Справа 688/974/20
№ 1-кп/688/111/20
Вирок
Іменем України

19 червня 2020 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
психолога ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Шепетівка кримінальне провадження №0001177 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, перебуваючого на обліку у Шепетівському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний, учасника бойових дій, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
встановив:
26 грудня 2019 року близько 19 год. 20 хв. ОСОБА_7 по вул. Старокостянтинівське шосе, 31, в м. Шепетівка, на ділянці автодороги, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21124», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у темну пору доби у напрямку автовокзалу м. Шепетівка зі сторони вул. Судилківської м. Шепетівка із швидкістю близько 50 км/год, будучи проінформованим про наближення до ділянки проїзної частини призначеної для руху пішоходів через дорогу, яка позначена інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.35 «пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», діючи недбало, в порушення вимог п.12.2 Правил дорожнього руху України не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу зупинити керований ним транспортний засіб у межах видимості дороги, не зупинився, як цього вимагає п.18.1 Правил дорожнього руху України, та продовжуючи рух, виїхав на пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка маючи перевагу у русі переходила проїзну частину зліва на право відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафіза великогомілкової кістки правої гомілки з поверхневою раною на внутрішній її поверхні, закритого перелому діафіза великогомілкової кістки лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння та в клінічному перебігу, але спричинили тривалий розлад здоров`я, тобто понад 21 день; садна на поверхні обличчя за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Невиконання ОСОБА_7 вимог п.п. 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, згідно яких:
п.12.2. у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
п.18.1. водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека - перебуває в прямому причинному зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
У справі заявлений цивільний позов законним представником ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, заявлений цивільний позов визнав частково в сумі 30000 грн. та суду показав, що 26.12.2019 року близько 19 год. 20 хв. автомобілем марки «ВАЗ 21124», р.н. НОМЕР_1 , їхав по вул. Старокостянтинівське шосе в м. Шепетівка зі сторони вул. Судилківської в сторону автовокзалу зі швидкістю близько 50 км/год. В той день був дощ, слякоть, видимість була поганою, дорога була мокрою, освітлювалась міським електроосвітленням. Він підіймався під горбочок, його обігнав автомобіль марки Фольксваген Таурег, заляпавши йому лобове скло. Двірники не справлялись із очисткою лобового скла, тому мав намір зупинитись поблизу магазину «Гарант» та його витерти. Їхав за вказаним автомобілем на відстані 15-20 м. Неподалік цукрового комбінату побачив як автомобіль марки Фольксваген Таурег різко змінив напрядок руху та поїхав правою стороною, а він продовжив рух прямо. Назустріч їхав легковий автомобіль із ввімкненим ближнім світлом фар. На пішохідному переході з лівої сторони відчув удар, не зрозумів що сталось. Загальмувавши та зупинивши автомобіль, побачив, що на правій смузі руху збив дівчинку, яка лежала на асфальті. Підійшов до неї, запитав що болить. Вона повідомила, що ноги та їй не зручно лежати. Перевернув дитину, приніс із своєї машини підголовник, щоб їй було зручніше. Одразу набрав по мобільному телефону швидку. Потерпілу госпіталізували до Шепетівської ЦРЛ. Відразу туди приїхав, придбав необхідні для операції ліки на суму 2700 грн. В подальшому передав матері потерпілої ще 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої та її законного представника. Просив суд суворо його не карати, водійських прав не позбавляти, оскільки такий злочин вчинив з необережності, дитину не побачив.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження за встановлених обставин об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового слідства доказами, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка ствердила, що 26.12.2019 року після 19 год. поверталась додому після КВН зі школи №3, що по вул. Судилківській в м. Шепетівка до місця проживання, що по вул. Старокостянтинівське шосе,16/32 в м. Шепетівка. Була одягнена в зимову куртку темно-зеленого кольору, шапку бежевого кольору та шарф бежевого кольору. Проходячи по вул. Старокостянтинівське шосе біля цукрового заводу, вирішила перейти вулицю через пішохідний перехід в сторону церкви в напрямку свого місця проживання. Подивилась по сторонам, зліва автомобілі зупинились, пропускаючи її, справа автомобілів не було. Дійшовши до середини переходу, зупинилась, подивилась на право. Бачила, що справа дуже швидко їхав оранжевий джип. Його пропустила і рушила далі по переходу. В цей час відчула удар в праву частину тіла, від удару її відкинуло. Вона впала на проїзну частину дороги, боліли ноги, була в шоковому стані. Приїхала швидка та забрала її до лікарні. Про те, що сталось повідомили батьків. У лікарні їй зробили операцію, наклали гіпс. На наступний день 27.12.2019 року була доставлена у Хмельницьку дитячу міську лікарню, де і проходила лікування по 11.01.2020 року, після чого була переведена на амбулаторне лікування. Під час ДТП було пошкоджено її мобільний телефон, обвинувачений обіцяв придбати новий телефон, однак обіцянку не виконав. Цивільний позов, поданий її законним представником підтримала, оскільки пів року не відвідувала школу, не могла спілкуватись із однокласниками та друзями, відчуває нестерпний біль, по даний час одна нога перебуває у апараті ОСОБА_10 , пересувається на візку, потребує сторонньої допомоги та в подальшому довготривалого процесу реабілітації;
- даними протоколу огляду місця дорожнього-транспортної пригоди від 26.12.2019 року з план-схемою місця ДТП та фототаблицями до нього, згідно яких зафіксоване місце наїзду - проїзна частина дороги в межах дії дорожнього знаку та розмітки, нанесеній на асфальто-бетонне покриття «пішохідний перехід» по вул. Старокостянтинівське шосе біля будинку №12 в м. Шепетівка; розташування автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21124», р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору, на дорожньому полотні, який в подальшому був вилучений та поміщений на майданчик затриманого транспорту Шепетівського ВП; механічні пошкодження лівої передньої частини вказаного транспортного засобу у вигляді розбитої лівої передньої фари, розбитого лобового скла із сторони водія; осип частин пластику; розташування пішохідного переходу та дорожнього знаку «Пішохідний перехід»;
- даними довідки Хмельницького обласного центру з гідрометеорології №01-82/29 від 22.01.2020 року, згідно якої в період часу з 17 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. 26.12.2019 року було 2,1-1,4 градусів тепла, вологість 96 %, хмарно, дощ, видимість 4,2 км;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04.03.2020 року з план-схемою та фототаблицями до нього, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_4 в присутності законного представника ОСОБА_5 , психолога ОСОБА_9 , понятих, відповідно до якого в ході його проведення потерпіла за допомогою статиста показала місце на пішохідному переході за його серединою по вул. Старокостянтинівське шосе в м. Шепетівка, де сталась ДТП, напрямок руху її по пішохідному переходу, відстань, яку встигла пройти до моменту наїзду на неї, темп її ходьби. Під час експерименту встановлено, що ОСОБА_4 в темпі, який вона вказала, відстань у 8,1 м, яку вона подолала, пройшла в середньому за 6,39 сек;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 05.03.2020 року з план-схемою та фототаблицями до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_8 , понятих, відповідно до якого в ході його проведення за допомогою статистів визначено відстань та з неї видно пішохода ОСОБА_4 на пішохідному переході по вул. Старокостянтинівське шосе, 31 з урахуванням встановлених раніше: відстані, яку подолала потерпіла та часу, витраченого на це, швидкості руху ОСОБА_7 50 км/год, ближнього світла фар перед пішохідним переходом на зустрічній смузі руху від напрямку автовокзалу на відстані 24 м від нього, на яку вказав ОСОБА_7 . Крім того, за допомогою автомобіля типу джип, виставленого за 12,4 м перед автомобілем, тобто на відстань, яку вказав ОСОБА_7 , встановлено, що він не впливає на видимість пішохода на встановленій попередньо відстані;
- даними висновку інженерно-транспортної експертизи №10.2-0024:20 від 03.02.2020 року, згідно якого на момент огляду робоча гальмова система та рульове керування автомобіля «ВАЗ-21124», р.н. НОМЕР_1 перебували в працездатному стані та у повній мірі виконували конструктивні функції;
- даними висновку інженерно-технічної експертизи №10.1-0114:20 від 25.03.2020 року, відповідно до якої в заданій дорожній обстановці при заданих вихідних даних водій автомобіля «ВАЗ-21124», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , як оператор транспортного засобу, повинен був діяти відповідно до технічних вимог п.п. 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху України. Виконуючи вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_7 не був позбавлений технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою керованого ним транспортного засобу до наїзду (лінії руху пішохода). Причиною виникнення даної ДТП з технічної точки зору є дії водія автомобіля «ВАЗ-21124», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , пов`язані із ненаданням переваги в русі (ненаданням дороги) пішоходу ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу зліванаправо відносно напрямку руху автомобіля, оскільки будь-яких технічних підстав, які б унеможливлювали виконання ним вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, при заданих кількісних параметрах розвитку пригоди, не вбачається;
- даними висновку судово-медичної експертизи №109 від 27.03.2020 року, з якого слідує, що у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафіза великогомілкової кістки правої гомілки з поверхневою раною на внутрішній її поверхні, закритого перелому діафіза великогомілкової кістки лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в постанові, кожне окремо та у своїй сукупності за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння та в клінічному перебігу, але спричинили тривалий розлад здоров`я, тобто понад 21 день; садна на поверхні обличчя утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в постанові, за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Діагноз «відкритий перелом великогомілкової кістки правої гомілки», вказаний в медичних документах при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався, так як не підтверджений об`єктивними даними (на що вказують записи у супровідному листі №19296 від 26.12.2019 року на ім`я ОСОБА_4 , наявність закритої деформації гомілки, рани по медіальній поверхні гомілки розміром 0,5 х 0,5 см, яка закінчується тупо, відсутність кісткових фрагментів в рані. Діагноз «перелом малогомілкової кістки правої гомілки» при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався, так як не підтверджений рентгенологічними даними. Запис лікаря-рентгенолога від 11.01.2020 року «відмічається перелом верхньої гілки лобкової кістки» при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався, так як не підтверджений об`єктивними даними. Закриті переломи діафізів великогомілкових кісток обох гомілок ймовірно утворилися внаслідок ударної дії при первинному контакті бампера легкового автомобіля, що рухався, з гомілками потерпілої в першій фазі автомобільної травми зіткнення частин автомобіля з людиною (за умови перебування тіла потерпілої у вертикальному положенні або близькому до нього);
- показаннями експерта ОСОБА_11 , який в судовому засіданні підтвердив наданий ним висновок судової медичної експертизи №109 від 27.03.2020 року, вказавши при цьому, що експертиза проводилася на підставі, в тому числі, медичної документації та рентгенівських знімків потерпілої. Заподіяні ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелома діафіза великогомілкової кістки правої гомілки з поверхневою раною на внутрішній її поверхні, закритого перелому діафіза великогомілкової кістки лівої гомілки за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння та в клінічному перебігу, але спричинили тривалий розлад здоров`я, тобто понад 21 день, у вигляді садна на поверхні обличчя - відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Класифікація переломів за характеристиками у лікарів-травматологів та судово-медичних експертів відрізняється. Лікарі, як клініцисти, класифікують перелом відкритим у разі наявності поверхневого пошкодження шкіри, а він кваліфікує перелом як судовий експерт на підставі наказу МОЗ України від 17.01.1995 року №6. А тому, діагноз «відкритий перелом великогомілкової кістки правої гомілки», вказаний в медичних документах при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, ним до уваги не приймався, так як Із записів лікарів швидкої допомоги у супровідному листі №19296 від 26.12.2019 року вбачається наявність у ОСОБА_4 закритого перелому обох гомілково-ступневих суглобів, забійно-рваної рани по медіальній поверхні правої гомілки розміром 0,5 х 0,5 см, яка закінчується тупо, відсутність кісткових фрагментів в рані. Проте рана зазначеними розмірами 0,5 х 0,5 см не може вважатися рваною. Вказане вбачається і з рентгенівських знімків правої ноги потерпілої, зроблених відразу після госпіталізації до Шепетівської ЦРЛ, згідно яких рана не сполучається із кістками. Вважає, що лікарями вказаний діагноз «відкритий перелом великогомілкової кістки правої гомілки» через наявність на медіальній поверхні правої ноги рани розмірами 0,5 х 0,5, яка є вхідними воротами для потрапляння інфенції, а тому відбувалось лікування з урахуванням тактики (протоколу) для лікування відкритого перелому для попередження інфікування кістки. Діагноз «перелом малогомілкової кістки правої гомілки» при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги ним не приймався, так як не підтверджений рентгенологічними даними. Запис лікаря-ретгенолога від 11.01.2020 року «відмічається перелом верхньої гілки лобкової кістки» при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ним до уваги також не приймався, так як не підтверджений об`єктивними даними. Лікарями швидкої допомоги не виявлено кровотечі, загрозливих для життя явищ. А тому ним у висновку зазначено лише про наявність закритих переломів діафіза великогомілкової кістки правої гомілки з поверхневою раною на внутрішній її поверхні та діафіза великогомілкової кістки лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння та в клінічному перебігу, але спричинили тривалий розлад здоров`я, тобто понад 21 день;
Враховуючи те, що судові інженерно-транспортна, інженеро-технічна та судово-медична експертизи проводились кваліфікованими фахівцями в цих галузях, предметом їх дослідження були усі наявні матеріали, в тому числі медична документація, то підстав для сумнівів у достовірності даних висновків суд не вбачає. Такі висновки експертів узгоджуються із встановленими обставинами кримінального провадження.
Під час судового розгляду, зважаючи на принцип диспозитивності кримінального провадження, судом прийнята відмова прокурора від допиту свідка ОСОБА_12 . Розуміючи своє право на допит вказаного свідка, обвинувачений та захисник не наполягали на його допиті.
Таким чином, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані правильно за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та доведеною вину останнього у його вчиненні.
Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним злочином невеликої тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_7 є особою молодого віку, неодружений, вперше притягується до кримінальної відповідальності, учасник бойових дій, за місцем проживання та місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та органах пробації не перебуває, вчинив злочин з необережності, керував транспортним засобом у тверезому стані, у вчиненому щиро розкаявся, частково відшкодував заподіяну шкоду.
Згідно з досудовою доповіддю про обвинуваченого ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як середні, виправлення обвинуваченого можливе без обмеження волі.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди.
Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину щодо малолітньої особи.
З огляду на викладене та враховуючи вік обвинуваченого, наслідки, що настали, а також характер допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, яка виразилася у не залишенні місця ДТП, наданні допомоги потерпілій, у щирому каятті, добровільному відшкодуванні заподіяної матеріальної шкоди в сумі 23000 грн., думку законного представника потерпілої, яка у призначенні основної міри покарання поклалась на розсуд суду, при цьому просила позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді штрафу в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
При визначенні розміру штрафу та строку позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує конкретні обставини справи, досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, думку законного представника потерпілого, який у визначенні основної міри покарання поклався на розсуд суду, а також законослухняну поведінку ОСОБА_7 до вчинення злочину, його майновий стан, форму вини, і те, що він в стані алкогольного сп`яніння не перебував.
У справі заявлений цивільний позов законним представником ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в сумі 120000 грн.
Вирішуючи цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що він підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Цивільний позивач та представник потерпілої позов підтримали в повному обсязі.
Цивільний відповідач ОСОБА_7 позов визнав частково в розмірі 30000 грн. моральної шкоди, при цьому вкзав, що 20000 грн. ним вже відшкодовано добровільно, в іншій частині позов не визнав, оскільки він не підтверджений належними доказами.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.п.3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Судом встановлено, що обвинувачений на час виникнення спірних правовідносин володів та користувався автомобілем марки «ВАЗ 21124», р.н. НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, переданого йому власником, та посвідчення водія.
Внаслідок отриманих в результаті ДТП ушкоджень, потерпіла отримала тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_4 спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Як встановленов суді та вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень, а саме: закритого перелому діафіза великогомілкової кістки правої гомілки з поверхневою раною на внутрішній її поверхні, закритого перелому діафіза великогомілкової кістки лівої гомілки; садна на поверхні обличчя зазнала душевних страждань, перенесла стрес, позбавлена можливості вести звичний для неї ритм життя, вимушено втратила соціальні зв`язки з оточуючими, спілкування з однолітками; не відвідувала навчальний заклад, має постійний страх за своє життя та здоров`я.
З моменту ДТП відчуває щоденний нестерпний біль, до сьогоднішнього дня знаходиться в інвалідному візку, на нозі у неї встановлений компресійно-дистракційний апарат ОСОБА_10 , тривалий час потребує стороннього догляду, її чекає операція по зняттю останнього та довготривалий процес реабілітації, пов`язаний з необхідністю відновлення ходи, пружності м`язів на ногах. Законний представник потерпілої ОСОБА_5 змушена була разом із потерпілою перебувати на стаціонарному лікуванні у Шепетівській центральній районній лікарні 26.12.2019 року та Хмельницькій міській дитячій лікарні з 27.12.2019 року по 11.01.2020 року, потерпіла і по даний час перебуває на амбулаторному лікуванні, ОСОБА_4 щодня змушена була терпіти нестерпний фізичний біль, неприємні та болісні лікувальні процедури, виснажливе обстеження лікарями.
Також, через малорухливий спосіб життя внаслідок ДТП та перебування в інвалідному візку потерпіла набрала зайву вагу, що відобразилося на її психоемоційному стані.
У житті потерпілої стались вимушені зміни, які потребують значних зусиль, часу та коштів на відновлення життя, погіршився стан здоров`я, постійно відчуває приступи головного болю, погано спить, стала дратівливою та вразливою, постійно говорить про ДТП, згадує момент останнього, знаходиться в стані хронічного стресу.
Враховуючи те, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена під час судового слідства та те, що внаслідок його вчинення потерпілій завдано моральної шкоди, виходячи зі ступеня тяжкості та характеру спричинених ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, їх наслідків, тривалості лікування потерпілої, глибини фізичних та душевних страждань, часткового визнання позову відповідачем, принципів розумності та справедливості, з врахуванням того, що моральна шкода не є способом збагачення, суд знаходить обгрунтованим її розмір в сумі 50000 грн.
Суд не вважає добровільним відшкодуванням обвинуваченим моральної шкоди потерпілій в сумі 20000 грн., оскільки, як слідує із наданих ОСОБА_7 квитанцій та розписки, їх призначення визначене як допомога на лікування потерпілої, а не відшкодування моральної шкоди. Вказане підтвердила і законний представник потерпілої ОСОБА_5 , зазначивши, що отримала у відшкодування матеріальної шкоди від обвинуваченого 23000 грн., з яких в тому числі придбала дитині новий мобільний телефон в сумі 7299 грн., щоб вона відволікалась від болючих процедур та спогадів, оскільки телефон потерпілої був розбитий внаслідок ДТП. А тому, суд дійшов висновку стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 50000 грн. моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки такі в супереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведені належними та допустимими доказами.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши їх арешт відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, а судових витрат - відповідно до ч. 2 ст. 124 цього Кодексу.
З огляду на визначене обвинуваченому покарання, суд не знаходить підстав для обрання запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.
В решті позову відмовити.
Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, переданий на зберігання ОСОБА_7 повернути власнику ОСОБА_13 , жителю с. Гориця Славутського району Хмельницької області, скасувавши його арешт накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2019 року у вигляді заборони користування та розпорядження ним;
Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення інженерно-транспортної експертизи №10.2-0024:20 від 03.02.2020 року в сумі 1256 гривень 08 копійок, інженерно-технічної експертизи №10.1-0114:20 від 25.03.2020 року в сумі 1099 гривень 07 копійок, а всього 2355 (дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) гривень 15 копійок.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1