Справа № 760/7970/20
Провадження № 1-кс/760/3178/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 (доручення від 27.03.2020р. № 026-0002295 Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві для здійснення захисту особи, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2559/10 від 15.04.2004р.), підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, розлучений, має на утриманні синів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у хостелі за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0002125 від 23.03.2020р., у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 в кримінальному провадженні № 0002125 від 23.03.2020р., яке відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України.

Документом, що підтверджує надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів, які його обґрунтовують, є розписка.

Подане клопотання обґрунтовується тим, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 будучи раніше неодноразово судимим, а саме: 1) 28.11.2006 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 2) 23.08.2007 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч4 ст. 27, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців обмеження волі; 3) 24.05.2011 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років обмеження волі; 4) 19.12.2011 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців обмеження волі; 5) будучи повідомленим про підозру 23.11.2012 слідчим відділом Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України у кримінальному провадженні №0000046 від 22.11.2012. 26.11.2012 слідчим відділом Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову повторно вчинив новий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_10 приблизно о 08:00год. 22.03.2020р. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в сквері неподалік будинку № 8 по вулиці Генерала Тупікова в м. Києві побачили перед собою раніше невідомого їм ОСОБА_11 , який проходив повз них фотографуючи місцевість на фотоапарат який мав при собі, та вирішили познайомитись з останнім. ОСОБА_5 наблизився до ОСОБА_11 та запросив останнього до спільного розпиття спиртних напоїв. ОСОБА_11 не відчуваючи небезпеки від раніше незнайомих йому ОСОБА_5 та ОСОБА_10 погодився на пропозицію останніх та приєднався до розпиття спиртних напоїв. В ході подальшого розпиття спиртних напоїв ОСОБА_5 , передбачаючи, що у ОСОБА_11 є при собі матеріальні цінності, маючи на меті власне збагачення за рахунок викрадення чужого майна, вступив в злочинну змову з ОСОБА_10 розподіливши при цьому злочинні ролі.

Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 діючи спільно та узгоджено із ОСОБА_10 , відповідно до відведеної йому ролі, скориставшись тим, що ОСОБА_11 перебуває в стані алкогольного сп`янння та втратив пильність, таємно викрав з кишені куртки потерпілого мобільний телефон марки «Iphone Xr» синього кольору, вартістю 16500 гривень у якому перебувала сім карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» із номером НОМЕР_1 вартістю 50 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було, який заховав до кишені свого одягу. Після чого, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_10 , закінчивши розпивати спиртні напої, під приводом провести ОСОБА_11 до місця проживання останнього, тобто до будинку АДРЕСА_3 , почали прямувати вслід за потерпілим. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_5 ідучи поряд з останнім, користуючись тим, що потерпілий в стані алкогольного сп`яніння взяв у останнього фотоапарат марки «Canon D600» вартістю 22000 гривень, який повісив на своє плече. В цей момент, проходячи повз будинок № 11 по вулиці Західній в м. Києві, потерпілий ОСОБА_11 , виявив, що з кишені його куртки викрадений мобільний телефон та висловив вимогу до ОСОБА_5 та ОСОБА_10 повернути вказаний вище мобільний телефон та фотоапарат. Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , розуміючи, що їх злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна викриті, не відмовляючись від продовження своїх намірів, з метою подальшого заволодіння шляхом розбою та утримання при собі вищевказаного викраденого чужого майна, а також подальшого обернення його на свою користь, діючи умисно та відкрито, з метою подолання можливого опору з боку потерпілого, ОСОБА_12 наніс потерпілому удар своєю рукою в область обличчя, в результаті якого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю. В свою чергу ОСОБА_10 , бажаючи остаточно подолати волю потерпілого до опору наніс ОСОБА_11 , який вже лежав на землі та фактично не міг чинити опір, наніс останньому своєю ногою удар в область обличчя, від якого потерпілий перекинувся на інший бік, та іще один удар в область потилиці потерпілого, тим самим застосувавши відносно ОСОБА_11 насильство, яке є небезпечним в момент заподіяння. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 втратив свідомість.

Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 заволодівши вказаним вище чужим майном шляхом розбою, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим в подальшому на свій власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 38550 гривень.

Згідно довідки № 358 від 23.03.2020 виданої Міською клінічною лікарнею швидкої допомоги у потерпілого ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забій головного мозку, лінійний перелом потиличної кістки, забій правого очного яблука, гематоми повік правого ока.

27.03.2020р. о 08.30год. ОСОБА_5 було повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 187 КК України у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

У клопотанні слідчим постановлено питання про застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, та у зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Захисник та підозрюваний ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та надані в суді документи, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень..

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані, слідчий суддя приходить для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_5 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази, зокрема, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.09.2020 у ОСОБА_11 , протокол огляду місця події від 23.03.2020р.; протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протокол допиту свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протокол огляду місця події від 26.03.2020р. та інші матеріали кримінального провадження.

Таким чином, надані суду докази обґрунтовано свідчать про причетність підозрюваного ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Так, в ході судового розгляду клопотання знайшов своє підтвердження ризик переховування від органів досудового розслідування та суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності із застосуванням насильства відносно потерпілого та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, та з моменту повідомлення про підозру пройшов незначний проміжок часу, а також ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, тому він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_5 , його майновий та сімейний стан (розлучений, має на утриманні синів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочині, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, роль підозрюваного ОСОБА_5 при вчиненні інкримінованого йому злочині, а також ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, тому слідчий суддя вважає, що вказані обставини свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеному ризику.

За таких обставин, слідчий суддя вважає необхідним застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини.
Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого проти власності із застосуванням насильства відносно потерпілого, тому, слідчий суддя, вважає необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.
За таких обставин, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 202, 206, 207, 208, 209, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі строком на 60 днів, взявши його під варту в залі суду.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 27 березня 2020 року з 18.00год.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчується о 18.00год. 25 травня 2020 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську місцеву прокуратуру № 9.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1