ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи 766/1224/20 Головуючий у 1-й інст.: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/819/96/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: скарга на ухвалу слідчого судді
про обрання запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

підозрюваного: ОСОБА_8

розглянувши відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження

№ 0000176 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановила:
Зазначеною ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області, у задоволенні клопотання слідчого СВ Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під ватрою відмовлено, застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 19:00 до 07:00, строком до 20 березня 2020 року, включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_8 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, а тому ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, вказують на те, що обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу не є достатнім для забезпечення підозрюваним ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків.

Також зазначає, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою за вчинення умисних, корисливих, тяжких злочинів, вчинив новий злочин у період іспитового строку, а отже на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив, що дає обґрунтовані підстави вважати про існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене, просив врахувати характер, обставини вчинення та суспільну небезпеку злочину, особу підозрюваного, а також те, що перебуваючи на свободі підозрюваний, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, просив ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду від 24.01.2020 року скасувати, постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, захисника та підозрюваного, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 183 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він 23.01.2019 року приблизно о 01:00 годині ночі, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, перебуваючи за адресою: м. Херсон, с. Благовіщенське, вул.Монастирська, 7 таємно заволодів моторним човном «Казанка», мотором марки «Yamaha» потужністю 25 к.с. сірого кольору та пластиковим баком для пального червоного кольору з бензином об`ємом 5 л (А-92) (яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє), що належить потерпілому ОСОБА_9 , в подальшому відплив від берега метрів 15-20, маючи реальну можливість розпоряджатися майном, однак був помічений потерпілим ОСОБА_9 , яким було висунуто вимогу зупинитись, однак, ОСОБА_8 уникаючи законної вимоги повернути викрадене та зупинити вчинення правопорушення, усвідомлюючи, що його дії викрито, відкрито, з метою уникнення затримання, швидко почав відпливати від нього, після чого причалив до берега та, зістрибнувши з човна намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, однак був затриманий потерпілим на місці вчинення кримінального правопорушення, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 50 000 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України: грабіж, вчинений повторно.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на які послався слідчий суддя в ухвалі, та дав їм належну оцінку, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.01.2020 року, за підозрою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.01.2020 року, постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 23.01.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 та протоколами допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 23.01.2020 року, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.01.2020 року, повідомленням про підозру від 23.01.2020 року.
Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що слідчий у своєму клопотанні жодним чином не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а прокурор у судовому засіданні посилався тільки на те, що підозрюваний уже притягувався до кримінальної відповідальності, та на суворість покарання, яке може бути призначене в разі доведення вини підозрюваного.
Також зазначає, що підозрюваний хоч і притягувався до кримінальної відповідальності, але жодного разу до нього не застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і це не було перешкодою для досудового та судового слідства.
Щодо суворості покарання, то при застосуванні запобіжного заходу вказана обставина може враховуватися тільки в сукупності з наявністю ризиків, оскільки запобіжний захід у вигляді триманні під вартою не може бути авансом в рахунок відбування в майбутньому призначеного покарання.
Згідно практики ЄСПЛ : При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010 року у справі «Хайредінова проти України».
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Відповідно до п. с, ч. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на свободу та особисту недоторканність - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч.2 ст.177, ст.181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Як вбачається з клопотання слідчого, та апеляційної скарги прокурора, основними підставами обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 є тяжкість злочину та репутація підозрюваного.

Водночас жодних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідчим не доведено, тоді як наведені ризики прокурором в апеляційній скарзі відповідають застосованому до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 19:00 до 07:00, строком до 20 березня 2020 року, включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені

ст. 194 КПК України, що зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, єдиним і можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Разом із цим, ні слідчим у клопотанні, ні прокурором в апеляційній скарзі не наведено відомостей щодо того, що підозрюваний перебуваючи під домашнім арештом, у визначений судом першої інстанції час, перешкоджатиме досудовому розслідуванню.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який характеризується позитивно, має постійне місце проживання, а також відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, апеляційний суд вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, заборонивши йому покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 19:00 до 07:00, строком до 20 березня 2020 року, включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, з покладенням певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_8 покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 19:00 до 07:00, строком до 20 березня 2020 року, включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ч. 3 ст. 407, ст. 422 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2020 року, відносно підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4