ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8242/17 Номер провадження 11-кп/814/311/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 003754 від 25.08.2017 року щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні - начальника відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12.08.2019 року

з участю
прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
представника потерпілої ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 .. Стягнуто на її користь з обвинуваченого ОСОБА_6 5209 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 50000 на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 13335,42 грн.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 у ніч з 23 на 24 серпня 2017 року, спочатку поблизу будинку АДРЕСА_2 за вказаною адресою умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин кулаками та ногами наніс потерпілому ОСОБА_12 декілька ударів в область голови, тулубу, кінцівок, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у виді саден та синців тулубу верхніх і нижніх кінцівок, а також тяжкі тілесні ушкодження, в виді крововиливів в м`які покрови голови в правій лобній ділянці з переходом на центральну лобну ділянку, на ліву лобну ділянку і ліву тім`яно - скроневу ділянку, зливаючись один з одним, крововиливи під тверду та м`яку мозкову оболонку, садна та синці голови, що потягли смерть потерпілого.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки будь яких доказів його винуватості у спричиненні потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень немає. Вважає, що вирок суду постановлений на припущеннях, які спростовуються показаннями допитаних судом свідків. Також посилається на те, що судом точно не встановлено час конфлікту між ним та потерпілим, а також безпідставно відмовлено в клопотанні про призначення повторної судово-медичної експертизи.
Зі змісту апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що вона не згодна з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, через його м`якість.
Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити за ч.2 ст. 121 КК України на 10 років позбавлення волі. При цьому вказує, що суд першої інстанції призначивши обвинуваченому мінімальне покарання за санкцією статті обвинувачення, не навів жодних мотивів для цього. Належним чином не врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, що останній вину не визнав, не розкаявся, не відшкодував завдану шкоду, не намагався жодним чином усунути негативні наслідки злочину.
Також зазначає, що в ході судового розгляду було встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому наносив не тільки ОСОБА_6 але й інша особа ОСОБА_13 , про що свідчили свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та сам ОСОБА_16 . Тобто даний злочин вчинено було групою осіб за попередньою змовою, але це залишилося поза увагою суду.
Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому, на думку потерпілої, суд не взяв до уваги характеристику його особи, зокрема те, що він веде антигромадський спосіб життя, не займається суспільно корисною працею, характеризується посередньо, раніше судимий.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини ОСОБА_6 в інкримінованому злочині, стверджує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставним виключенням з обвинувачення обтяжуючої обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що судом безпідставно виключено обставину що обтяжує покарання ОСОБА_6 - вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час спричинення потерпілому тілесних ушкоджень підтверджується, як показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , так і показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 .
Крім того, при призначення покарання ОСОБА_6 суд не в повній мірі врахував тяжкість і підвищену суспільну небезпеку даного злочину, оскільки обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про особливу суспільну небезпечність особи обвинуваченого, вказують на його стійку анти суспільну спрямованість на порушення кримінального закону та суспільних відносин, те що він є особою в силу ст. 89 КК України не судимою, характеризується посередньо, не має міцних соціальних зв`язків.
Вважає, що покарання призначене ОСОБА_6 є занадто м`яким.
Просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України на 9 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Позиція інших учасників судового провадження
Обвинувачений та його захисник ОСОБА_10 уточнили апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 , а також пославшись на те, що кримінальне провадження розглянуте незаконним складом суду просили скасувати вирок суду з підстав наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого й призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні 16.03.2020 року підтримала свою апеляційну скаргу з наведених в ній підстав. Будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання 12.05.2020 року не з`явилась

Захисник ОСОБА_11 підтримала апеляційну скаргу потерпілої та заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_9 не підтримав апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_8 й заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Крім того, потерпілою надані письмові заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого, а обвинуваченим проти апеляційних скарг потерпілої та прокурора.

Мотиви суду
Твердження сторони захисту про те, що кримінальне провадження розглянуте незаконним складом суду є безпідставними, виходячи з того, що відвід заявлений головуючому в судді першої інстанції судді ОСОБА_1 розглянутий у визначеному КПК України порядку, а з перевірених доводів колегію суддів апеляційного суду не встановлено обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді ОСОБА_1 .

Так, на думку колегії суддів, посилання апелянтів упередженість суду, яка виразилася в тому, що суд нібито безпідставно відмовляв у задоволенні клопотань сторони захисту є неспроможними та спростовуються матеріалами кримінального провадження з яких вбачається, що всі заявлені сторонами кримінального провадження клопотання вирішувалися мотивованими ухвалами в порядку, передбаченому КПК України. Відтак, відмова в задоволенні клопотань чи, навпаки, їх задоволення, за відсутності інших доводів, не дають підстав стверджувати ні про упередженість суду, ні про незаконність складу суду.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме таким вимогам відповідає вирок суду щодо ОСОБА_6 .

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені належні, допустимі, взаємоузгоджені та достатні докази, а саме показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, протоколи слідчих дій та висновки експертиз.

Доводи сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження колегія суддів вважає непереконливими оскільки вони спростовуються сукупністю взаємоузгоджених доказів, покладених в основу вироку.

Твердження обвинуваченого щодо непричетності до інкримінованого йому злочину є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду вироку.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно висновку судово-медичних експертиз № 932 від 25.09.2017 року, № 932-а від 28.09.2017 року, № 932-в від 19.10.2017 року, перша група виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень (крововиливи в м`які покрови голови в правій лобній ділянці з переходом на центральну лобну ділянку, на ліву лобну ділянку і ліву тім`яно-скроневу ділянку) стосовно живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть, носять прижиттєвий характер, утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути пальці людини, зжаті в кулак, нога людини у взутті або інші предмети зі схожими характеристиками. Виявлені у ОСОБА_12 садна та синці тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які носять прижиттєвий характер, утворилися від дії тупих предметів, носять ознаки легких тілесних ушкоджень (2 група).

Причиною смерті ОСОБА_12 стала закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонку головного мозку. Смерть ОСОБА_12 могла наступити в проміжок часу з 03 год. до 05 год. 25.08.2017 року.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1179 від 04.09.2017 року у ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді садна лівої кисті, синців нижніх кінцівок, які утворилися від дії тупих предметів, які діяли з достатньою силою прикладення або при ударі об такі й утворилися не менш як від трикратної дії тупих предметів.

Сторонами кримінального провадження не ставиться під сумнів належність та допустимість протоколу слідчого експерименту від 27.09.2017 року під час якого ОСОБА_6 в присутності свого захисника та понятих відтворював події бійки , що відбулася між ним та ОСОБА_12 , в ході якої він наносив потерпілому удари в обличчя, щелепу, грудину, всього не більше 10 ударів.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 932-б від 19.10.2017 року, показання ОСОБА_6 під час слідчого експерименту загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_12 .

Допитаний судом судово-медичний експерт ОСОБА_19 підтримав висновки судово-медичних експертиз і пояснив, що ОСОБА_12 міг отримати тілесні ушкодження, які потягли його смерть у ніч з 23 на 24 серпня 2017 року.

Згідно висновку судово-цитологічної експертизи № 255 від 26.09.2017 року, в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з обох рук потерпілого ОСОБА_12 виявлена кров людини, у який не виключаються домішки крові ОСОБА_6 ..

Доводи обвинуваченого про те, що від нанесених ним ударів у потерпілого не могло бути таких наслідків й, що смертельні тілесні ушкодження могли утворитися від дій інших осіб, колегія суддів вважає неспроможними оскільки вони, окрім вище наведених доказів, спростовуються показаннями безпосередньо допитаних судом свідків у яких не було підстав обмовляти ОСОБА_6 .

Зокрема, зі змісту показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вбачається, що саме ОСОБА_6 спочатку на вулиці бився з ОСОБА_12 наносячи йому удари в область голови, а потім наносив йому удари в квартирі.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи обвинуваченого щодо неналежності та недопустимості покладених в основу вироку висновків експертиз, оскільки ці висновки відповідають вимогам чинного законодавства, а апелянтом не наведено будь-яких підстав передбачених КПК України для визнання їх неналежними та недопустимими доказами.

Вище наведеними доказами спростовуються доводи сторони захисту, як щодо не встановлення судом часу вчинення злочину, так і щодо непричетності ОСОБА_6 до заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що потягли його смерть. Доводи апелянта про те, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілому спричинила інша особа, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що судовий розгляд проводився в межах висунутого саме ОСОБА_6 обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив докази сторони обвинувачення, заперечення проти них сторони захисту, безпосередньо й повно дослідив надані докази, правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з наведених в ній підстав.

Доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 , щодо безпідставного виключення судом обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 (які не були підтримані прокурором ОСОБА_9 під час апеляційного перегляду) колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вони об`єктивно нічим не підтверджуються.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

Як вбачається з вироку суду, призначаючи покарання суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок якого настала смерть потерпілого; особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, не одружений, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання та утримання під вартою. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Врахувавши вище зазначене, суд призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

Водночас, зі змісту скарг потерпілої та прокурора убачається, що апелянти фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду)у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Доводи апелянтів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання не можуть вважатися обґрунтованими.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, відсутність обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченому покарання за ч.2 ст.121 КК України, яке не є мінімальним у межах санкції вказаної норми.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Таким чином, переглянувши вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 12.08.2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4