Номер провадження: 11-кп/813/3/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2020 року м. Одеса

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційні скарги захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 10.12.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в рамках судового розгляду кримінального провадження № 0000076 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

встановив:

Вищезазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції від 10.12.2019 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України в рамках судового розгляду кримінального провадження № 0000076 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.02.2020 року.

Згодом, 13.12.2019 року захисник ОСОБА_4 та 17.12.2019 року захисник ОСОБА_3 подали апеляційні скарги на зазначену ухвалу суду 1-ої інстанції, яка надійшла в провадження судді-доповідача 03.01.2020 року.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до постановленого рішення Конституційним судом України 13.06.2019 року по справі №3-208/2018(2402/18) №4-р/2019, за конституційною скаргою ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

У своєму рішенні Конституційний Суд дійшов висновку, що положення ч. 2 ст. 392 КПК України в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства

Відповідно до апеляційних скарг та оскаржуваної ухвали встановлено, що з 05 грудня 2019 року в провадження Приморського райсуду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000076 відносно обвинуваченого за ч. 5 ст. 185 КК України ОСОБА_5 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, 10.12.2019 року, в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , яке ухвалою суду 1-ої інстанції було задоволено.

Разом з тим, в даному випадку під час судового засідання обвинуваченому ОСОБА_5 не продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою, а за клопотанням прокурора до нього був застосований такий запобіжний захід.

Враховуючи положення ст. 392 КПК України та вищевказане рішення Конституційного Суду України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала Приморського райсуду м. Одеси від 10.12.2019 року про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі обвинувачений та захисник оскаржують ухвалу, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, то вважаю, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та повернути їх останнім.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 315, 331, 370, 392, 399, 419, 532 КПК України, суддя доповідач,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 10.12.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в рамках судового розгляду кримінального провадження № 0000076 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Копію ухвали з апеляційними скаргами направити захисникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2