Справа № 201/4803/20
Провадження № 1-кс/201/1849/2020
УХВАЛА
Іменем України

05 червня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про винесення постанови про визначення речовими доказами по кримінальним провадженням незаконно відчужені гаражів у АГК «Тольятті», накладення арешту на гаражі,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до слідчого судді із даною скаргою, в якій просили винести постанову про визначення речовими доказами по кримінальним провадженням незаконно відчужених гаражів у АГК «Тольятті», накласти арешт на гаражі.
Вобґрунтування скарги посилалися на те, що у провадженні Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться кримінальні провадження за фактом скоєння кримінальних правопорушень колишнім головою правління АГК «Тольятті» ОСОБА_8 №0000453 від 21.02.2019р. за ст. 190 ч. 1 КК України, № 0002230 від 09.09.2019р. за ст. 190 ч. 1 КК України, №0002509 від 08.10.2019р. за ст. 359 ч. 1 КК України, у яких заявники мають бути визнані потерпілими.

В результаті шахрайських дій голови АГК «Тольятті» ОСОБА_8 незаконно були переоформлені ряд гаражів АГК «Тольятті», чим була спричинена матеріальна шкода, сума якої буде може бути встановлена після проведення відповідних експертиз, які слід призначити, про що вони подали слідчому клопотання. Крім того, звернулися з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 55, 61, 91, 98, 110, 220 КПК України, просили скаргу задовольнити, винести постанову про визначення речовими доказами по кримінальним провадженням незаконно відчужених гаражів у АГК «Тольятті», накласти арешт на гаражі.

Заявники надали заяву, в якій просила розглянути скаргу без їх участі, скаргу просили задовольнити.

Представник Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Як вказують заявники, в провадженні слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває ряд кримінальних проваджень за фактом скоєння кримінальних правопорушень колишнім головою правління АГК «Тольятті» ОСОБА_8 №0000453 від 21.02.2019р. за ст. 190 ч. 1 КК України, № 0002230 від 09.09.2019р. за ст. 190 ч. 1 КК України, №0002509 від 08.10.2019р. за ст. 359 ч. 1 КК України, за обставинами яких, в результаті шахрайських дій голови АГК «Тольятті» ОСОБА_8 незаконно переоформлені ряд гаражів АГК «Тольятті», чим заявникам спричинена матеріальна шкода.

14.05.2020р. заявники потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заявили у кримінальних провадженнях цивільний позов, а також звернулися в порядку ст. 220 КПК України до слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 із клопотанням про визнання речовими доказами у кримінальних провадженнях незаконного відчужених ряд гаражів АГК «Тольятті».

Доказів розгляду вказаного клопотання і прийняття відповідної постанови слідчим слідчому судді не представлено.

Стосовно вимог заявників про винесення постанови про визначення речовими доказами по кримінальним провадженням незаконно відчужених гаражів у АГК «Тольятті», та накласти арешт на гаражі, то означене не є повноваженнями слідчого судді, а є виключними дискреційними повноваженнями слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний лише перевірити законність прийнятих слідчим рішень.
Статтею 40 КПК України окреслені повноваження слідчого. Так, слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
З аналізу наведеної норми слідує, що обсяг необхідних слідчих (розшукових) дій визначається слідчим самостійно. Кримінальний процесуальний закон наділяє правом, а не зобов`язує сторону обвинувачення здійснювати слідчі дії, у т.ч. допитувати свідків, звертатися до слідчого судді з клопотаннями про тимчасовий доступ до речей і документів, про арешт, призначати експертизу.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно із ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Статтею 93 КПК України передбачений порядок збирання доказів. Так, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження (стороною захисту і стороною обвинувачення), потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
З норм ст.ст. 92, 93, 110 КПК України випливає, що на сторону обвинувачення (слідчого, прокурора) покладений обов`язок збирання доказів (в результаті проведення слідчих (розшукових) огляду, обшуку, тимчасового доступу тощо.
Отримані за результатами проведених слідчих (розшукових) дій докази закріплюються за матеріалами кримінального провадження поставною слідчого про визнання речовими доказами.
Тобто, виключно до повноважень слідчого (або прокурора) у кримінальному провадженні, а не суду і слідчого судді, відноситься збирання доказів і приєднання їх до кримінального провадження.
За правилами ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу,
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
З огляду на викладені вимоги кримінального процесуального закону цивільний позивач, має право подавати клопотання про накладення арешту на майно лише з метою забезпечення цивільного позову, заявленого в межах розслідуваного кримінального провадження.
Отже, арешт за клопотанням цивільного позивача з метою збереження речових доказів не може бути накладений, оскільки відповідно до ст. 171 КПК України це виходить за межі ініціатив цивільного позивача, встановлених законодавцем.
Таким чином слідчий суддя приймає рішення про арешт майна за результатами розгляду клопотання слідчого про арешт майна з метою арешту речових доказів, а за наслідками розгляду клопотанням цивільного позивача з метою забезпечення цивільного позовуна майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про зобов`язання вчинити певну дію.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя доходить висновку, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки питання про визнання майна, речей, документів, тощо речовими доказами та їх арешт вирішується виключно слідчим у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 110, 242, 303 - 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про винесення постанови про визначення речовими доказами по кримінальним провадженням незаконно відчужені гаражів у АГК «Тольятті», накладення арешту на гаражі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1