№ 204/4521/18
№ 1-кп/204/100/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000942 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 12.04.2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.185 ч.1, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_6 , 23 травня 2018 року, приблизно о 01 годині 46 хвилин, повторно, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_3 , де вступив у попередню змову з невстановленою особою на вчинення умисного кримінального правопорушення проти власності. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 разом з невстановленою особою, того ж дня приблизно о 01 годині 50 хвилин, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає і вони залишаються таємними для оточуючих, шляхом підбору магнітного ключа до вхідної двері під`їзду будинку АДРЕСА_3 , зайшли до будинку, звідки таємно викрали чуже майно, що належить ОСОБА_4 , а саме дитячий триколісний велосипед бірюзового (м`ятного) кольору, вартістю 2 080 гривень 50 копійок, після чого, разом з викраденим майном, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 2 080 гривень 50 копійок.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини не визнав, в ході судового розгляду відмовився надавати суду пояснення на підставі ст.63 Конституції України.
Незважаючи на відмову обвинуваченого від надання пояснень у суді, провина ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується наступними доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що він разом з дружиною та донькою проживає у квартирі АДРЕСА_4 . Вхідні двері до під`їзду зазначеного будинку обладнані металевими дверми із замком, з домофоном. На першому поверсі у холі, мешканці будинку мають змогу залишати своєї речі. Так, 23.05.2018 року, він залишив у холі під`їзду належний йому дитячий велосипед, а наступного дня від своєї дружини йому стало відомо про вчинення крадіжки велосипеду з холу під`їзду, який обладнаний камерами відео спостереження. Вечором 24.05.2018 року, він звернувся до голови ОСББ ОСОБА_7 та вони разом переглянули відеозапис з камер відеоспостереження ї встановили, що у ніч з 22.05.2018 року на 23.05.2018 року, двоє чоловіків, один з яких ОСОБА_6 викрали належний йому дитячий велосипед. Жодних претензій до обвинуваченого щодо відшкодування завданих збитків він не має.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_4 23.05.2018 року, зранку вона виявила відсутність належного її чоловіку дитячого велосипеда, який був залишений у холі під`їзду на першому поверсі. Після чого, вона зателефонувала чоловіку та повідомила, що велосипед зник. ЇЇ чоловік звернувся до голови ОСББ та повідомив у поліцію про вчинення крадіжки. На час вчинення крадіжки велосипед був новий, придбаний за місяць до вчинення злочину.
Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні, він працює головою ОСББ «Гудзон» будинку № 108 по проспекту Богдана Хмельницького в м. Дніпро. З приводу крадіжки велосипеда, потерпілий ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням надати йому копію відеозапису з камер відеоспостереження. Крім того, на прохання слідчого він добровільно надав копію відеозапису з камер відеоспостереження, який у подальшому був ним переглянутий за участю слідчого та понятих, про що був складений протокол демонстрації відеозапису, у якому він поставив свій підпис.
Відповідно до протоколу огляду місця події під`їзду будинку АДРЕСА_3 встановлено, що вхід до під`їзду здійснюється через двері обладнані домофоном, у під`їзді знаходяться речі мешканців будинку, звідки обвинувачений разом з невстановленою особою вчинили крадіжку майна (а.м.к.п.8-11).
Згідно протоколу було оглянуто викрадене майно, а саме дитячий триколісний велосипед бірюзового (м`ятного) кольору, який обвинувачений добровільно видав працівникам поліції (а.м.к.п. 34-38).
Зазначений велосипед було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та повернуто потерпілому ОСОБА_4 (а.м.к.п. 39).
Згідно висновку експерта № 1772/18 від 13.06.2018 року, встановлено вартість викраденого майна, що становить 2 080 гривень 50 копійок (а.м.к.п. 29-31).
Під час проведення слідчого експерименту, обвинувачений ОСОБА_6 вказав на обставини викрадення у ніч на 23.05.2018 року, дитячого велосипеду з будинку АДРЕСА_3 (а.м.к.п.61-64).
Крім того, судом був переглянутий відеозапис з камер відеоспостереження будинку АДРЕСА_3 , долучений до матеріалів кримінального провадження (а.м.к.п. 22-23), з якого видно, що 23.05.2018 року приблизно о 01 годині 46 хвилин, двоє молодих хлопців зайшли до холу під`їзду. Приблизно о 01 годині 50 хвилин, один з хлопців вийшов з під`їзду та тримає вхідні двері, а другий хлопець виходить з під`їзду утримуючи у руках дитячий велосипед. Після чого, молоді хлопці вдвох попрямували у невідомому напрямку утримуючи дитячий триколісний велосипед.
Аналізуючи невизнання вини обвинуваченого без надання своїх пояснень, доводи адвоката щодо процесуальних порушень в ході досудового розслідування, які потягли порушення права на захист обвинуваченого, суд приходить до наступного.
Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування.
Згідно ч.3 ст.214 КПК України, огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.
Так, потерпілим ОСОБА_4 було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області о 18 годині 23.05.2018 року. У подальшому, того ж дня з 18 години 10 хвилин до 18 години 20 хвилин, слідчими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було проведено огляд місця події. 24.05.2018 року о 13 годині 20 хвилин слідчим СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 було внесено відомості до ЄРДР.
Таким чином, дії слідчого відповідали положенням ст. 2, ст.214 КПК України, у зв`язку з чим, посилання сторони захисту на внесення відомостей до ЄРДР з порушенням строків визначених КПК України та проведення слідчої дії огляду місяця події до внесення відомостей в ЄРДР, не знайшли свого підтвердження під час дослідження матеріалів кримінального провадження.
Посилання сторони захисту на те, що відеозапис з місця події був отриманий у неналежний спосіб, спростовується наступним.
Так, відповідно до положень ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій.
Таким чином, чинне кримінальне процесуальне законодавство надає слідчому право безперешкодно одержувати від підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та об`єднань, громадян на письмовий запит відомості, необхідні у справах про злочин, що знаходяться у провадженні поліції.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_7 сам, добровільно та за власною ініціативою надав слідчому ОСОБА_10 зазначений диск з відеозаписом з камер відеоспостереження. Зазначений факт, свідок ОСОБА_7 підтвердив під час його допиту у суді.
За таких обставин, суд вважає, що CD-R диск, з відеозаписом з камер відеоспостереження будинку АДРЕСА_3 , отриманий слідчим в установленому законом порядку та є належним та допустимим доказом, а тому приймає відеозапис до уваги.
Під час судового розгляду, судом було задоволено клопотання прокурора про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки під час дослідження документів, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження, було досліджено довідку з КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_6 , з 02.08.2016 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 321 від 19.11.2019 року, ОСОБА_6 , в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотиків. Під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У теперішній час, також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.м.с.п. 83-85)
Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , як під час вчинення кримінального правопорушення, так і під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, був і є осудним, а тому у повному обсязі може нести відповідальність за вчинений ним злочин. Твердження сторони захисту з приводу ненадання органом досудового розслідування належної оцінки довідці з КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_6 , з 02.08.2016 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога і на підставі якої, на думку захисника було порушено право на захист обвинуваченого під час досудового розслідування, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Статтею 52 КПК України, визначено вичерпний перелік підстав для обов`язкової участі захисника. На період досудового розслідування підстав для обов`язкового призначення підозрюваному захисника не було встановлено. Крім того, відповідно до протоколу роз`яснення права на захист від 19.06.2018 року, який міститься у матеріалах кримінального провадження (а.м.к.п.52) обвинувачений ОСОБА_6 , добровільно відмовився від послуг захисника і дана відмова не пов`язана з його матеріальним становищем. На період судового слідства, за клопотанням обвинуваченого, останньому було призначено адвоката, для здійснення його захисту. Тому, суд не вбачає порушень права на захист обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.
23.08.2018 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 юристом 1 класу ОСОБА_3 було змінено обвинувачення, у частині адреси місця вчинення кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування було встановлено, що місцем вчинення кримінального правопорушення є проспект Богдана Хмельницького у м. Дніпро, що територіально відноситься до Чечелівського району у м. Дніпрі. При цьому в обвинувальному акті помилково було зазначено, що то є вулиця Богдана Хмельницького. Зазначена помилка в обвинувальному акті була виправлено прокурором в ході судового розгляду. Обвинувальний акт підсудний Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська. Таким чином, під час судового розгляду було усунено вказаний недолік та встановлено важливий елемент об`єктивної сторони складу злочину. Чим спростовано доводи адвоката про порушення правил підслідності та підсудності.
У матеріалах кримінального провадження міститься заява ОСОБА_6 від 30.05.2018 року (а.м.к.п.33), відповідно до якої він добровільно видає співробітникам поліції викрадений ним 23.05.2018 року, дитячий триколісний велосипед. У подальшому, того ж дня слідчим було проведено огляд зазначеного дитячого велосипеда у присутності ОСОБА_6 та понятих, про що було складено протокол. Зазначений протокол не містить жодних претензій або скарг на неправомірність дій співробітників поліції, а підпис ОСОБА_6 підтверджують факт визнання ним проведених слідчих дій.
Розписка потерпілого ОСОБА_4 (а.м.к.п.40), про отримання належного йому дитячого велосипеда на відповідальне зберігання, підтверджує факт того, що потерпілий отримав саме належний йому дитячий велосипед, який у нього було викрадено 23.05.2018 року.
Суд вважає досліджені вищезазначені протоколи слідчих дій належними, допустимими та достатніми, для встановлення обставин справи. У протоколах відповідною процесуальною особою слідчим, були зазначені факти та обставини, які мають значення для кримінального провадження. Всі учасники слідчих дій посвідчили відповідність змісту протоколів виконаним діям своїми підписами. Відповідно протоколи мають доказове значення. Недодержання слідчим процедури деяких формальних записів в протоколах, на думку суду не нівелює вчинених слідчих дій та не тягне визнання їх результатів недійсними.
Таким чином, вина обвинуваченого доведена в ході судового розгляду поза розумним сумнівом, а позицію сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до вчиненого злочину, суд вважає надуманою та розцінює як бажання останнього уникнути кримінальної відповідальності.
При призначенні виду та розміру покарання, необхідного та достатнього для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який позитивної соціальної характеристики не має. Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, без застосування положень ст.ст.69, 75 КК України, оскільки не вбачає достатніх правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, виходячи з обставин вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_6 скоїв зазначене кримінальне правопорушення у період іспитового строку призначеного за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2018 року, а тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ст.71 КК України.
Відповідно до п.11 Постанови № 14 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.
З огляду на викладені положення, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення виконання судового рішення, застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Питання речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.
Підстави для стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого на користь держави відсутні, оскільки експертне дослідження проведено за рахунок замовника.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
Відповідно до ст.71 КК України призначити покарання за сукупністю вироків, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2018 року, у вигляді одного місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_6 до відбуття покарання у вигляді двох років і одного місяця позбавлення волі.
Застосувати відносно ОСОБА_6 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту фактичного затримання, а саме з 09 липня 2020 року.
Речовий доказ: дитячий триколісний велосипед бірюзового (м`ятного) кольору - повернути власнику ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий: ОСОБА_1