі ОСОБА_11 , який, з його слів, перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_5 .
Крім того, під час обрання запобіжного заходу суд позбавлений можливості зобов`язати ОСОБА_11 забезпечити надання ОСОБА_5 місця для проживання та утримувати на час дії такого заходу забезпечення кримінального провадження. Також можлива подальша відмова ОСОБА_11 , з будь-яких причин, від спільного проживання з ОСОБА_5 , що беззаперечно не може виключатися, не матиме для нього жодних процесуальних наслідків, та водночас унеможливить дотримання обвинуваченим умов такого запобіжного заходу.
Окрім вказаного, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини про те, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (Рішення у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року).
Таким чином, обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає виправданим, з урахуванням того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, оскільки вбивство ОСОБА_10 , вчинення якого органом досудового розслідування інкриміновано саме ОСОБА_5 , за характером вчинення викликало значний суспільний резонанс серед мешканців м. Ватутіне Черкаської області та навколишніх населених пунктів.
Відповідно до змісту положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України мінімально можливий розмір застави для ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, не може бути меншим 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час становить 168 160 грн. (80 х 2 102 грн.), та з урахуванням його майнового стану, є завідомо непосильним для нього.
З огляду на вказане та враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд, з урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, обираючи йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час здійснення судового провадження, не визначає розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 177-179, 183, 193, 194, 196, 197, 315, 376, 392 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 06.09.2020 року, включно.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.
Копію ухвали надіслати до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» для відому та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 13.07.2020 року о 16 год. 45 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3