КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційні скарги з адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року про продовження стоку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, стосовно:

ОСОБА_7 , який рахувати з 05 березня 2020 року до 03 травня 2020 року включно та утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України з визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600 грн.,

ОСОБА_10 ,який рахувати з 05 березня 2020 року до 03 травня 2020 року включно та утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України з визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600 грн.,

ОСОБА_8 , який рахувати з 05 березня 2020 року до 03 травня 2020 року включно та утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України з визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 420 400 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 без визначення розміру застави, яке мотивоване наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Сторона захисту категорично заперечувала щодо вказаного клопотання прокурора та заявила клопотання про зміну обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою або визначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу у виді застави в мінімальних розмірах.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою без визначення розміру застави та клопотання сторони захисту про визначення застави як альтернативного запобіжного заходу в мінімальних межах задоволено частково та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 травня 2020 включно стосовно ОСОБА_7 з визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600 грн., ОСОБА_10 , з визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600 грн., та ОСОБА_8 , з визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 420 400 грн.

В апеляційних скаргах адвоката ОСОБА_6 , поданих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які є аналогічними за змістом та вимогами, ставиться питання по скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та визначення останнім запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування доводів поданих апеляційних скарг адвокат ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, постановленою без належного дослідження, оцінки та врахування у сукупності всіх матеріалів кримінального провадження, без дослідження доводів, які були аргументовано наведені стороною захисту, а також з грубим порушенням прав обвинувачених, що передбачені ст.ст. 42, 184, 201, 331 КПК України та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ст.ст. 42, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 201, 331 КПК України
Так, питання продовження запобіжного заходу було розглянуто судом першої інстанції в порядку розгляду відповідного письмового клопотання прокурора в судовому засіданні 05 березня 2020 року. Однак, переклад клопотання про продовження запобіжного заходу з української мови на азербайджанську мову не було вручене ні обвинуваченому ОСОБА_7 , ні обвинуваченому ОСОБА_8 , а також в порушення ч. 2 ст. 184 КПК України стороні захисту не було вручено клопотання за три години до його розгляду, про що було наголошено стороною захисту під час розгляду клопотання.
Крім того, сторона захисту звертає увагу, що всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 196 КПК України суд першої інстанції, в оскаржуваній ухвалі, жодним чином не зазначив, як існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і доказів, які б обґрунтовували ці ризики. На думку сторони захисту, зазначені в ухвалі суду доводи про наявні ризики є лише припущенням і ніяким чином не підтверджуються дослідженими в суді матеріалами кримінального провадження, а визначена відповідно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застава в розмірі 300 та 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є для них непомірно великою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 також ставить питання про скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 та постановлення апеляційним судом нової ухвали, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням його під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 184 КПК України клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, яке підлягає розгляду за правилами ст.ст. 184, 331 КПК України, не було вручене обвинуваченим не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Відтак, на думку сторони захисту, порушення процедури розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_10 є підставою для скасування відповідного судового рішення.
Апелянт вказує, що під час судового розгляду стороною захисту було звернуто увагу суду на необхідність перевірки затримання ОСОБА_10 , оскільки воно було здійснено з грубим порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства та з порушенням права особи на захист, про що свідчить протокол його затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення від 03 березня 2018 року, оскільки він підтверджує факт незаконного його затримання. Затримання ОСОБА_10 відбулося з порушенням прав і свобод, гарантованих національним і міжнародним законодавством, всупереч вимогам ст. 208 КПК України з порушенням норм ст. 104 КПК України.
Однак, суд першої інстанції докази незаконного затримання ОСОБА_10 проігнорував і не взяв їх до уваги під час судового розгляду та постановлення оскаржуваної ухвали, чим грубо порушив п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимоги ч. 1 ст. 21 КПК України.
Всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 196 КПК України, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції навів лише перерахування ризиків за ст. 177 КПК України, проте жодним чином не зазначив про існування таких ризиків, не навів доказів, які б обґрунтовували ці ризики.
На переконання сторони захисту, стороною обвинувачення ніяким чином не доведено той факт, що ОСОБА_10 може переховуватися від слідства, ніяких підтверджуючих вказаний факт доказів сторона обвинувачення під час розгляду клопотання не надала. Більш того, в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні і беззаперечні докази того, що ОСОБА_10 вчинив будь-який злочин.
Висновки суду про те, що ОСОБА_10 не має постійного місця проживання, суперечать матеріалам кримінального провадження, адже слідство і, відповідно, сам прокурор, констатував факт, що ОСОБА_10 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 про що слідчий зазначив в обвинувальному акті затвердженому прокурором.
На даний час у кримінальному провадженні вже були допитані потерпілі, які дали змістовні показання щодо обставин подій, відображених в обвинувальному акті. Джерело інформації про те, що ОСОБА_10 може погрожувати чи підкупити свідків, потерпілих є невідомим, оскільки вказані ризики не підтверджені матеріалами справи та не доведені прокурором під час судового розгляду.
Крім того, сторона захисту звертає увагу, що альтернативний запобіжний захід у виді застави визначений ОСОБА_10 без дійсного врахування його матеріального стану і визначення суми застави в розмірі 630 600 грн. є нічим іншим, як намаганням суду зреагувати шляхом, начебто, відновлення прав обвинуваченого на тривале затягування судового розгляду з боку сторони обвинувачення.

Захисники в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були належним чином повідомлені, про поважні причини свого неприбуття суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, а тому колегія суддів у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності апелянтів, з урахуванням, в тому числі, тієї обставини, що на даний час сплинув строк дії запобіжного заходу, який оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції був продовжений до 03.05.2020 року і обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 утримується під вартою за іншим рішенням суду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заперечував проти поданих захисниками обвинувачених апеляційних скарг; перевіривши надані матеріали контрольного кримінального провадження № 0001046 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_15 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції Україн (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , суд першої інстанції, врахував обґрунтованість пред`явленої останнім підозри та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження тримання обвинувачених під вартою, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

На переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , будь-якого іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою або визначення запобіжного заходу у виді застави в меншому розмірі, як про це ставить питання сторона захисту, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження.

Отже, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Апеляційні твердження сторони захисту про те, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою було розглянуто з грубим порушенням прав обвинувачених, що передбачені ст. 42, ч. 2 ст.184, ст.ст. 201, 331 КПК України та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, так як стороні захисту не було вручено клопотання прокурора за три години до його розгляду, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки питання щодо продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу розглянуто судом в порядку ст. 331 КПК України і у відповідності з вимогами частини третьої цієї статті суд, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Необгрунтованими колегія суддів вважає і апеляційні посилання сторони захисту на відсутність в матеріалах провадження доказів, які б обґрунтовували ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих свідків, які під час судового розгляду вже були допитані судом, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку тій обставини, що передбачені ст. 177 КПК України ризики не зменшилися та дійшов ґрунтовного висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, з визначенням останнім застави, розмір якої достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків і підстав вважати його завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою. Погоджується колегія суддів і з визначеним судом першої інстанції альтернативним запобіжним заходом у виді застави: ОСОБА_7 в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600 грн., ОСОБА_10 , з визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600 грн. та ОСОБА_8 , в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 420 400 грн.

За наведеним, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 травня 2020 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обгрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення,
а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 травня 2020 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3