ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/5347/19 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/818/430/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.82 КК України
УХВАЛА
Іменем України

06 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
представника колонії - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06.08.2019 стосовно ОСОБА_9 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою відмовлено в спільному поданні першого заступника начальника ДУ «Темнівська виправна колонія № 100» та голови спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області ОСОБА_10 відносно засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_9 протягом всього періоду відбування ним покарання не є сумлінною (зразковою), а отже останній не довів своє виправлення, тому, у суду відсутні правові підстави вважати, що відбування покарання у виді позбавлення волі перестало бути доцільним щодо засудженого і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання обмеження волі, в зв`язку з чим подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким задоволено бути не може.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити спільне подання першого заступника начальника ДУ «Темнівська виправна колонія № 100» та голови спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області стосовно засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Зазначив, що рішення суду є необґрунтованим, судовий розгляд проведено неповно, висновки суду не відвідають фактичним обставинам справи, закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно. На думку засудженого, він став на шлях виправлення, позитивно характеризується адміністрацією установи виконання покарань, має заохочення, сумлінно працює, сплачує судові витрати за вироком суду, що свідчить про можливість застосування до нього положень ст.82 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги; захисника-адвоката ОСОБА_8 та представника виправної колонії, які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.82 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про заміну невідбутої частин покарання більш м`яким є те, що засуджена особа стала на шлях виправлення.
Ст.6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України№2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке, обґрунтував своє рішення тим, що засуджений своєю нестабільною поведінкою не довів своє виправлення. Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованим.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01.2017 ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 6 років позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.08.2017 на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.01.2017 по 20.06.2017 з розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.11.2018 зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01.2017 строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 по 29.08.2017 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015, з урахуванням відбутої частини покарання.
Початок строку відбуття покарання 24.01.2017 року.
Кінець строку відбуття покарання 18.06.2022 року.
З 24.01.2017 засуджений утримувався в ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 19.08.2017 відбуває покарання в Темнівській виправній колонії №100, де він працевлаштований, згідно характеристики адміністрації установи від 03.07.2019 характеризується позитивно (а.с.2), має 3 заохочення (подяки від 12.07.2018 р., 10.10.2018 р., 15.04.2019 р., а.с. 3), стягнень не має, виконує законні вимоги персоналу установи, приймає активну участь у самодіяльності, входить до ради колективу засуджених, приймає участь в програмах виховного впливу, підтримує зв`язки з родиною, сплатив за виконавчими листами на 24589,96 грн. 9991,70грн.
Згідно довідки про працевлаштування засудженого за підписом заступника начальника планово-економічного відділу, ОСОБА_9 з жовтня 2017 року по травень 2019 року майже весь час працює на різних ділянках виробництва при установі виконання покарань (арк. 4).
Відповідно до ч.ч.1,3, п.1 ч.4 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, за вчинення якого засуджений ОСОБА_9 , відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, що вчинений з необережності.
Станом на 06.08.2019, з урахуванням вищевказаних ухвал апеляційного суду Харківської області від 29.08.2017 та Харківського районного суду Харківської області від 19.11.2018 засуджений відбув більше 1/3 строку призначеного покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01.2017.
При апеляційному розгляді справи, судом встановлено, що засуджений характеризується позитивно, має 3 заохочення (на даний час має 4 заохочення), стягнень не має, виконує законні вимоги персоналу установи, приймає активну участь у самодіяльності, входить до ради колективу засуджених, приймає участь в програмах виховного впливу, підтримує зв`язки з родиною, сплатив за виконавчими листами 9991,70грн. З жовтня 2017 року по даний час працює на різних ділянках виробництва при установі виконання покарань, до праці ставиться сумлінно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що засуджений ОСОБА_9 став на шлях виправлення.
При розгляді справи в суді першої інстанції були недостатньо вивчені та враховані дані про особу засудженого, його ставлення до праці, наявність заохочень, фактичну відсутність стягнень та всупереч положенням ст.82 КК України, роз`ясненням, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», прийнято рішення про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке.
Посилання районного суду на характеристику ОСОБА_9 від 26.09.2018, згідно якої останній до виплат за вироком суду ставиться байдуже, не завжди сумлінно ставиться до вимог персоналу установи виконання покарань, посередньо ставиться до праці, що суперечить даним, наведеним у характеристиці від 03.07.2019 року та є такою, що ставить під сумнів справжнє виправлення ОСОБА_11 , є необґрунтованим.
Проміжок часу між наданням вищенаведених характеристик становить більше 9 місяців та за такий значний термін особа об`єктивно може змінити свою поведінку, ставлення до виконання вироку суду в частині завданої шкоди та необхідності сплати судових витрат, необхідність становлення на шлях виправлення. Саме до таких висновків дійшов засуджений, сумлінно працює, відшкодовує збитки, виконує законні вимоги персоналу, дотримується правил відбування покарання. Вказані обставини свідчать про наявність процесу позитивних змін в особистості засудженого та підтверджують те, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення.
Вказівка районного суду на необхідність відбуття засудженим не менше половини строку покарання для вирішення питання щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України не ґрунтується на законі, оскільки згідно з п.1 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин. ОСОБА_9 відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який є необережним та відноситься до категорії тяжких.
Враховуючи, що засуджений довів, що він став на шлях виправлення, відбув більше 1/3 строку призначеного покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин, апеляційний суд вважає, що подання органу виконання покарань підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та відповідно до положень п.2 ч.1 ст.409 КПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, апеляційна скарга засудженого задоволенню, а по справі постановлюється нова ухвала.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06.08.2019 стосовно ОСОБА_9 скасувати.
Подання ДУ «Темніська виправна колонія (№100)» та спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області задовольнити замінити ОСОБА_9 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`який обмеження волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді