Справа № 357/7071/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/517/2020 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участі прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2019 року, у кримінальному провадженні №0000201 від 06.04.2019 року, яким ОСОБА_12 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 70 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду, ОСОБА_12 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

06 квітня 2019 року близько 2 години 10 хвилин водій ОСОБА_12 , керуючи автомобілем «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вулиці Замкова в селі Піщана Білоцерківського району Київської області, поблизу будинку №27, в напрямку села Скребиші Білоцерківського району Київської області, в порушення вимог пп. «б», пункту 2.3, пунктів 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), відповідно до яких «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,«у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, вчасно не відреагував на її зміну, рухався зі швидкістю близько 80…85 км/год., що перевищує максимально дозволену швидкість у населеному пункті, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху, яку йому становили пішоходи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухались у попутному напрямку по правому краю проїзної частини, негайно заходів до зменшення швидкості для уникнення наїзду на пішоходів не вжив та здійснив наїзд на останніх.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали тяжкі тілесні ушкодження тілесні ушкодження, від яких загинули на місці події.

Грубе порушення водієм ОСОБА_12 вимог пп. «б», пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Крім того, 06 квітня 2019 року близько 2 години 20 хвилин водій ОСОБА_12 , після наїзду на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 керованим ним автомобілем «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Замкова в селі Піщана Білоцерківського району Київської області поблизу будинку №21, усвідомлюючи те, що своїми протиправними діями він поставив потерпілих у небезпечний для життя та здоров`я стан, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди останні отримали тяжкі тілесні ушкодження і були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи змогу надати потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 допомогу, ОСОБА_12 не виконав свого громадського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі: не переконався чи потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 потребують допомоги, байдуже поставився до наслідків для останніх, не викликав карету невідкладної медичної допомоги, не доставив потерпілих до медичного закладу, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив і з метою уникнення відповідальності, залишив місце пригоди, хоча мав можливість і повинен був прийняти міри по наданню допомоги потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , чим порушив вимоги пп. «а», «г», «д» пункту 2.10 Правил дорожнього руху, відповідно до яких «разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а у разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду органи чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських».

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 зазначає, що з вироком суду він не погоджується, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, адвокат ОСОБА_8 зазначає, що суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_12 молода людина не має достатнього життєвого досвіду і навиків керування автомобілем і тому не міг передбачити, що автомобіль втратить керування і скоїть ДТП. Після скоєного ОСОБА_12 покинув місце ДТП через сильне душевне хвилювання, а не з метою уникнення покарання, після цього він добровільно звернувся до поліції та надав правдиві покази. Вину у вчиненому ОСОБА_12 визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та щире каяття довів своєю поведінкою. Батьки ОСОБА_12 намагалися відшкодувати збитки потерпілим, однак вони відмовилися. Крім цього, суд не звернув увагу на обставини які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_12 і не застосував ст. 69-1 КК України, хоча на думку апелянта суд повинен був застосувата зазначену норму закону. На думку автора апеляційної скарги, суд призначив більш суворе покарання ніж передбачене КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 зазначає, що кримінальним законом визначений чіткий перелік обставин, які пом`якшують покарання, однак в апеляційній скарзі адвокат вказує обставини, на які суд не мав спиратися при призначенні покарання. Крім цього, адвокат ОСОБА_11 вказує те, що апеляційна скарга фактичних обставин справи не наводить, поза увагою апелянта залишилось твердження про те, що ОСОБА_15 на момент вчинення злочину мав не погашену та не зняту судимість та відбував умовний строк покарання. Щодо посилання захисника на необхідність застосування в даному випадку ст. 69-1 КК України, представник потерпілого зазначає, що вказана норма вказує, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті. Поскільки обвинуваченим заподіяна шкода не відшкодована, а відтак застосування вказаної норми при призначенні покарання за сукупності вироків та злочинів не є можливим, оскільки мова в даному випадку йде про вчинення кількох злочинів передбачених кількома статтями особливої частини КК України.

Заслухавши суддю доповідача, захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, яка вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, наголошуючи, що обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення три дні переховувався від органів досудового розслідування, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ні ким з учасників судового розгляду не оскаржується. Розгляд провадження в суді першої інстанції проводився у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисника адвоката Дробахи ставиться питання про пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання з огляду на те, що судом в достатній мірі не враховано молодий вік обвинуваченого, відсутність у нього життєвого досвіду та навиків керування автомобілем.

Зазначені доводи колегія суддів знаходить необгрутованими з огляду на наступне. Судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 враховано дані про його особу, зокрема й його молодий вік. Доводи захисника про необхідність врахування відсутності у обвинуваченого життєвого досвіду та навиків керування автомобілем, колегія суддів знаходить безпідставними, оскільки відсутність життєвого досвіду та відсутність навиків керування автомобілем не може свідчити про зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину та впливати на вид та розмір призначеного судом покарання.

Стосовно доводів апеляційної скарги про безпідставне не застосування судом першої інстанції вимог ст. 69-1 КК України, колегія суддів знаходить за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Зазначена норма закону відсилає до п.п. 1. 2 ч. 1 ст. 66 КК України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання визнається з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину. Судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання лише активне сприяння розкриттю злочину та визнання своєї вини.

Колегія суддів зазначає, що вимоги ст. 69-1 КК України можуть бути застосовані лише за умови : 1) визнання вини обвинуваченим; 2) наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. Лише за наявності цієї сукупності обставин, що пом`якшують покарання та визнання своєї вини обвинуваченим, суд застосовує вимоги ст. 69-1 КК України.

В даному кримінальному провадженні, як встановлено судом, обвинувачений визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, тобто є обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ч. 1 ст. 66 КК України. Однак, обставини, що пом`якшують покарання, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України відсутні, оскільки обвинуваченим добровільно не відшкодовано завданого збитку.

Посилання захисника про направлення потерпілій ОСОБА_9 поштового переказу на 10000 грн., який повернутий потерпілою, не свідчить про добровільне відшкодування завданого збитку.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 вимог ст. 69-1 КК України.

Колегія суддів зазначає, що з врахуванням фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, думки потерпілих та наслідків, що настали, поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, судом першої інстанції вірно прийнято рішення про необхідність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 належним чином дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України. В даному випадку призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання в межах санкцій статтей, за якими його визнано винним, з дотриманням вимог ст.ст. 70, 71 КК України і за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу захисника, безпідставною та вважає за необхідне вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.10.2019 року щодо ОСОБА_12 , без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня оголошення.

С У Д Д І :