Дата документу 23.12.2019 Справа № 335/3113/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3113/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1279/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.ст. 170-173 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 та доповненням його представника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на: паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , 1996 року народження серія НОМЕР_1 , довіреність від імені ОСОБА_8 , яка видана 07.11.2014, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_10 , зареєстрована в реєстрі №12840, банківську картку банку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , банківську картку банку «Приватбанк» № НОМЕР_3 .

Згідно з ухвалою слідчого судді, заступник начальника відділу слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 за погодженням процесуального керівника звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_12 , діючи умисно, разом зі своїм рідним братом ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, маючи на меті незаконне збагачення шляхом вчинення нападів на окремих осіб, вимагань та незаконних заволодінь транспортними засобами із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я та життя осіб, враховуючи складність та підвищений ризик одноособового вчинення злочинів, у кінці січня 2019 року знаходячись у місті Запоріжжя, діючи з корисливих мотивів, організував озброєну банду, яка під його керівництвом, вчинила ряд тяжких та особливо тяжких злочинів на території м. Запоріжжя.

30.11.2019 на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя проведено обшук квартири АДРЕСА_1 під час якого виявлено та вилучено: паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_19 , 1996 року народження серія НОМЕР_1 . довіреність від імені ОСОБА_8 , яка видана 07.11.2014, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_10 , зареєстрована в реєстрі №12840, банківська картка банку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , банківська картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_3 .

У той же день вказані речі, предмети та документи визнані речовими доказами.

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначила про те, що зазначені речі відповідають критеріям ст.98 КПК України і можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали просить її скасувати і постановити нову якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Вважає що слідчий суддя не навів жодного належного та достатнього аргументу, яким можливо обґрунтувати накладення арешту на майно. Власник майна не був повідомлений про розгляд клопотання судом, що на його думку свідчить про порушення вимог ст.172 КПК України. Також апелянт зазначає, що вилучене майно жодним чином не відноситься до вказаного кримінального провадження. Звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді (про надання дозволу на обшук) від 22.11.2019 не надавався дозвіл на вилучення зазначених речей. Також вважає, що зазначені речі не відповідають ані критеріям ст.167 КПК України (тимчасово вилученого майна), ані критеріям ст.98 КПК України (речові докази), а тому арешт на це майно є безпідставним.

Разом з цим ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 04.11.2019 і просить поновити цей строк, оскільки розгляд клопотання проводився без його участі і без повідомлення про сам розгляд, а ухвалу він отримав 13.12.2019.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу з доповненням; прокурора і слідчого, які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить до наступних висновків.

В частині вимог щодо поновлення строків на апеляційне оскарження колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

ОСОБА_8 участі в судовому засіданні під час розгляду клопотання не брала, копію ухвали отримав 13.12.2019, а оскільки апеляційна скарга подана 16.12.2019, строк на апеляційне оскарження пропущений не був, тому в цій частині вимоги апелянта не підлягають розгляду.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті слід зазначити наступне.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Ні органам досудового розслідування, ні слідчим суддею не було дотримано зазначених вимог закону.

КПК покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання, не перевірила в повній мірі його на відповідність вимогам ст.171 КПК України, правові підстави для накладення арешту, достатність відомостей, які вказують що майно відповідає критеріям ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, наслідки арешту для інших осіб, розумність співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.2 цієї ж статті, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів доданих до клопотання випливало, що воно подано слідчим в рамках кримінального провадження №0000221, відомості за яким внесені до ЄРДР від 01.02.2019 щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, однак у цих матеріалів окрім ухвали слідчого судді від 22.11.2019 про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 ,відсутня будь-яка інформація щодо імовірної причетності до вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_8 . В ухвалі від 22.11.2019, яка до речі постановлена в рамках розгляду клопотання кримінального провадження №0000482 відомості за яким внесені до ЄРДР від 13.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 ст.384 КК України (на той час ще не об`єднаного кримінального провадження), лише зазначено, що в ході проведення слідчих розшукових дій отримано інформацію, що до вчинення злочину причетний ОСОБА_8 , однак на підтвердження цих обставин (інформації) слідчим і прокурором не надано жодних доказів.

На переконання колегії суддів, слідчий або прокурор, з огляду на фабулу кримінальних правопорушень, звертаючись з клопотанням про арешт майна, повинні були зібрати і надати слідчому судді відповідні докази про те, що або ОСОБА_8 якимось чином може бути причетний до вчинених кримінальних правопорушень, або таку причетність можуть мати речі, які були вилучені під час обшуку в його помешканні, однак цього зроблено не було.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виключено існування постанови про визнання документів і банківських карток речовими доказами, без належної мотивування цієї постанови, на переконання не може вважатися належною підставою для обґрунтування мети обумовленою збереженням речових доказів.

В клопотанні лише зазначені вказані норми процесуального закону, однак не розкрито їх зміст, не вказано, яким саме критеріям відповідало вилучено майно, на чому базувалися такі висновки заступника начальника відділу СУ, не вказано яким чином документи і банківські картки можуть бути причетними або ж мають значення до обставин кримінальних правопорушень.

Враховуючи зазначене, а також те, що за матеріалами, які додані до клопотання заступника начальника відділу СУ, відсутні докази, що вилучене майно відповідає критеріям ст.98 чи то критеріям ч.2 ст.167 КПК України, існування правової підстави для арешту вказаного майна з метою збереження речових доказів спростовуються.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання заступника начальника відділу СУ як такого, що внесено до суду з порушенням вимог ст.171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 304, 309, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 з доповненням його представника адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на: паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , 1996 року народження серія НОМЕР_1 , довіреність від імені ОСОБА_8 , яка видана 07.11.2014, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_10 , зареєстрована в реєстрі №12840, банківську картку банку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , банківську картку банку «Приватбанк» № НОМЕР_3 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання заступника начальника відділу слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про арешт майна відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4