Справа № 206/127/20
Провадження № 1-в/206/32/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2020року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника ДУ "ІВЦ (№133)": ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро подання начальника державної установи Ігренського ВЦ (№133) стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2017 року за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; вироком Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2019 року скасовано вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2017 року в частині призначення покарання, та ухвалено призначити покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 2 років обмеження волі,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И В:

11.01.2020 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання начальника державної установи Ігренського ВЦ (№133) стосовно ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - виправними роботами, мотивоване тим, що останній відбуває покарання в установі з 03.04.2019 року, має позитивну характеристику, має 1 заохочення, працевлашотваний по благоустрою установи, адміністрація установи вважає, що він твердо став на шлях виправлення.
Представник ДУ «ІВЦ (№133)» подання підтримав, просив його задовольнити.
Засуджений ОСОБА_5 підтримав подання та просив задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання.
Розглянувши матеріали подання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи та засудженого, суд вважає, що в задоволенні подання необхідно відмовити з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні подання суд виходить з того, що заміна невідбутої частини покарання більш м`якимє правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Згідно роз`яснень п. 2, 17 постанови № 2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організація засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про те, засуджений став на шлях виправлення має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування такої пільги.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2017 року за ч. 2 ст. 296 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; вироком Дніпровського апеляційного суду від 06.02.2019 року скасовано вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2017 року в частині призначення покарання, та ухвалено призначити покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 2 років обмеження волі.

ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину середнього ступеню тяжкості, з врахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України відбув необхідну частину строку покарання, після відбуття якої може бути застосовано заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
За даними наданими виправною установою, ОСОБА_5 відбуває покарання з 03.04.2019 року, характеризується позитивно, має 1 заохочення (08.10.2019 року), стягнень не має, працевлаштований по благоустрою установи за власним бажанням на добровільній основі, у червні 2019 року працював на контрагентському об`єкті ТОВ "Сонячне", надано гарантійний лист від ФОП ОСОБА_6 про можливість працевлаштування ОСОБА_5 у разі заміни невідбутої частини покарання.
Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання, участь у виховних заходах, які проводяться в колонії, засвідчили успішність процесу виправлення, що в даному випадку не відбулось. Наявність у засудженого одного заохочення, та відсутність стягень, ще не свідчать про стабільність поведінки засудженого, та про те, що засуджений довів те, що став на шлях виправлення під час відбування покарання у виді обмеження волі, а дотримання правил внутрішнього розпорядку установи та вчасне прибуття до установи для відбуття покарання є його прямим обов`язком, а не досягненням і показом того що він став на шлях виправлення, тому підстави для застосування до нього пільги у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на даний час відсутні.
Враховуючи викладене, тяжкість вчиненого ОСОБА_5 , характеристику його особи, ставлення до праці. Суд дійшов висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений став на шлях виправлення. За таких обставин, суд знаходить відмовити у задоволенні подання начальника державної установи Ігренського ВЦ (№133) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким з вищенаведених мотивів.
Керуючись ст. 82 Кримінального кодексу України ст. 537, 539, ч. 2 ст. 376 Кримінально процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні подання начальника державної установи Ігренського ВЦ (№133) стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів.

Суддя: ОСОБА_1