Справа № 127/7315/17
Провадження №11-кп/801/138/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0006891 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2019, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

-ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки.
Відповідно до пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування призначеного покарання.
Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 5 814,41 грн., моральну шкоду в сумі 30 000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 01 вересня 2016 року приблизно о 05:30 год., перебуваючи на вулиці біля буд. АДРЕСА_1 , підійшов до свого батька ОСОБА_8 , з яким перебував у неприязних відносинах. Останній попросив його забрати деякі речі з коридору їх спільного будинку, щоб була змога вилізти на горище та очистити комин від сажі, на що ОСОБА_7 відреагував негативно та між ними почалася сварка, в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень батькові.
Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, ОСОБА_7 наніс два удари правою рукою, в якій знаходилася зв`язка металевих ключів від дверей, в область лівої сторони обличчя ОСОБА_8 , внаслідок чого останній впав на коліна, а ОСОБА_7 продовжував наносити йому тілесні ушкодження, а саме: один удар лівою рукою в область правої сторони обличчя та ще приблизно 5-6 ударів правою рукою, в якій перебувала зв`язка металевих ключів, в область задньої частини голови.
Внаслідок вказаних дій ОСОБА_7 наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ (закрита черепно-мозкова травма) - забій головного мозку легкого ступеню, забійна рана лівої щоки, травматичне пошкодження лівого лицьового нерву. Дані ушкодження у ОСОБА_8 не являлися небезпечними для життя та не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за своїм характером потягли тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я, тому згідно висновку експерта № 346/347/371 від 30.03.2017 належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень свідчать про травматичні дії тупого твердого предмету (предметів) - в ділянку голови, зокрема, обличчя, що за механізмом утворення не суперечить обставинам, відображеним у матеріалах кримінального провадження, тобто могли виникнути внаслідок ударів по голові ОСОБА_8 рукою, в якій знаходилася зв`язка металевих ключів.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду в частинні визнання його винним та стягнення на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу, а матеріали кримінального провадження направити у суд першої інстанції на новий розгляд.
Свої вимоги мотивує тим, що у потерпілого ОСОБА_8 окрім забійних ран під час проведення експертизи також було виявлено інше захворювання - дисцикуляторна енцифалопатія, а тому перебуваючи на стаціонарному лікуванні потерпілий лікувався не тільки від тілесних ушкоджень, що впливає на кваліфікацію скоєного.
Окрім того, проведена експертиза на це питання відповіді не надала, оскільки таке питання не ставилось перед експертом. Клопотання сторони захисту про призначення додаткової судово-медичної експертизи було безпідставно відхилене судом. Тому вважає, що суд першої інстанції порушив право на захист, а вирок суду є неповним та необґрунтованим.
Також зазначає, що розмір матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає стягненню на підставі оскаржуваного вироку, не підтверджується жодними доказами. Не погоджується обвинувачений також із рішенням суду в частині стягнення на користь потерпілого витрат на правову допомогу в сумі 2 000 грн., оскільки відсутні будь-які банківські чи інші фінансові документи.

Потерпілий ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить вирок залишити без змін, оскільки судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а вина ОСОБА_7 підтверджується наявними у справі доказами.

Позиції учасників судового провадження
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, потерпілого ОСОБА_8 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Мотиви Суду
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання відповідає вищевказаним вимогам, а вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджується належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності та взаємозв`язку свідчать про законність та вмотивованість оскаржуваного рішення.

Так, окрім логічних та послідовних показань потерпілого ОСОБА_8 , вину ОСОБА_7 підтверджують також показання свідка ОСОБА_9 , який у місцевому суді пояснив, що 01.09.2016 після 15 год. дня проходив до свого гаража, який розташований по АДРЕСА_1 та знаходиться навпроти будинку Галущаків. Зупинився поговорити з потерпілим ОСОБА_8 , коли в цей час підійшов обвинувачений ОСОБА_7 і між ними почалася розмова на підвищених тонах, син виражався в адресу батька нецензурною лайкою, свідку не відомо чому така агресія зі сторони сина до батька, також йому не відомо, яка розмова між собою була у них до того, як свідок підійшов. Але в присутності свідка обвинувачений звернувся до потерпілого, сказавши вдарити його, на що потерпілий відповів, навіщо він йому потрібен щоб його бити, після чого обвинувачений ОСОБА_7 рукою, в якій були ключі від гаража, вдарив батька ОСОБА_8 в обличчя, батько впав на коліна і у нього з обличчя сильно потекла кров. Обвинувачений продовжував бити батька, наніс ще 3-4 удари. У потерпілого все обличчя було в крові та уся площадка перед будинком була в крові.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №346/347/371 від 17.03.2017 у ОСОБА_8 мали місце такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку легкого ступеню, забійна рана лівої щоки, травматичне пошкодження лівого лицьового нерву». Дані ушкодження у ОСОБА_8 не являлися небезпечними для життя та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, за своїм характером потягли тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я, тому належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

У судовому засіданні була допитана експерт ОСОБА_10 , яка пояснила, що у випадку, якщо у потерпілого є якась своя патологія супутня чи вікові зміни в організмі, вікові зміни судин, це ніяк не впливає на те, які були у нього ушкодження. В медичних документах, як в медичній картці, так і в амбулаторній картці зустрічались захворювання хронічного характеру, вікові, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, але ці захворювання не оцінювали у висновку, перед експертами не стояло таке питання, вони оцінювали лише ушкодження це закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку легкого ступеню, забійна рана щоки, травматичне пошкодження лицьового нерву. Перед експертами не ставилось питання оцінити чиїсь дії, хто що лікував, патологію людини не оцінювали, лише ушкодження, які привели до тривалого розладу здоров`я, тобто саме лікування ушкоджень, потягнуло лікування потерпілого 21 день.

Вказане підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення додаткової судово-медичної експертизи, оскільки експерт чітко вказала причину тривалого лікування потерпілого тілесні ушкодження, а не хвороба.

З огляду на вказане, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про невірну юридичну кваліфікацію його дій є безпідставними.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 також підтверджується протоколами проведення слідчих експериментів від 01.03.2017 із потерпілим та свідком, а тому свідчення обвинуваченого про те, що це потерпілий його вдарив, на думку Суду є надуманими, оскільки не підтверджуються жодними доказом.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає слушними доводи апелянта щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного вироку в частині задоволення цивільного позову потерпілого, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Згідно ст. 23 ЦК України особа також має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Відповідно до п.5 Постанови Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому.

Колегія суддів зважає на те, що суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_8 подав до суду першої інстанції цивільний позов до обвинуваченого про стягнення із нього витрат на лікування в сумі 5 814.41 грн., витрат на правову допомогу в суму 2 000 грн. та моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

На підтвердження матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу потерпілий надав ксерокопії квитанції про купівлю ліків (а.с. 26-30) та ксерокопію квитанції про сплату представнику гонорару в сумі 2 000 грн.

На думку Суду, суд першої інстанції, вирішивши задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 взяв до уваги не належним чином засвідченні копії документів, при цьому не вказавши у вироку чи вивчав їх оригінали у судовому засіданні.

Водночас апеляційний суд погоджується з тим, що у вироку також не надано належної оцінки тому, що потерпілий хворів у той час іншими хворобами, а тому самого факту придбання ним ліків після вчинення злочину замало, щоб встановити причинно-наслідковий зв`язок між ними. Також позивач в судах першої та апеляційної інстанції не зміг підтвердити того, що саме лікар ці препарати виписував та вони були необхідні для лікування тілесного ушкодження.

Обґрунтовуючи рішення про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 30 000 гривень суд не вказав, із яких саме доказів він виходив для визначення даної суми, обмежившись загальними фразами, оскільки експертиза для визначення розміру немайнового характеру не призначалась, хоча це передбачено п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для скасування вироку суду, зокрема, в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства, не входить зазначене порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову, що стосується стягнення матеріальної та моральної шкоди, з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2019 щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 5 814,41 грн., моральної - в сумі 30 000 грн., а також витрат на правову допомогу в сумі 2 000 грн., скасувати та направити до суду першої інстанції на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3