Справа № 522/4490/20
Провадження по справі №1-кс/522/5896/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 24.12.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 09.01.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.12.2019 близько 01 год. 00хв. знаходячись на перетину вулиць Успенська та Олександрівський проспект в м. Одесі, невстановлені особи відкрито заволоділи золотим ланцюжком с хрестиком ОСОБА_4 . Спричинивши матеріальний збиток на суму 35000 грн.

В ході досудового розслідування було встановлено,що до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень може бути причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

08.04.2020 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , вході якого виявлено та вилучено наступні речі:

- мобільний телефон марки «iPhone X» в корпусі чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «lifecell» НОМЕР_2 .
Враховуючи викладене на зазначене майно виникла необхідність накласти арешт, підставою якого є те що існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зазначене майно можливо та необхідно використати у кримінальному провадженні, як доказ, а не накладання арешту може призвести до його спотворення, зіпсування, знищення, відчуження та неможливості встановлення важливих фактів та обставин що обов`язково необхідно встановити під час кримінального провадження.

Враховуючи, що в ході досудового розслідування виникла необхідність в проведенні комплексу експертиз, а також той факт, що вилучене майно має суттєве значення для проведення подальшого досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню, на підставі викладеного, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту.

Позиція учасників судового розгляду.
Слідчий в судове засідання не з`явився, згідно наданої заяви, підтримав подане клопотання, просив провести розгляд клопотання за його відсутності.

Володілець майна ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, в задоволенні клопотання заперечував.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що в задоволені клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Мотиви суду.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Проте з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Приморського Вп в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 24.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчим в клопотанні не доведено, що вилучене майно, а саме6 мобільний телефон марки «iPhone X» в корпусі чорного кольору, IMEI НОМЕР_1 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «lifecell» НОМЕР_2 , можуть бути використані в суді як доказ обставин, які досліджуються в рамках кримінального провадження.

В клопотанні слідчого тільки надано перелік вилучених речей та документів, проте, не надано доказів того, що вони мають відношення до предмету доказування в даному кримінальному провадженні. Слідчий в своєму клопотанні обмежився лише цитуванням норм КПК, без зазначення того, яким чином вказані положення КПК України стосуються вилучених під час обшуку речей та документів.

Проте, будь-яких інших підстав щодо необхідності накладення арешту на зазначене майно, слідчим в клопотанні не вказано.

Слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчим не вмотивовано належним чином необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно, його мету та значення вказаних в клопотанні предметів та документів для органу досудового розслідування, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 167-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно - відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді та зобов`язати слідчого повернути особам, у яких було вилучене зазначене майно.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , або інших слідчих з групи у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1