Дата документу 16.04.2020 Справа № 318/1447/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/835/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №318/1447/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Знам`янка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.186, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

28.05.2019 року приблизно о 02 годині ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинену хвіртку проник до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після чого, через незачинені вхідні двері, проник до приміщення будинку, де діючи з корисливих мотивів та повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в кімнаті, від`єднав від електромережі телевізійний цифровий ресивер вартістю 249,67 грн., однак був помічений ОСОБА_9 , який намагався його зупинити, та, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном, діючи відкрито, вибіг з будинку з викраденим майном, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий потерпілим.

Крім того, 29 жовтня 2019 року (точний час не встановлений), маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , перехилившись через паркан, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де, діючи з корисливих мотивів, повторно, з метою свого особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, через незачинені двері проник до приміщення сараю, розташованого на вказаній території домоволодіння, звідки таємно викрав електричний наждак вартістю 1466 грн. 33 коп., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Йому призначено покарання

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити, призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд, призначаючи остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70 КК, не мотивував у вироку необхідності застосування саме принципу часткового складання покарань. Між тим він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, а тому йому можливо призначити мінімально можливе покарання із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Крім того, судом обґрунтовано прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, за місцем проживання характеризується посередньо, на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, одружений має постійне зареєстроване місце проживання. Разом з тим, обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення тяжких корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте знову вчинив два тяжких злочини.

Така стала поведінка обвинуваченого безумовно свідчить про його схильність до вчинення злочинів та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставини, на які посилався в апеляційній скарзі обвинувачений, були враховані судом першої інстанції та вони стали підставою для призначення обвинуваченому майже мінімально можливого покарання, передбаченого санкціями частин статей, за якими його засуджено. Проте ці обставини не є достатніми для прийняття рішення про пом`якшення призначеного покарання.

Колегія суддів також не погоджується із запереченнями обвинуваченого про суворість визначеного йому остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК. Адже суд першої інстанції, визначаючи остаточне покарання, з огляду на дані про особу обвинуваченого, наявність обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано застосував саме принцип часткового складання призначених покарань. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання і підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. Розмір остаточного покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому в апеляційній скарзі обвинувачений не навів переконливих доводів, які би свідчили про істотну диспропорцію чи неадекватність між визначеним судом розміром остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК та тим розміром покарання, яке вимагав призначити обвинувачений.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4