Номер провадження: 11-сс/813/69/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представників власника майна ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.08.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002452 внесеному до ЄРДР 02.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

установив
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.08.2019 року було задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключ від даного автомобіля, із забороною їх відчуження та наданням потерпілому ОСОБА_9 права користування зазначеним арештованим майном.
Слідчий суддя мотивував рішення наявністю правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та вона постановлена з недотримання норм кримінального процесуального законодавства України, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував, що клопотання про арешт майна подано особою, яка у відповідності до вимог ч.1 ст. 177 КПК України має право на звернення з таким клопотанням, оскільки не є цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Прокурор у даному кримінальному провадженні до суду апеляційної інстанції, будучи належним чином повідомленим про час та дату судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, а тому за згодою учасників провадження, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач, а ч. 3 зазначеної статті передбачає, що у клопотанні цивільного позивача про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Із зазначених вимог кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що із клопотанням про накладення арешту на майно цивільний позивач має право звернутись до слідчого судді лише з метою забезпечення цивільного позову, зокрема, відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у всіх інших випадках з клопотанням мають право звертатись лише слідчий або прокурор.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя вищевикладених вимог кримінального процесуального закону не дотримався з огляду на таке.
Як вбачається із матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на автомобіль «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , при цьому, своє клопотання потерпілий мотивував тим, що в провадженні Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП Одеської області перебувають матеріали кримінального провадження №0002452 внесеному до ЄРДР 02.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, оскільки 02.07.2019 року, невстановлена особа, перебуваючи на автостоянці, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, 93, ТЦ «Сім`я», під приводом продажу автомобіля, шахрайським шляхом, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 у сумі 234000 грн.
Водночас, в своєму клопотанні про арешт майна потерпілий ОСОБА_8 не наводить конкретних правових підстав для звернення до слідчого судді, зокрема, не зазначає, із якою метою необхідно накласти арешт на майно та не надає доказів того, що в даному кримінальному провадженні він є цивільним позивачем та взагалі має право на звернення до слідчого судді із зазначеним клопотанням.
З аналізу змісту клопотання вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 просить накласти арешт на вищезгаданий автомобіль «TOYOTA», з метою забезпечення збереження такого майна, як речового доказу, проте, відповідно до вимог зазначеної вище ч.1 ст.171 КПК України, із клопотанням про арешт майна з такою метою уповноважені звертатись лише слідчий або прокурор.
В даному випадку, на переконання апеляційного суду, потерпілому ОСОБА_8 слід було спочатку звернутись до слідчого або прокурора в порядку ст. 220 КПК України, які в подальшому уповноваженні звертатись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-171 КПК України.
Таким чином, враховуючи викладене у всій своїй сукупності, колегія суддів доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість клопотання потерпілого ОСОБА_8 про накладення арешту на зазначений автомобіль та, як наслідок, невідповідність оскаржуваної ухвали слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню.
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п.1 ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.08.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002452 внесеному до ЄРДР 02.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER PRADO», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключ від даного автомобіля.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4