Справа № 461/1659/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/223/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 461/1659/20, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 24 лютого 2020 року, за участі

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

встановила:
цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» строком до 60 днів, тобто до 22.04.2020 року включно.
На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 задоволити частково. Обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів (включно до 22.04.2020 року) з утриманням в Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», визначивши йому заставу в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.5 ст.182 КПК України), з покладенням на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених ст.182 КПК України.
Вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді невмотивованою, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.
Слідчий суддя, при прийнятті оскаржуваного рішення, прийшов до хибного висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави (як альтернативи арешту); мала місце невідповідність оцінки слідчим суддею наведеного стороною обвинувачення ризику втечі підозрюваного за кордон, а також неповна оцінка слідчим суддею доказів обґрунтованості пред`явленої підозри, що в своїй сукупності підпадає під застосування положень ст.407 КПК України, як підстава для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції через неповноту судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Слідчий суддя, при обранні запобіжного заходу, не визначав для підозрюваного ОСОБА_7 розміру застави, застосовуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, мотивуючи свою ухвалу тим, що розслідуваний злочин вчинений із застосуванням насильства або погрози його застосування.
Вказана норма (ч.4 ст.183 КПК України) для суду не є імперативна, а є дискреційна, оскільки дає слідчому судді право, а не обов`язок визначати безальтернативний арешт.
Вважає, що попередня кваліфікація розслідуваного злочину за ч.2 ст.189 КК України, за кваліфікуючою ознакою вчинення підозрюваним кримінально - караних дій з погрозою насильства над потерпілим (без належної оцінки матеріалів, які слідчий, прокурор надали в підтримку клопотання), не може бути самостійною та вирішальною підставою для застосування безальтернативного арешту.
ОСОБА_7 інкримінується вчинення вимагання, тобто вимога передачі чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб під погрозою насильства над потерпілим (ч. 2 ст.189 КК України).
За таких обставин в їх сукупності вважає, що слідчий та прокурор свідомо допускали настання шкідливих наслідків для потерпілого, що, як наслідок, потягнуло за собою вчинення злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, та подальшого обрання ОСОБА_7 безальтернативного арешту.
Щодо наявності ризику втечі за кордон, на який покликався слідчий, прокурор, то на час подачі апеляційних скарг паспорт підозрюваного для виїзду за кордон зданий на відповідальне зберігання до міграційної служби.
Відносно доказів (протоколів НСРД), наданих слідчому судді разом з клопотанням про обрання запобіжного заходу, зазначає, що протоколи негласних слідчих дій не можуть слугувати належними доказами обґрунтованості підозри, оскільки на даний час неможливо встановити допустимість таких протоколів як доказів у відповідності до вимог ст.86 КПК України, оскільки до матеріалів клопотання не додано ухвал про дозвіл на проведення негласних слідчих дій, доручень оперативним підрозділам на їх виконання та інших документів.
Щодо можливості впливу підозрюваного на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні вважає, що даний ризик не доведений, оскільки потерпілий був неодноразово допитаний слідчим, за його участю проведено впізнання по фото, слідчий, прокурор не ініціювали перед слідчим суддею питання про допит потерпілого та свідків в порядку ст.225 КПК України та не виносили постанову про забезпечення безпеки осіб, які приймають участь у кримінальному судочинстві, не звертались з вказаного приводу з клопотанням до слідчого судді.
Щодо знищення, спотворення доказів, які можуть мати значення у справі, зазначає наступне: як вбачається із матеріалів кримінального провадження, слідчий та працівники оперативних підрозділів тривалий час здійснювали документування кримінального правопорушення шляхом проведення НСРД та мали можливість встановити всі обставини, необхідні для виявлення предметів, що можуть бути доказами у кримінальному провадженні.
Окрім цього, в помешканнях підозрюваних було проведено обшуки, а також огляд місця події, де відбулось затримання підозрюваних осіб, в ході якого виявлено та вилучено несправжні засоби, які імітують автентичні грошові кошти відповідно до протоколу їх помічення та ідентифікації від 23.02.2020 року.
За таких обставин мова може йти про контроль за вчиненням злочину у формі проведення спеціального слідчого експерименту (ст.271 КПК України), проте стороною обвинувачення не долучено до матеріалів постанови на проведення такої негласної (слідчої) розшукової дії, а відповідно протокол ідентифікації грошових коштів (про який є згадка в ухвалі слідчого судді) неможливо перевірити на предмет його допустимості як доказу відповідно до вимог ст.86 КПК України, оскільки до матеріалів клопотання постанова прокурора не долучена, як і відсутнє доручення оперативним підрозділам на проведення вказаної НСРД.
Вважає, що за наведених обставин та з метою гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 є можливим визначити заставу в межах розміру, передбаченого ч.5 ст.182 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила такі та просила залишити ухвалу без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно з ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Рішення слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України.
Під час розгляду клопотання слідчий суддя обґрунтовано встановив, що надані слідчим та прокурором докази доводять обставини наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
При розгляді клопотання слідчий суддя з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування саме запобіжного заходу тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не приймаються до уваги, оскільки органом досудового слідства та судом правильно встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, погроз застосування насильства над потерпілим, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, та є раніше судимим.
При цьому наявність ризиків, наведених у клопотанні слідчого, дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників у даному кримінальному провадженні, спотворити речові докази або інші предмети, що на пряму або опосередковано можуть вказувати на причетність ОСОБА_7 , а також інших осіб до вчиненого кримінального правопорушення,вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу тримання під вартою без визначення розміру застави, прийшов до правильного висновку, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної поведінки та не надасть можливості уникнути зазначених ризиків.
Не визначаючи розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя керувався положеннями п.1 ч.4 ст.183 КПК України.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому така до задоволення не підлягає.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 24 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4