ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/7573/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/144/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харковавід 04 квітня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харковавід 04 квітня 2019 року:
- відмовленоу задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.
- обвинувальний акт у кримінальному провадженніза обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 125 КК України повернуто прокурору.

В обґрунтування прийнятого рішення, районний суд зазначив, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, але з обвинувального акту вбачається більш тяжкий злочин ніж той, що підтверджується поясненнями потерпілого, який подавав заяву про напад та незаконне заволодіння транспортним засобом і що підтверджується проведеними експертизами (судово-автотоварознавчою тасудово-товарознавчою), речовими доказами по справі. Кваліфікація дій інкримінованого ОСОБА_8 злочину, викладена в обвинувальному акті, не узгоджується із формулювання обвинувачення.Слідчий не дав належної правової оцінки діям ОСОБА_8 , який діяв разом із невстановленою особою, яких потерпілий вважав групою осіб, що каже про спільну мету та злочинний намір.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви потерпілого про закриття кримінального провадження необхідно відмовити, як передчасно заявленої, через невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а органу досудового розслідування необхідно ретельно перевірити всі обставини по справі, повно, детально, послідовно, конкретно, викласти виконання кожним зі співучасників об`єктивної сторони злочину із зазначенням конкретного місця перебування кожного зі співучасників та діянь, які кожен із них вчинив на виконання спільного злочинного плану, належним чином кваліфікувати дії осіб, з метою недопустимості можливого уникнення особи від кримінальної відповідальності, а також недопущення порушення прав потерпілого.
Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що в судовому засіданні потерпілий пояснив, що заяву про відмову від обвинувачення він подав прокурору ще на досудовому розслідуванні, що давало прокурору (слідчому) підстави згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження, якщо прокурор вважав його кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення (ч. 4 ст. 284 КПК України).

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харковавід 04 квітня 2019 рокустосовно ОСОБА_8 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Прокурор у кримінальному провадженні всвоїх апеляційних доводах вказує на те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а фактичні обставини, які зазначені в обвинувальному акті при викладенні обвинувачення, є достатньо конкретизованими.Суд вийшов за межі своїх повноважень під час підготовчого судового засідання. Крім того, прокурор зазначає, що суд, всупереч вимогам ст.ст. 26, 284 КПК України, безпідставно відмовив у задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із відмовою від обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_10 ,обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 в своїх апеляційних скаргах, які є фактично тотожними за апеляційними доводами, посилаються на те, що органом досудового розслідування вірно були кваліфіковані дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, оскільки останній не мав наміру на заволодіння транспортним засобом, а тільки завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження; фактичні обставини кримінального правопорушення, які міститься в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 , вказані у повному обсязі; висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим, на думку апелянтів, судом істотно порушенні вимоги кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, обвинуваченого та захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, перевіривши апеляційні доводи, оскаржувану ухвалу та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що усі апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
У відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Разом з тим, суд першої інстанції, повертаючи прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків, дійшов помилкових висновків про порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акту.
Зокрема, суд першої інстанції зазначає в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали про неконкретність і незрозумілість викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту №0002683 (т.1 арк.2-6 судового провадження), прокурором повністю дотриманні вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, так як обвинувальний акт містить чітку структуру, а саме формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недотримання прокурором в цій частині вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими.
Висновки суду першої інстанції про те, що з формулювання обвинувачення, яке зазначено в обвинувальному акті№0002683 , вбачається більш тяжкий злочин ніж той, за яким кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_8 , є передчасними, оскільки будь-яка оцінка пред`явленого обвинувачення щодо його фактичного змісту, з урахуванням стадії судового розгляду підготовче судове засідання, є втручанням в оцінку доказів, що є процесуально неприпустимим.
Процесуальна оцінка об`єктивної сторони злочину, згідно вимог чинного КПК України, можлива лише при ухваленні остаточного судового рішення, передбаченого ст.373 КПК України, тобто за наслідками лише судового розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 318-380 КПК України.
Доведення обґрунтованості обвинувачення покладається на прокурора, а суд, відповідно до норм ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що чітко узгоджується з нормами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, прокурор, відповідно до ст.ст.338, 340 КПК України, не позбавлений процесуальної можливості, якщо під час судового розгляду вставлені нові фактичні обставини, змінити обвинувачення або відмовитися від його підтримання, що також свідчить про передчасність судового рішення, ухваленого судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а висновки суду щодо суті пред`явленого обвинувачення є передчасними.
Окрім того відповідно до вимог ст.ст. 22, 26 , 337 КПК України висновки суду за результатами підготовчого засідання про наявність в діях ОСОБА_8 ознак більш тяжкого злочину ніж той , за яким останньому пред`явлено обвинувачення є недопустимими , оскільки порушують загальні засади судочинства (змагальність та диспозитивність) та розгляд провадження в межах обвинувачення.
Реєстр матеріалів провадження не містить даних про звернення потерпілого до прокурора чи слідчого з заявою про відмову від обвинувачення на стадії досудового слідства , тому висновки суду про можливість закриття провадження прокурором до направлення обвинувального акту до суду є необґрунтованими.
Таким чином суд першої інстанції безпідставно повернув обвинувальний акт прокурору , оскільки будь-яких суттєвих порушень вимог ст. 291 КПК України при його складанні суд не навів.
Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 370, 291 КПК України є істотним, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора, потерпілого, обвинуваченого та захисника обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього, потерпілий ОСОБА_10 подав до суду першої інстанції заяву, в якій він відмовляється від обвинувачення у цьому кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, окрім іншого, прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
За таких обставин, при новому судовому розгляді, якщо суд першої інстанції дійде висновку про відповідність обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 вимогам кримінального процесуального закону, суду належить ретельно перевірити заяву потерпілого ОСОБА_10 та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харковавід 04 квітня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді