Справа № 473/3331/19
Номер провадження 1-кс/473/189/2020

УХВАЛА
Іменем України

"11" березня 2020 р. Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявниці ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , слідчого Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001252,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року до Вознесенського міськрайонного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області про відмову у визнанні потерпілими.

Скарга обґрунтована тим, що 04 серпня 2019 року приблизно о 00 год. 10 хв. на автодорозі Н-24 «Благовіщенськ Миколаїв», в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Київській, 219 відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля «ВАЗ-21053», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ-2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_3 , а також її малолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримали тілесні ушкодження.

04 серпня 2019 року відомості за вказаним фактом внесені до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження за №0001252 з правовою кваліфікацією ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

11 грудня 2019 року ОСОБА_3 , маючи статус потерпілої, в межах кримінального провадження звернулася до слідчого із заявою про визнання її малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_8 потерпілими у кримінальному провадженні, а її законним представником потерпілих. У цій же заяві остання просила слідчого повідомити про прийняте рішення.

Постановою слідчого СВ Вознесенського ВП ГУНП України в Миколаївській області від 20 грудня 2019 року заявниці було відмовлено в задоволенні її заяви з підстави відсутності доказів заподіяння внаслідок злочину малолітнім дітям заявниці тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що є необхідною умовою для набуття статусу потерпілого за ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_3 не погодилася з оскаржуваною постановою, просила її скасувати, а слідчого зобов`язати винести постанову, якою визнати потерпілими її малолітніх дітей. Скаргу заявниця обґрунтовувала тим, що внаслідок злочину її діти зазнали фізичних страждань, а відсутність (кваліфікуючої) ознаки відносно постраждалої внаслідок передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України злочину особи у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень не є підставою для відмови їй в отриманні статусу потерпілої особи.

Також ОСОБА_3 просила про поновлення їй строку для подачі скарги до суду з підстави невчасного отримання нею копії оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали в повному обсязі.

Слідчий Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вказуючи на те, що конструкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає наявність в потерпілої від кримінального правопорушення особи середньої тяжкості тілесного ушкодження. Оскільки на час розгляду скарги у дітей заявниці не встановлено наявність тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також наявності причинного зв`язку між такими ушкодженнями та дорожньо-транспортною пригодою, а тому підстави для визнання їх потерпілими відсутні. У зв`язку з наведеним слідчий вважала оскаржувану постанову законною та не вбачала підстав для її скасування.

Заслухавши пояснення заявниці ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , слідчого Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 , дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0001252, слідчий суддя прийшов до наступного.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0001252, 04 серпня 2019 року приблизно о 00 год. 10 хв. на автодорозі Н-24 «Благовіщенськ Миколаїв», в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Київській, 219 відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля «ВАЗ-21053», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ-2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_3 та її малолітні діти отримали тілесні ушкодження.

04 серпня 2019 року відомості за вказаним фактом внесені до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження за №0001252 з правовою кваліфікацією ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_3 визнана потерпілою у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З матеріалів справи та кримінального провадження вбачається, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_3 отримала 24 лютого 2020 року.

Скаргу заявниця подала (здала у відділ поштового зв`язку) 02 березня 2020 року.

Таким чином, остання подала скаргу у встановлений законом десятиденний строк з моменту отримання копії оскаржуваної постанови, а тому підстави для поновлення строку для подачі скарги, який не був пропущений заявницею, відсутні.

Перевіряючи законність оскаржуваної постанови, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року №13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» вирішуючи питання про визнання особи потерпілим, суддя або суд має з`ясувати, яку конкретно шкоду заподіяно їй злочином (моральну, фізичну чи майнову), і зазначити це в постанові або ухвалі.

Таким чином, потерпілим у кримінальному провадженні може бути визнана фізична особа, відносно якої вчинено кримінальне правопорушення (тобто, кримінальне правопорушення направлене саме на вказану особу або така особа зазнала наслідків, які є обов`язковими або кваліфікуючими ознаками злочину), завдання цій особі моральної, фізичної або майнової шкоди та наявність безпосереднього причинного зв`язку між правопорушенням та завданою шкодою.

Ч. 1 ст. 286 КК України передбачена відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Об`єктивна сторона вказаного злочину включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння; 2) обстановку; 3) наслідки; 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Обов`язковими ознаками, крім суспільно небезпечного діяння, є суспільно небезпечні наслідки та встановлення причинного зв`язку між діянням особи та наслідками, що настали.

Кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України настає за умови заподіяння наслідків - фізичної шкоди у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження, що є не кваліфікуючою, а обов`язковою ознакою ч. 1 ст. 286 КК України. Заподіяння особі в результаті порушення правил безпеки дорожнього руху легких тілесних ушкоджень виключає застосування ч. 1 ст 286 КК України.

Подібні роз`яснення надані й в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно якої відповідальність за статтями 286 - 288, 415 КК настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель.

Таким чином, потерпілим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України може бути визнана лише особа, якій внаслідок злочину спричинено тілесне ушкодження середньої тяжкості. Інші особи, яким внаслідок скоєння злочину не було спричинено такого ушкодження, однак які зазнали іншої шкоди, не можуть бути визнані потерпілими у кримінальному провадженні, а завдана їм шкода відшкодовується у порядку, що встановлений законом (зокрема, в цивільно-правовому).

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0001252 встановлено наступне:

-встановити характер та тяжкість спричинених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 серпня 2019 року, тілесних ушкоджень не виявилося можливим у зв`язку з невідповідністю медичних документів щодо таких ушкоджень вимогам закону (висновок судово-медичної експертизи від 26 лютого 2020 року №75);

-ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав легкі тілесні ушкодження, не виключається їх спричинення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 серпня 2019 року. В іншій частині характер та тяжкість тілесних ушкоджень встановити не виявилося можливим у зв`язку з невідповідністю медичних документів щодо таких ушкоджень вимогам закону (висновок судово-медичної експертизи від 26 лютого 2020 року №76).

Іншої інформації, що б свідчила про спричинення вказаним особам внаслідок злочину тілесних ушкоджень середньої тяжкості матеріали скарги та кримінального провадження не містять, а тому вирішення пит. ання щодо надання їм статусу потерпілих у кримінальному провадженні є передчасним.

За встановлених обставин, як на час ухвалення оскаржуваної постанови, так і на час розгляду скарги не встановлено обставин, що є необхідними для набуття ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 статусу потерпілих у кримінальному провадженні, що вказує на законність оскаржуваної постанови, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001252 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1