Справа № 135/179/17
Провадження № 1-кп/127/1285/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000372 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка Теплицького району Вінницької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

02.12.2013 року вироком Ладижинського міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 05.01.2018 року по відбуттю строку покарання,
у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 393, ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З 22.05.2015 року ОСОБА_7 відбував покарання у Могилів-Подільській ВК УДПтС України у Вінницькій області № 114 за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.12.2013 року. Даним вироком суду ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до договору № 19/Г-5 від 01.01.2016 року ОСОБА_7 був працевлаштований на контрагентському об`єкті ТОВ «Вінницька птахофабрика», що розташований у м. Ладижин Вінницької області. При цьому ОСОБА_7 був ознайомлений із правилами відбування покарання.
29.11.2016 року о 00 год. 45 хв. засуджений ОСОБА_7 , маючи умисел на втечу з місця позбавлення волі, самовільно, без належного дозволу та за відсутності законних підстав, залишив місце позбавлення волі, а саме - гуртожиток пансіонату «Дубрава», що розташований на території Ладижинської міської ради Вінницької області, де він з іншими засудженими на час роботи на ТОВ «Вінницька птахофабрика» проживав. В подальшому, ОСОБА_7 зі свого мобільного телефону викликав таксі «Перше». Біля 01:00 год. до гуртожитку пансіонату «Дубрава» на виклик ОСОБА_7 під`їхав автомобіль марки «Део» модель «Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_8 . ОСОБА_7 , сів на заднє сидіння даного автомобіля та сказав водію їхати в напрямку кафе-бару «Старе місто», що по вул. Наконечного в м. Ладижин. По дорозі в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, під`їжджаючи до кафе-бару «Старе місто», ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, застосовуючи кухонний ніж, який мав при собі, приклавши його лезо до шиї ОСОБА_8 , погрожуючи заподіянням тілесних ушкоджень почав надавати ОСОБА_8 вказівки, щодо подальшого напрямку руху автомобіля в напрямку м. Гайсин Вінницької області. Водій ОСОБА_8 , злякавшись за своє життя та здоров`я, спробував вирвати в ОСОБА_7 зазначений ніж та залишити автомобіль. В результаті цього ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді порізів пальців та долоні лівої руки. Незважаючи на отримані тілесні ушкодження, ОСОБА_8 загальмувавши, на ходу руху автомобіля, відкрив водійську дверцю автомобіля та вистрибнув з нього. В подальшому ОСОБА_7 переліз з заднього сидіння автомобіля на сидіння водія, сів за кермо та попрямував в напрямку м. Гайсин Вінницької області, чим здійснив незаконне заволодіння вищезазначеним автомобілем.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованих йому злочинів при зазначених вище обставинах визнав частково, суду пояснив наступне. На той час він відбував покарання призначене йому вироком Ладижинського міського суду Вінницької області, був переведений на дільницю соціальної реабілітації, в зв`язку з чим працював на птахофабриці та проживав разом з іншими засудженими у гуртожитку «Дубрава».

29.11.2016 року вночі він вирішив утекти, оскільки йому необхідно було поговорити з дівчиною, з якою в нього буле нерозділене кохання. Він зі свого мобільного телефону, яким він не мав права користуватися, викликав автомобіль таксі до гуртожитку. Потім на кухні гуртожитку він взяв ніж, відчинив з його допомогою вікно у душовій кімнати та вистрибнув з вікна. Ніж він взяв з собою та положив його в кишеню. Коли автомобіль таксі приїхав, він сів на заднє сидіння та вказав водію їхати в мікрорайон м. Ладижин «Старе місто». В машині лунала дуже голосно музика, а в нього в цей час дзвонив телефон. Тому він нагнувся до водія, щоб сказати останньому вимкнути музику, В цей час з його кишені на підлокітник між сидіннями випав ніж. Він хотів забрати ніж, однак потерпілий помітив це та намагався забрати ніж собі. При цьому потерпілий міг порізати собі руки. В подальшому потерпілий вискочив з автомобіля. Він також хотів вийти з автомобіля, щоб заспокоїти водія, однак той не давав йому це зробити, утримуючи дверцята зовні, а потім побіг далі від автомобіля. Тоді він переліз на сидіння водія та поїхав на АЗС, оскільки машина стала глухнути. Передзвонювати по телефону він не став, оскільки це вже стало неактуальним. На АЗС він вийшов з автомобіля, однак помітив працівників поліції та, побоюючись, що його затримають, побіг. В подальшому його наздогнали працівники поліції та затримали.

Ніж він викинув, однак потім показав працівникам поліції, де саме.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив наступне. Він працював таксистом на автомобілі темно-зеленого кольору «Део Ланос», який взяв в оренду. Отримавши виклик від диспетчера, він поїхав до «Дубрави» в м. Ладижин. ОСОБА_7 одразу сів на заднє сидіння та наказав їхати в район «Старого міста». В машині грала музика, але не голосно. Вони проїхали декілька кілометрів, коли раптом ОСОБА_7 лівою рукою притиснув його голову до підголовника, і він побачив, як перед обличчям його промелькнув ніж. Він різко загальмував, внаслідок чого ОСОБА_7 втратив рівновагу, в цей час лівою рукою він схопився за лезо ножа і правою притиснув руку ОСОБА_7 з ножем та заламав її. Ніж випав на сидіння, він лівою рукою зміг відкрити свою дверку та вискочив на вулицю, фактично впав на спину. Мотор в машині заглох. ОСОБА_7 наказав йому сісти в машину, але він не сів, а побіг подалі від машини, оскільки реально злякався за своє життя та здоров`я. ОСОБА_7 переліз на водійське сидіння та поїхав на його авто. Він побіг в бік міста, по дорозі побачив патрульну поліцейську машину. Коли поліція зупинилася, він все розповів про напад. Він розрізав руку ножем, оскільки схопився рукою за лезо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала суду наступні показання. В листопаді 2016 року вона працювала оператором на АЗС. В ніч скоєння злочину вона перебувала на роботі, пам`ятає, що тоді було холодно. ОСОБА_7 під`їхав на темно-зеленому автомобілі марки «Ланос». При цьому останній не вірно припаркувався, не тим боком до колонки, довго не міг відчинити люк від баку. ОСОБА_7 підійшов до неї, дав 70 грн. і вона йому сказала, щоб він по-іншому поставив автомобіль або проїхав вперед, щоб шланг дістав до баку.

Через деякий час з боку м. Ладижин на територію АЗС під`їхали працівники поліції. Побачивши це, ОСОБА_7 одразу почав утікати в бік «Старого міста». Поліція поїхала за останнім. Через деякий час, поліцейські повернулися вже разом з ОСОБА_7 та проводили якісь слідчі дії. Потім приїхали таксисти, які повідомили, що автомобіль марки «Део ланос» - це автомобіль таксі. Автомобіль стояв повернутий до неї пасажирськими дверми, пошкоджень на ньому не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав наступне. В листопаді 2016 року він працював інспектором регулювання дорожнього руху та разом з колегами здійснював патрулювання у м. Ладижин. В якийсь момент вони побачили чоловіка, який біг їм назустріч. Цей чоловік повідомив, що він таксист, біля Ладижинської колонії він взяв пасажира, який приставив йому ніж до горла. Однак таксист встиг схопитися за цей ніж та вискочив з машини, оскільки швидкість була не великою. А пасажир, без його дозволу поїхав на його автомобілі. Права рука таксиста була в крові.

Вони викликали слідчо-оперативну групу для фіксування злочину, однак останні не могли приїхати одразу, тому вони відвезли потерпілого у райвідділ, а самі поїхали шукати злочинця. Вони шукали зелений автомобіль марки «Део Ланос», який описав їм потерпілий. На АЗС на виїзді з м. Ладижин вони помітили схожий за описом автомобіль, водій якого бігав то до оператора АЗС, то до автомобіля. Це здалося їм підозрілим, тому вони заїхали на АЗС. Коли вони наблизилися до автомобіля водій почав утікати. Вони побачили, що передня частина автомобіля, а саме водійські дверцята і скло в крові та почали переслідувати водія. Далі вони наздогнали його, затримали, одягли кайданки.

Затриманий пояснив, що утік з колонії через нерозділене кохання і хотів на цьому автомобілі поїхати до дівчини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав наступні показання. Він працює у Ладижинській ВК. На той час здійснював нагляд за засудженими. ОСОБА_7 працював на птахофабриці, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі. Проживали засуджені в гуртожитку «Дубрава», на відстані 4 км від м. Ладижин. Такий режим відбування покарання називається дільниця соціальної реабілітації. На роботу всі засуджені виходили в певний час, їх поіменно перевіряли, потім їх везли автобусом до місця роботи, далі знову поіменно перевіряли. Все відбувалося під конвоєм. В межах дільниці засуджені могли вільно пересуватися. За межі гуртожитку засуджені могли виходити лише з дозволу наглядача, в певний час, у деякі місця і лише в супроводі працівника колонії. На території діють правила внутрішнього розпорядку.

26.11.2016 року більшість засуджених працювали на птахокомбінаті, він супроводжував їх до гуртожитку. Після 12 години ночі вони приїхали з птахофабрики. При перевірці він виявив відсутність ОСОБА_7 . Останнього почали шукати по гуртожитку, однак не знайшли. Далі вони побачили відкрите вікно у душовій кімнаті, на вулиці були сліди, тоді вони зрозуміли, що ОСОБА_7 утік та повідомили про це у відповідні служби.

На вікнах гуртожитку не було ґратів, однак ручок також не було, щоб засуджені не могли відчинити вікно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надав наступні показання. ОСОБА_7 він вперше побачив в ніч з 28 на 29 листопада 2016 року. Він разом з ОСОБА_13 здійснювали патрулювання на службовому автомобілі. В якийсь момент вони побачили чоловіка, який біг навпроти них з закривавленими руками. Цей чоловік пояснив їм, що він працює таксистом, приїхав на виклик до Ладижинської ВК, взяв там пасажира, який по дорозі напав на нього з ножем. В подальшому він, намагаючись вискочити з автомобіля, схопився за ніж і поранився. Далі він утік, а пасажир поїхав на його автомобілі. Чоловік просив допомогти йому розшукати його викрадений автомобіль. Вони поїхали по місту, побачили підозрілого хлопця та затримали його. Хлопець визнав свою вину, сказав, що це він викрав автомобіль потерпілого.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав наступні показання. Він начальник ДУ «Могилів-Подільська ВК № 114». ОСОБА_7 він знає, як засудженого, охарактеризувати його не може, але пам`ятає, що останній був переведений на дільницю соціальної реабілітації.

При ДУ «Могилів-Подільська ВК № 114» створено дільницю соціальної реабілітації. Після переведення засуджених до даної дільниці вони продовжують відбувати покарання, постійно перебувають під наглядом. ОСОБА_7 був ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку ДСР, мав право мати особисті гроші.

Між Департаментом виконання покарань та Ладижинською птахофабрикою укладено договір на співпрацю. Територія гуртожитку «Дубрава» обладнана камерами відео спостереження, там передбачено цілодобовий нагляд за засудженими. Останні працюють позмінно, на роботу їздять автобусом, який за ними приїжджає.

В судовому засіданні були досліджені документи, надані сторонами кримінального провадження, а саме:

- витяг з кримінального провадження від 30.11.2016 року;

- протокол огляду місця події від 29.01.2016 року, відповідно до якого проводився огляду ділянки дороги між м. Ладижин та м. Гайсин, де знаходився ОСОБА_7 , та де було виявлено і вилучено ніж;

- висновок експерта № 262 від 12.12.2016 року, відповідно до якого при судово-медичні експертизі, у ОСОБА_8 встановлено наявність рубця на долонній поверхні лівої кисті, який міг утворитися внаслідок заживлення різаної рани. Дане тілесне ушкодження могло виникнути від дії предмета, що мав загострену діючу поверхню, яким міг бути ніж. Вищевказане ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- постанова про переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації від 20.01.2016 року;

- договір № 19/Г-5 від 01.01.2016 року та додаткова угода до нього;

- план нагляду контрагентського об`єкта ТОВ «Вінницька птахофабрика»;

- розпорядок дня Могилів-Подільської ВК № 114 для засуджених, які проживають в гуртожитку «Дубрава»;

- табель обліку використання робочого часу;

- протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 10.05.2017 року, в ході якого останній розповідав про обставини, за яких ОСОБА_7 заволодів його автомобілем. Так, потерпілий повідомив, що ОСОБА_7 притис його голову до підголівника автомобіля лівою рукою, а правою приставив до шиї ніж, він злякався, намагався забрати ніж, а потім вискочив з автомобіля. В судовому засіданні було переглянуто відеозапис вказаної слідчої дії;

- протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 від 10.05.2017 року, в ході якого останній розповідав про обставини, за яких він заволодів автомобілем потерпілого. Так, ОСОБА_7 стверджував, що ніж до потерпілого не застосовував, він просто випав з його кишені на підлокітник, а потерпілий намагався його забрати, а потім вискочив з автомобіля. В судовому засіданні було переглянуто відеозапис вказаної слідчої дії;

- рапорт чергового працівника поліції від 29.11.2016 року;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.11.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_8 просить вжити заходи до невідомого чоловіка, який 29.11.2016 року о 01:15 год. приклавши ніж до його шиї заволодів його автомобілем;

- документи на відкритий контрагентський об`єкт ТОВ «Вінницька птахофабрика», а саме: акт про можливість працевлаштування засуджених, план нагляду, план-схеми, посадова інструкція персоналу установи, пояснювальна записка, договір № 18 від 01.01.2018 року;

- протокол про надання обвинуваченому та його захиснику доступу до додатковий матеріалів від 10.05.2017 року;

- план нагляду контрагентського об`єкту ТОВ «Вінницька птахофабрика»;

- лист начальника УДПтС України;

- наказ № 240 від 25.09.2013 року;

- схема будівлі, де працюють засуджені;

- акти про можливість працевлаштування засуджених;

- висновок про доцільність праце використання засудженого ОСОБА_7 від 05.02.2016 року.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов наступних висновків.

Так ОСОБА_7 не заперечував, що він, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, та знаходячись на дільниці соціальної реабілітації скоїв втечу з місць позбавлення волі.

Суд не бере до уваги доводи захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 не здійснював втечі, оскільки не перебував в місцях позбавлення волі, а знаходився у гуртожитку пансіонату «Дубрава», який не є режимним об`єктом, не обладнаний вишками та гратами, на цьому об`єкті відсутня озброєна охорона. Такі твердження захисника є хибними, вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та письмовими документами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, згідно вирокуЛадижинського міського суду Вінницької області від 02.12.2013 р. ОСОБА_7 був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна, та відбував покарання у Могилів-Подільській виправній колонії УДПтС України №114. Постановою начальника установи ОСОБА_14 від 20.01.2016 ОСОБА_7 був переведений на дільницю соціальної реабілітації, де продовжив відбувати призначене судом покарання у виді позбавлення волі.

Ці факти ніким в судовому засіданні не оспорювалися.

Згідно з документами про контрагентський об`єкт ТОВ «Вінницька птахофабрика», зокрема з актом про можливість використання праці засуджених, планом нагляду за засудженими, план-схемами, посадовою інструкцією персоналу установи, який здійснює нагляд за засудженими, засуджені працювали на птахофабриці та проживати у гуртожитку «Дубрава» під наглядом працівників установи №114 та самостійно не мали права залишати ці об`єкти.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 стверджували, що засуджені, які перебували на дільниці соціальної реабілітації знаходилися під постійним наглядом працівників установи, самовільно залишати гуртожиток не мали права, виходили лише у супроводі працівників установи. В гуртожитку не було гратів, але на вікнах були відсутні ручки для того, щоб засуджені не могли вилізти через вікно, також приміщення було обладнано камерами спостереження. Всі засуджені були ознайомлені з правилами внутрішнього розпорядку, в тому числі й ОСОБА_7 .

За таких обставин суд вважає твердження захисника неспроможними, а факт втечі ОСОБА_7 з місць позбавлення волі доведеним належними та допустими доказами поза розумним сумнівом.

ОСОБА_7 не заперечував, що він незаконно заволодів автомобілем потерпілого, проте стверджував, що насильства до потерпілого він не застосовував, ніж в нього випав випадково, а потерпілий схопився за нього та поранився через власну необережність.

Суд вважає такі твердження обвинуваченого неправдивими, нелогічними, наданими з метою уникнути відповідальність за більш тяжкий злочин, з огляду на таке.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні дав чіткі, логічні та послідовні показання, які узгоджуються з іншими доказами по справі.

Так потерпілий стверджував, що ОСОБА_7 в момент руху автомобіля лівою рукою притиснув його голову до підголовника сидіння, а правою приставив ніж до горла. Саме такі дії стали причиною різкого гальмування, яке він застосував, внаслідок чого ОСОБА_7 втратив рівновагу, а він зміг відкинути від себе ніж та вискочити із машини. Такі самі показання потерпілий надавав і під час слідчого експерименту, відеозапис якого оглядався в судовому засіданні. Описані потерпілим дії як його самого так і ОСОБА_7 відповідають механізму та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених в потерпілого ОСОБА_8 . Адже в нього було встановлено наявність рубця на долонній поверхні лівої кисті, який міг утворитися внаслідок заживлення різаної рани. При чому експерт, який був присутнім під час проведення слідчого експерименту як з потерпілим, так і з обвинуваченим, а також проводив експертизу тілесних ушкоджень потерпілого, підтвердив правдивість версії саме потерпілого, та зазначив, що версія ОСОБА_7 не є правдоподібною. Рубець на долоні потерпілого, відповідає описаному ним механізму його заподіяння, адже він стверджував, що схопився за ніж таким чином, що кінчик його вперся в долоню та її розрізав.

Також потерпілий стверджував, що він спочатку побачив ніж перед своїм обличчям, саме тому злякався за своє життя та почав різко гальмувати.

В той час як ОСОБА_7 стверджував, що він ліву руку просто поклав на підголовник водія, а сам лише придвинувся до нього, і в цей час в нього з кишені випав ніж, який потерпілий побачив.

Ці показання обвинуваченого суд оцінює критично, оскільки в машині було темно, і навіть за умови, що ніж випав, як розповідає ОСОБА_7 , потерпілий не міг би його побачити. Разом з тим із слідчого експерименту вбачається, що ніж випасти з кишені так, як розповідає ОСОБА_7 , не міг, тим більше потерпілий не міг би його схопити лівою рукою. В машині було темно, оскільки всі події розгорталися вночі, потерпілий сидів спиною до ОСОБА_7 та руками тримався за кермо, отже підлокотника не бачив .

Далі потерпілий розповів в судовому засіданні, що він реально сприйняв загрозу своєму життю, саме тому залишив автомобіль, причому фактично з нього випав спиною на землю. А далі швидко підвівся та намагався перешкодити ОСОБА_7 вийти з машини, притискаючи руками дверку, оскільки боявся продовження нападу.

В той час як ОСОБА_7 стверджував, що він хотів вийти, щоб заспокоїти потерпілого, однак не зміг цього зробити, тому що потерпілий утримував дверку руками, не даючи йому вийти, однак не зміг пояснити, чому не скористався іншою дверкою, яка ніким заблокована не була. Проте, скориставшись тим, що потерпілий залишив автомобіль, ОСОБА_7 переліз з заднього сидіння на водійське та незаконно заволодів автомобілем потерпілого.

Також ОСОБА_7 стверджував, що всі його дії в автомобілі розпочалися з телефонного дзвінка, на який він не міг відповісти, оскільки голосно лунала музика. Проте, згідно з його власними показаннями він так нікому і не передзвонив. Що дає підстави стверджувати, що такі показання ОСОБА_7 є вигаданими.

За вказаних обставин суд вважає правдивою версію потерпілого ОСОБА_8 про заволодіння його автомобілем ОСОБА_7 із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке потерпілий сприймав реально, та неспроможною версію ОСОБА_7 про те, що він такого насильства не застосовував.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 393 КК України, як втеча з місця позбавлення волі, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, за місцем проживання компрометуючих даних не надходило, за попереднім місцем роботи характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд вважає рецидив злочинів.

За таких обставин, а також враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення вироку, в період відбування покарання, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 не можливе без ізоляції його від суспільства, та вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, без конфіскації майна, оскільки корисливий мотив встановлено не було.

Суд вважає, що у даному випадку не підлягає застосуванню ст. 71 КК України, оскільки покарання за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.12.2013 р. ОСОБА_7 повністю відбув.

Суд також вважає, що речові докази, які були передані на відповідальне зберігання потерпілому, слід залишити йому же, а ті які знаходяться в камері зберігання речових доказів Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУ НП у Вінницькій області, необхідно знищити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України та ст.ст. 65, 72 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 393, ч. 3 ст. 289 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 393 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді дев`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання або фактичного затримання на виконання вироку суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбутого покарання час утримання ОСОБА_7 під вартою з моменту затримання 29.11.2016 року до моменту звільнення його з ДУ «ВУВП №1» - 05.01.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

автомобіль марки «Део» моделі «Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання потерпілого ОСОБА_8 залишити ОСОБА_8 ;

ніж загальною довжиною 18,5 см. з довжиною леза 9,5 та ручку червоного кольору, які зберігається в камері зберігання речових доказів Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУ НП у Вінницькій області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Судді :