Ухвала
іменем України
31 березня 2020 року
м. Київ
справа №330/1764/17
провадження № 51- 1152 ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової
палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, якою повернуто його апеляційну скаргу на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2017 року щодо нього,
встановив:
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 6 березня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строкзасуджений ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить визнати поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження вироку щодо нього, відкрити апеляційне провадження за його апеляційною скаргою, скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2017 року ОСОБА_4 засудженого за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією майна.
28 жовтня 2019 року засуджений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вказаний вирок суду першої інстанції разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 10 грудня 2019 року, враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, повернув подану апеляційну скаргу у зв`язку із закінченням строку апеляційного оскарження та відсутністю підстав для поновлення цього строку.

Засуджений ОСОБА_4 , не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся із касаційною скаргою, яку просить задовольнити, при цьому посилається на те, що вирок суду першої інстанції в цілому не відповідає положенням ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), що судом першої інстанції порушено вимоги статей 7, 10, 17, 22, 23, ч.3 ст. 349, ч.3 ст. 351, ч.6 ст. 364, ч.2 ст. 374 КПК, що було порушено його право на захист, тому вирок суду першої інстанції необхідно скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього. Крім того, зазначає у скарзі, що апеляційний суд при перегляді апеляційної скарги не приймав рішення про усунення ним недоліків скарги, що він пропустив строк апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції з поважних причин, а саме:

- через відсутність зв`язку з попереднім його захисником, який брав участь в судовому засіданні 13 вересня 2017 року;
- у зв`язку з неподанням захисником апеляційної скарги на вирок щодо нього, про що йому стало відомо через тривалий час, уже після пропуску строку апеляційного оскарження;
- через неможливість самостійно подати апеляційну скаргу у зв`язку з юридичною необізнаністю.
Зазначає про те, що через вказані обставини звернувся до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та захисником була подана апеляційна скарга. На підтвердження поважних причин пропуску строку, зазначив про надання до скарги копій доручень Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Житомирській області, його заяви до суду першої інстанції про надання матеріалів провадження. Апеляційний суд не взяв до уваги зазначені обставини і дійшов неправильного висновку. Просить визнати поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження вироку щодо нього, відкрити апеляційне провадження за його апеляційною скаргою, скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Касаційну скаргу розглянути в режимі відеоконференції та з участю його захисника ОСОБА_5 .
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно ч.2 ст.113 КПК будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Ч. 5 ст. 115 КПК передбачено, що при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
Відповідно до ст. 116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно з ч. 3 ст. 395 КПК, для особи яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Як убачається із наданої засудженим оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, за наслідками розгляду даного кримінального провадження Якимівським районним судом Запорізької області 13 вересня 2017 року відносно ОСОБА_4 ухвалено обвинувальний вирок, судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено за процедурою, визначеною ч. 3 ст. 349 КПК України, засуджений ОСОБА_4 був присутній у судовому засіданні 13 вересня 2017 року під час проголошення вироку, та після проголошення вироку учасникам судового розгляду судом було роз`яснено порядок і строки його оскарження (а.п. 48-50). При цьому, засуджений у цей же день отримав копію вироку, про що свідчить відповідна розписка останнього (а.п. 52).
Апеляційний суд зазначив в ухвалі про те, що внаслідок того, що учасниками судового провадження на вирок суду першої інстанції апеляційні скарги не подавалися, зокрема і засудженим, 17 жовтня 2017 року вирок набрав законної сили. Про набрання законної сили 17 жовтня 2019 року вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2017 року підтверджує також надана засудженим до касаційної скарги копія розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.
Разом з тим, в ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою та з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2017 року лише 28 жовтня 2019 року, в якому зазначив обґрунтування про те, що він не мав зв`язку із захисником, який брав участь в судовому засіданні 13 вересня 2017 року і якому він заявляв про незгоду із кваліфікацією інкримінованого йому правопорушення, оскільки вважав та вважає винесений відносно нього вирок в частині кваліфікації його дій та в частині призначеного йому покарання неправильним, ухваленим з порушенням норм права, а так, як самостійно він не міг написати апеляційну скаргу, то звернувся за безоплатною вторинною правовою допомогою для складення апеляційної скарги. Адвокатом від його імені було складено заяву до суду про надання матеріалів кримінального провадження, після ознайомлення з якими адвокатом було складено від його імені апеляційну скаргу.
Проте, зазначені доводи засудженого ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції визнав неспроможними, оскільки згідно матеріалів провадження судом після проголошення вироку засудженому були роз`яснені строк і порядок оскарження судового рішення (а.п. 48-50) та вручено копію вироку засудженому і його захиснику ОСОБА_5 (а.п. 52), тому останній мав можливість самостійно подати апеляційну скаргу у встановлений на апеляційне оскарження строк.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 117 КПК апеляційний суд зазначив, що до поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження відносяться обставини, що об`єктивно перешкодили учаснику процесу вчасно подати апеляційну скаргу, і такими можуть бути визнані: важка хвороба учасника процесу, стихійне лихо, смерть або важка хвороба близького родича учасника процесу, вручення засудженому, що знаходиться під вартою, копії вироку мовою, якою він не володіє, та дійшов висновку про те, що обставини, які б свідчили про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, в клопотанні засудженим не наведені.
Не встановлено колегією суддів і наявності непереборної сили, яка б завадила засудженому звернутися з апеляційною скаргою у встановлений кримінальним процесуальним законом строк.
Крім того, апеляційний суд визнав такими, що не підтверджуються жодними даними і доказами у даному кримінальному провадженні, твердження засудженого ОСОБА_4 про те, що він заявляв своєму захиснику про незгоду із кваліфікацією інкримінованого йому правопорушення, що вважає неправильним вирок в частині кваліфікації його дій та в частині призначеного йому покарання, однак захисником апеляційна скарга подана так і не була, а зв`язок у засудженого з ним був відсутній.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на те, що ОСОБА_4 не був позбавлений права якнайшвидше звернутися до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо надання йому іншого захисника.
Врахувавши зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку, оскільки засудженим ОСОБА_4 не наведені такі причини, а підстави, на які він послався в клопотанні про поновлення строку, з урахуванням обставин провадження, тривалості пропуску строку на апеляційне оскарження, не є переконливими щодо поважності причин такого пропуску строку та не свідчать про наявність у засудженого перешкод у реалізації його права на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.
Крім цього, із наданої копії вироку вбачається, що ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, докладно пояснив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, та не заперечував щодо правильності кваліфікації його дій і призначеного покарання, у зв`язку з чим суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК.
За таких обставин, доводи ОСОБА_4 у касаційній скарзі про порушення його права на захист в суді першої інстанції, та посилання на неузгодженість позиції із захисником щодо правової кваліфікації вчиненого ним кримінального правопорушення, на думку Суду не є переконливими та такими, що не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції про відсутність поважних причин пропуску засудженим строку на апеляційне оскарження вироку щодо нього.
Враховуючи вищезазначене, Суд погоджується з тим, що у касаційній скарзі не зазначено переконливих доводів та не надано доказів про те, що засуджений будучи присутній при розгляді кримінального провадження 13 вересня 2017 року і якому було вручено копію вироку в день проголошення, був позбавлений процесуального права та можливості своєчасно подати апеляційну скаргу про перегляд вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку, з урахуванням положень ст. 395 КПК, а саме протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
При цьому, Суд звертає увагу на висновок Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 2 березня 2018 року, про те, що процесуальний строк може бути поновлено за умови його пропуску з поважних причин, а поняття поважності причин пропуску строків є оціночним і його вирішення покладається на розсуд суду.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Отже, апеляційний суд правильно встановивши, що строк на апеляційне оскарження пропущений, подане клопотання про його поновлення не містить поважних причин пропуску строку, тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та повернення апеляційної скарги.
Будь-яких інших доводів щодо порушень, допущених судом апеляційної інстанції у касаційній скарзі засудженим не наведено.
Прохання засудженого у скарзі до суду касаційної інстанції про визнання поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження вироку щодо нього та відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою не узгоджуються з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими положеннями ст.436 КПК, тому не можуть бути предметом вирішення у разі розгляду касаційної скарги.
Прохання у скарзі засудженого щодо розгляду його касаційної скарги в режимі відеоконференції та з участю його захисника ОСОБА_5 , не може бути вирішено на цій стадії провадження, оскільки такі питання вирішуються судом касаційної інстанції лише у разі відкриття касаційного провадження за скаргою та в період підготовки кримінального провадження до касаційного розгляду.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року, якою повернуто його апеляційну скаргу на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2017 року щодо нього, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3