ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2471/19 Справа № 196/93/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000500 05 березня 2017 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Макіївка Макіївського району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року засуджено:
- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, крім житла.
- ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, крім житла.
Залишено до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожному окремо запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання вирішено рахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожному окремо з 05 грудня 2017 року.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими кожного окремо у вчиненні у смт. Царичанці розбою за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.
04 грудня 2017 року приблизно о 23.00 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпиваючи спиртні напої разом зі знайомим ОСОБА_7 ОСОБА_11 , знаходячись біля приміщення магазину «Пивний край», який розташований по АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, керуючись корисливим мотивом, вчинили напад на останнього, при цьому ОСОБА_7 спочатку почав наносити удари руками по обличчю потерпілого, під час нападу ОСОБА_11 впав на бетонне покриття доріжки біля магазину, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжили наносити удари кулаками рук та ногами по різним частинам тіла потерпілого ОСОБА_11 , у тому числі по голові. Під час нанесення ударів ОСОБА_7 вимагав передати йому наявні при собі грошові кошти та цінне майно ОСОБА_11 .

В результаті нанесення ударів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження, що призвели до втрати свідомості останнього та являються ознаками застосування насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого.

Після втрати свідомості ОСОБА_11 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно заволоділи майном потерпілого ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 293, 33 грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що вирок суду є незаконним. Зазначає, що його вина у вчиненні цього злочину не доведена, обвинувачення побудовано виключно на показаннях потерпілого ОСОБА_11 , який його обмовив. Не заперечує, що між ним та потерпілим відбулася бійка на грунті сварки. Звертає увагу, що свідок ОСОБА_12 точно не міг сказати, хто саме вимагав гроші. Вважає, що вказане провадження є актом помсти зі сторони потерпілого.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку суду. Зазначає, що він вкрав телефон до початку сварки між ОСОБА_7 та потерпілим, у бійці між ними участь не брав. Вказує, що під час затримання вимагав захисника, проте йому його не надали та працівники поліції застосували до нього насильство. Вважає, що досудове розслідування велося упереджено та необєктивно, а справа сфальсифікована. Звертає увагу, що під час досудового розслідування просив допитати жінку, що була присутня за столиком та є прямим свідком подій. Вказує, що свідок ОСОБА_12 є заінтересованою особою, другом потерпілого, та надає неправдиві свідчення.. Звертає увагу, що суд був упереджений та необєктивно розглянув провадження.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 122 КК України та призначити відповідне покарання. Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає на неповноту судового розгляду та те, що до показів свідка ОСОБА_12 слід відноситися критично. Вказує, що не було встановлено особу жінки, яка була присутня на початку події та не допитано її, не встановлено, чи має місце зазначена ОСОБА_7 конфліктна ситуація. Вказує на недопустимість показань свідка ОСОБА_13 , який надавав показання у стані сильного алкогольного сп`яніння та його особу не було встановлено. Звертає увагу, що свідок ОСОБА_14 заперечував у судовому засіданні, що підписував протоколи огляду місця злочину, пред`явлення особи для впізнання, переносів відеозаписів. Вказує, що стороною обвинувачення не було долучено до матеріалів провадження оригінали документів, а лише копії.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду змінити через невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 185 КК України та призначити відповідне покарання. Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не доведено, він викрав телефон до початку конфлікта, обвинувачення грунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_11 . Звертає увагу, що потерпілий не може точно вказати чи бив його ОСОБА_8 , а лише припускає що бив. Заперечує наявність попередньої змови між ним і ОСОБА_7 та вказує, що конфлікт побутовий та стався під час вживання алкогольних напоїв, тому у обвинувачених не було часу домовитися між собою. Вказує, що до показів свідка ОСОБА_12 слід відноситися критично.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати у звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, постановити новий вирок, яким призначити покарання: ОСОБА_7 . ОСОБА_8 кожному окремо у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що обвинувачені вину не визнали та вживали заходи щодо уникнення відповідальності за скоєне, відсутні обставини, що помякшують їх покарання. Вказує, що при залишенні без зміни рішення суду не реалізовуватиметься мета покарання.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, просив залишити їх без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України. При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Посилання в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на те, що досудове розслідування і судовий розгляд за провадженням проведено неповно та необ`єктивно, а висновки суду не підтверджені зібраними у справі доказами є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожного окремо у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за яке вони засуджені, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким у вироку суд дав належну оцінку.

З викладеними в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 доводами про те, що ОСОБА_7 тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, завдав в ході конфлікту, який виник у них на побутовому грунті, а дії ОСОБА_8 , який викрав телефон потерпілого до початку конфлікта, не пов`язані з виниклим між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 конфліктом, апеляційний суд не може погодитися.

Так, згідно показанням обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні вони хоч і заперечували факт учинення ними зазначеного у вироку кримінального правопорушення, зокрема розбійного нападу, однак частково визнали свою винуватість та пояснили, що у вказаний у вироку час біля приміщення магазину Пивний край у смт. Царичанці ОСОБА_7 завдав потерпілому тілесні ушкодження під час бійки на грунті сварки, яка виникла між ним та потерпілим ОСОБА_11 , при цьому обвинувачений ОСОБА_8 вкрав телефон у потерпілого до початку сварки між ОСОБА_7 та потерпілим, у бійці між ними участь не брав.

Твердження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх захисників про те, що кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , вони не вчиняли, а також посилання на те, що в матеріалах провадження відсутні об`єктивні докази їх вини в розбійному нападі за попередньою змовою, спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Як пояснив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 , під час нападу обидва обвинувачених застосовували до нього насильство та під час нанесення ударів ОСОБА_7 вимагав передати йому наявні при собі кошти. Зокрема, згідно його показанням, після спільного розпивання з обвинуваченими спиртних напоїв відбулась сварка, з якої причини він не зрозумів, ОСОБА_7 спочатку наніс йому удари по обличчю, потім він впав на землю, обвинувачені почали його бити ногами, ОСОБА_7 при цьому вимагав у нього грошові кошти, били до тих пір, поки він не втратив свідомість. Його мобільні телефони були в кишенях куртки.

Суд на підтвердження свого висновку, також обгрунтовано послався й на показання свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що він разом з потерпілим 04 грудня 2017 року біля магазину «Пивний край» пили пиво, коли до них підійшли ОСОБА_7 з хлопцем і дівчиною. Оскільки він поспішав, то невдовзі пішов, а коли через деякий час повертався додому повз місце, де вони сиділи за столиком, побачив шарпання та почув крики: де гроші? давай гроші! Він побачив, що потерпілий стояв на «четвереньках», хто саме йому наносив удари він не бачив, бо було темно.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , коли вночі повернувся її брат, у нього обличчя було все побите, в крові. Вона при цьому виявила, що у нього були відсутні мобільні телефони.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 пояснили, що були понятими при проведенні слідчих дій в даному кримінальному провадженні, в тому числі і при вилученні у ОСОБА_8 грошей та телефону в приміщенні Царичанського ВП.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий та зазначені свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачених у зазначеному злочині.

Судом також ретельно досліджувалися та перевірялися інші матеріали кримінального провадження, зокрема дані протоколу огляду місця події; дані огляду викраденого у потерпілого мобільного телефону «Samsung», який було вилучено у ОСОБА_8 ; дані про впізнання потерпілим ОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_8 як особи, яка 04 грудня 2017 року наносила йому удари біля магазину «Пивний край»; відеозапис із зафіксованими обставинами подій від 04 грудня 2017 року приблизно о 23 год.00 хв. біля магазину «Пивний край»; протоколи та відеозаписи проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 ; висновки судово-медичних експертиз потерпілого.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються твердження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що вони не вчиняли розбійний напад та що у них між собою не було попередньої змови на вчинення цього злочину.

Не відповідають матеріалам провадження і доводи обвинувачених та їх захисників стосовно відсутності доказів, які підтверджують заволодінням майном ОСОБА_11 обвинуваченими з застосуванням ними насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. На це вказував потерпілий ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , на відеозапису з місця події від 04 грудня 2017 року, вилученому у власника магазину Пивний край, на якому видно, що обидва обвинувачені наносять удари потерпілому, цей факт частково визнавали самі обвинувачені і суд дав оцінку зазначеним показам у сукупності з іншими доказами, а тому немає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 122 КК України, про що зазначається в апеляційній скарзі його захисника ОСОБА_9 , або для перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 185 КК України, про що зазначається в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 .

Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що не визнаючи свою винуватість та стверджуючи про свою непричетність до інкримінованого злочину, відсутність попередньої змови з ОСОБА_8 та необізнаність про те, що ОСОБА_8 викрав мобільний телефон у ОСОБА_11 , ОСОБА_7 намагається ввести суд в оману з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин. Аналогічно суд розцінює і показання ОСОБА_8 про те, що він таємно викрав мобільний телефон потерпілого, ударів йому не наносив і ніякого майна у нього не вимагав.
Враховуючи зазначене та фактичні обставини вчинення злочину, доводи обвинувачених та захисників про відсутність домовленості між обвинуваченими не заслуговують на увагу.
Посиланням в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 на істотні порушення під час слідчих дій, вказуючи на недопустимість доказів, зокрема: протоколу огляду телефону НОМЕР_1 , протоколів переносу відеозаписів з зафіксованими обставинами огляду місця події біля домоволодіння АДРЕСА_5 , оскільки свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні не підтвердив свій підпис на вказаних документах, а до матеріалів провадження долучені копії цих відеозаписів, оригіналів при дослідженні доказів сторона обвинувачення не надала, апеляційний суд не вважає необхідним надавати правову оцінку, так як судом першої інстанції виключено епізод заволодіння обвинуваченими у потерпілого мобільним телефоном НОМЕР_1 , а зазначені захисником процесуальні документи відносяться саме до вказаного епізоду. Крім того, суд визнав недоведеним і факт заволодіння обвинуваченими грошовими коштами потерпілого.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на те, що судом під час допиту не було встановлено особу свідка ОСОБА_17 , та що він надавав у суді першої інстанції показання в стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки з відеозапису судового засідання від 07 лютого 2019 року вбачається, що прокурор підтвердив особу зазначеного свідка та останній всупереч доводам обвинуваченого і захисника вів себе відповідно до ситуації, відповідав на поставлені під час допиту до нього питання.
Щодо доводів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на порушення їх прав у зв`язку з непроведенням за їх участю слідчих експериментів, то вони також є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України вирішення питання про проведення слідчого експерименту віднесено до дискреційних повноважень слідчого, прокурора. Оскільки під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 дав показання лише щодо нанесення потерпілому під час бійки тілесних ушкоджень, а обвинувачений ОСОБА_8 лише щодо крадіжки мобільного телефону потерпілого та повністю заперечували проти вчинення розбійного нападу, апеляційний суд вважає, що були відсутні підстави для перевірки показів обвинувачених шляхом відтворення дій, обставин, певної події.
Під час досудового розслідування та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, зясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, належним чином зясовані обставини, що характеризують обєкт і обєктивну сторону злочину, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для справи. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників про відсутність доказів їх вини у вчиненні розбою є безпідставними.
Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_7 про те, що під час затримання начальник райвідділу погрожував йому фізичною розправою, коли розпитував, де телефон, та в скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що під час затримання його побили та не надали захисника, слід зазначити, що вони є безпідставними, оскільки в матеріалах провадження відсутні та обвинуваченими і їх захисниками під час апеляційного перегляду не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про порушення його права на захист, апеляційний суд встановив, що орган досудового розслідування та суд першої інстанції створив всі умови для реалізації обвинуваченим свого права на захист, при цьому таких порушень кримінального процесуального закону, що призвели б до позбавлення чи обмеження обвинуваченого у здійсненні його права на захист не встановлено.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що у т. 2 на а.с. 7 відсутній диск, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів провадження не вбачається, що на вказаному аркуші провадження має бути диск, та у вироку суду відсутні будь-які посилання на зазначений аркуш провадження чи будь-яку інформацію, що має на ньому міститься.
За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, з застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, заволоділи його майном. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, вважаючи його правильним.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в кримінальному правопорушенні, за яке їх засуджено. Проявів упередженості щодо обвинувачених з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченими та їх захисниками в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скаргах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і їх захисників про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Доводи ж обвинувачених та захисника ОСОБА_9 про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на їх думку, не з`ясована та не допитана жінка, яка розпивала разом з ними алкогольні напії, не з`ясовано чи мала місце конфліктна ситуація з потерпілим, на якій наполягає ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому обвинувачені та їх захисники наголошують у своїх апеляційних скаргах.

Таким чином, твердження обвинувачених та захисників про недоведеність їх вини в зазначеному злочині, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів їх вини у кримінальному правопорушенні, за яке обвинувачені були засуджені, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винними ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в названому у вироку кримінальному правопорушенні.

Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинувачених за ч. 2 ст. 187 КК України як розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

За таких обставин вважати, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, а тому дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потрібно кваліфікувати за іншим кримінальним законом, як про це зазначається в апеляційних скаргах їх захисників, немає підстав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через м`якість, також не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
При призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про їх особи, а також всі обставини справи. Суд також врахував відсутність обставин, що помякшують покарання,та обставину, яка обтяжує покарання обвинувачених вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особи обвинувачених: ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, вчинив злочин з корисливих мотивів; ОСОБА_8 , який раніше судимий за корисливі злочини, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, вчинив злочин з корисливих мотивів, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання кожному окремо у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покараннясудом вимоги ст.ст. 50, 65 КК України дотримано, призначене судом покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш суворого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі прокурор.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вважає його законним і обгрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування вироку суду.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4