Справа № 215/5861/17
ВИРОК
02 липня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, пенсіонера, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за участі учасників кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,
17.11.2017 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився в себе вдома, за адресою АДРЕСА_1 .
В цей же день 17.11.2017 року, приблизно о 20.00 годині, до ОСОБА_3 додому прийшли гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою з`ясування особистих обставин, щодо некоректного поводження ОСОБА_3 до матері ОСОБА_8 однак, ОСОБА_3 з квартири не вийшов. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали чекати його, біля під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 . Крім того, біля вищевказаного під`їзду у громадському місці, на лаві, розпивали спиртні напої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які до цього не знали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Побачивши, у вікно своєї квартири, що вищевказані особи розпивають спиртні напої на лаві, ОСОБА_3 взяв у праву руку револьвер Флобера моделі «PROFI», виробництва «ZBROYA», калібру 4 мм, серії НОМЕР_1 , який згідно висновку судово-балістичної експертизи №30/3.1/3153 від 23.11.2017 до категорії вогнепальної зброї не відноситься, та направився на вулицю, де знаходились вищевказані особи.
З метою з`ясування обставин чому ОСОБА_3 телефонує ОСОБА_12 . ОСОБА_8 попрохав останнього відійти в сторону для особистої розмови. Відійшовши за кут будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 попросив ОСОБА_3 більше не телефонувати його матері - ОСОБА_12 , з погрозами. Закінчивши розмову ОСОБА_8 та ОСОБА_3 повернулись до лавочки, яка розташована біля під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 , де знаходились ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .
Після чого, ОСОБА_7 вирішив також з`ясувати особисті обставини з ОСОБА_3 та відвів його в бік, а саме ближче до пішохідної алеї, яка веде до будинку №l6 по вул. В.Терещенко в Тернівському районі м. Кривого Рогу. Під час розмови ОСОБА_3 на грунті особистих неприязнених відносин, переслідуючи мету нанесення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень направив на ОСОБА_7 , дуло револьвера Флобера моделі «PROFI», виробництва «ZBROYA», калібру 4 їм, серії НОМЕР_1 , який до категорії вогнепальної зброї не відноситься, але за своїми функціями заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, який він тримав в гравій руці.
Під час розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , 17.11.2017 року приблизно 21.20 годині ОСОБА_3 продовжуючи діяти на досягнення умислу, направленого на нанесення тілесних ушкоджень, зробив не менше чотирьох пострілів з револьверу Флобера моделі «PROFI», виробництва «ZBROYA», калібру 4 мм, серії НОМЕР_1 , який до категорії вогнепальної зброї не відноситься, але за своїми функціями заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, в область голови та правої кисті ОСОБА_7 .
Своїми діями ОСОБА_3 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді саден лобної області голови, вогнепальні поранення виличної, нижньо-щелепної області, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2132 віл 14.12.2017 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.
Ці умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, за ознаками спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення не визнав, вважає, що захищався, оскільки була загроза для його життя та для життя його матері, яка мешкала разом із ним в одній квартирі. Вказує, що 17.11.2017 він приїхав з відрядження додому приблизно о 21.00. Поки він їхав додому, декілька разів йому телефонувала ОСОБА_14 та просила, щоб він влаштував її на роботу. Після цього йому телефонував ОСОБА_15 та повідомив, що ОСОБА_16 та син ОСОБА_17 ОСОБА_8 вирішили прийти до нього та перебити вікна, забрати гроші, також ОСОБА_15 попередив його, що ОСОБА_16 постійно носить із собою в рукаві монтіровку. В нього є 7 зарядний револьвер-наган, калібр 4,5 мм., який він завжди носить із собою. Так, 17.11.2017 коли він вийшов на вулицю, то побачив , що біля під`їзду на лавці були: ОСОБА_18 та її чоловік , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , які вживали алкогольні напої та які насмітили, тому він зробив їм зауваження. Після цього, до нього підійшли ОСОБА_16 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , запропонували відійти поговорити. Він та ОСОБА_20 відійшли за кут будинку та розмовляли по роботі, ОСОБА_16 та ОСОБА_18 не підходили, потім він та ОСОБА_20 почали повертатися та ОСОБА_16 запропонував з ним відійти. Вони відійшли в сторону та знаходилися навпроти під`їзду, він йшов попереду та відчув удар по плечу монтировкою, від якого він впав та ОСОБА_16 почав наносити йому удари ногами в область ребер. ОСОБА_16 був нахилений над ним та знаходився над ним на відстані 30-40 см. Пістолет знаходився у нього в внутрішньому кармані бушлата, в який він був одягнений, пістолет випав з кармана прямо йому в праву руку, в ньому було 4 патрони, було темно, він стріляв в повітря, щоб налякати ОСОБА_16 , але всі 4 патрони попали ОСОБА_16 в лоб. Після цього він викликав швидку та поліцію, пістолет поклав на лавку та чекав на їх приїзд. Всі ці обставини він не повідомляв одразу працівникам поліції, бо не вважав за потрібне.
Не зважаючи на не визнання обвинувачем винуватості, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за ознаками спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, доведена повністю сукупністю зібраних та досліджених в ході досудового та судового слідства доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 17.11.2017 року він разом із ОСОБА_22 були в гостях у ОСОБА_17 , розпивали алкогольні напої. ОСОБА_8 є сином ОСОБА_17 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_23 постійно телефонує до ОСОБА_24 та турбує її, вони з ОСОБА_25 вирішили піти до ОСОБА_23 та поспілкуватися. Після цього він та ОСОБА_20 пішли до ОСОБА_23 додому, він постукав у вікно квартири, в якій мешкає ОСОБА_23 , але ОСОБА_23 не вийшов, потім вони телефонували ОСОБА_23 , але ОСОБА_23 відповів, що його не має вдома . Після цього вони сіли на лавочку біля під`їзду, вийшли із під`їзду сусіди, вони ще з ними вирішили посидіти. Вже було темно, він разом із ОСОБА_25 та сусідами ОСОБА_23 сиділи біля під`їзду на лавці та вживали алкогольні напої. Через деякий час з під`їзду вийшов ОСОБА_23 , ОСОБА_26 запропонував ОСОБА_23 відійти за кут будинку та поговорити, після чого вони пішли. Коли ОСОБА_23 та ОСОБА_20 повернулися, він також попросив ОСОБА_23 відійти з ним поговорити та вони відійшли на відстань приблизно 10м. від під`їзду. Потім вони почали розмовляти, ОСОБА_23 поводився грубо, він почав штовхати ОСОБА_23 в плече рукою декілька раз, у ОСОБА_23 в руці був пістолет, вони стояли один навпроти одного та ОСОБА_23 почав стріляти, вистрелив 4 рази. Бійки між ними не було, була штовханина. ОСОБА_23 вийшов з під`їзду вже з пістолетом. Орловський є його однокласником, в цей день 17.11.2017 він йому не телефонував, до цих подій він спілкувався з ОСОБА_15 приблизно за два тижні. Швидку викликали сусіди.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що 17.11.2017 приблизно о 22 год. він прийшов до матері - ОСОБА_17 , у неї в гостях вже був ОСОБА_16 , вони втрьох випили горілки. Мати говорила, що ОСОБА_23 її пригнічує, вимагає щось, тому вони з ОСОБА_16 вирішили піти до ОСОБА_23 . Коли вони прийшли до ОСОБА_23 , то його вдома не було, вони сіли біля під`їзду, вийшли сусіди та вони всі разом почали вживати алкогольні напої. Приблизно о 22-23 год. з під`їзду вийшов ОСОБА_23 , підійшов до нього та спитав що він хотів. Після цього він та ОСОБА_23 відійшли за кут будинку поспілкуватися, потім вони підійшли до під`їзду, де всі сиділи та ОСОБА_16 позвав ОСОБА_23 відійти. Вони відійшли в сторону та стали навпроти під`їзду, почали сваритися. Після цього він почув 4 хлопки, потім ОСОБА_23 підійшов до під`їзду з пістолетом та сів на лавку, а ОСОБА_16 прийшов з обличчям, яке все було залите кров`ю, після цього сусіди викликали швидку. У ОСОБА_16 на обличчі було 4 дірки , на ОСОБА_23 ніяких побоїв не було, бійки між ними також не було.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснила, що в жовтні чи в листопаді 2017, точно не пам`ятає, вона разом із своїм чоловіком сиділа на лавці біля під`їзду, до них підійшли двоє та запитали чи живе ОСОБА_23 в цьому будинку, вони відповіли що живе. Через деякий час ОСОБА_23 вийшов на вулицю, до нього підійшли ці хлопці та вони відійшли в сторону. Крику та бійки не було, потім вона почула постріл, як з пістолета. Потім до них підійшов ОСОБА_23 , а за ним той хлопець, у якого з голови текла кров. Після чого, ОСОБА_23 вони не пустили додому, він сів біля них на лавці та тримав в руках пістолет, вони викликали швидку та надали допомогу пораненому хлопцю. ОСОБА_23 та потерпілий стояли навпроти під`їзду та вона бачила як все відбувалося. Інший хлопець, який прийшов разом із потерпілим, в той момент , як ОСОБА_23 та потерпілий відійшли в сторону, щоб поговорити, знаходився поряд з нею. Вона чула вистріли, але не може сказати їх кількість. Один із хлопців говорив, що він прийшов до ОСОБА_23 , щоб попросити його не турбувати його матір. На обвинуваченому не було ніяких тілесних ушкоджень, а на потерпілому була кров.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , яка працює на приймальному відділенні в лікарні, пояснила, що коли привезли потерпілого, йому одразу була надана допомога, більше нічого не пам`ятає.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України , також підтверджується письмовими доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування, а саме:
- Протоколом огляду місця події від 17.11.2017, т.1, а.с.78-88, з фото таблицями до нього, згідно якого в присутності двох понятих було оглянуто ділянку місцевості, розташовану біля буд. №16 по вул. В.Терещенка в м. Кривому Розі, на якій виявлено предмет, схожий на револьвер, краплі крові, дві пляшки спиртних напоїв;
- Висновком експерта № 30/3.1/3153 від 23.11.2017, т.1, а.с.101-105, згідно якого, револьвер, вилучений 17.11.2017 в ході огляду місця події поблизу буд. №16 по вул.В.Терещенка в м.Кривому Розі у ОСОБА_3 до категорії вогнепальної зброї не відноситься, виготовлений промисловим способом і є револьвером Флобера моделі «PROFI», виробництва компанії « ZBROIA» (Україна), калібру 4 мм., серії НОМЕР_2 , призначеним для тренувальних стрільб поза спеціальних приміщень та майданчиків. Револьвер придатний до стрільби. Два патрони, вилучені в ході огляду місця події, до категорії боєприпасів не відносяться, є патронами Флобера кільцевого запалення, калібру 4 мм., промислового виготовлення, призначеними для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень та майданчиків. Чотири гільзи вилучені там же, є стріляними гільзами патронів Флобера кільцевого запалення калібру 4 мм. промислового виготовлення. Два патрони до стрільби придатні;
- Постановою про долучення речових доказів від 23.11.2017, т.1, а.с.106, згідно якої пістолет «Флобер», два патрони, чотири стріляні гільзи визнані речовими доказами та передані до камери схову речових доказів Тернівського ВП;
- Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.12.2017, т.1, .с.116-118, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_7 , статиста та в присутності двох понятих, згідно якого, потерпілий ОСОБА_7 розповідає про обставини події та показує на місці події розташування його та обвинуваченого, вказує на те, як саме обвинувачений стріляв в нього;
- Висновком судово-медичного експерта за № 2132, т.1, а.с.121-122, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 на тілі малися вогнепальні поранення та садна обличчя, садна лобної області ліворуч виникли від ударної дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею. Вогнепальні поранення виличної, нижньо-щелепної області виникли від дії тупого твердого предмета, яким могла бути куля при пострілі з невизначеної зброї. За своїм характером виявлені ушкодження як в сукупності , так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки П.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6. Давність виявлених ушкоджень може відповідати 17.11.2017. Потерпілий під час спричинення йому тілесних ушкоджень був звернений обличчям в бік напрямку дії травмую чого предмету (предметів). Тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути при механізмі, вказаному самим потерпілим в ході слідчого експерименту. Судово-медичних даних про те, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли при падінні з височини власного зросту та ударі об стіну чи підлогу як з прискоренням тіла, так і без нього немає;
- довідками № 1185 та № 9080, Криворізької міської лікарні №7, т.1, а.с.123-124, згідно яких 17.11.2017 о 21.50 ОСОБА_7 звернувся до приймального відділення з приводу пострілу зі зброї. Встановлено діагноз: кульові поранення, інородні тіла, нижньо-щелепної області, ліворуч садна лоба. Вживання алкоголю, направлений на рентген.
Також, за клопотанням сторони обвинувачення, безпосередньо в судовому засіданні судом здійснено перегляд відеозапису проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 т.1, а.с.119.
Крім того в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , які пояснили, що вони не були безпосередніми свідками події, яка сталася, та можуть лише надати характеристику особи обвинуваченого, який є їх сусідом, постійно вживає алкогольні напої та є агресивним.
Аналізуючи покази свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_33 , ОСОБА_32 , в сукупності із зібраними та дослідженими в ході досудового та судового слідства доказами, суд вважає покази вказаних свідків не належними доказами, оскільки вони не містять жодних обставин, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, в розумінні ст.85 КПК України.
Також, судом в судовому засіданні були допитані свідки захисту: ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 .
Так, свідок ОСОБА_34 , яка перебуває з обвинуваченим в дружніх стосунках та в неприязнених відносинах з потерпілим, в судовому засіданні пояснила, що вона, її колишній співмешканець ОСОБА_15 та її кума ОСОБА_37 перебували в неї вдома. В цей час до ОСОБА_15 зателефонував ОСОБА_16 та сказав, що вони вже випили багато горілки та в них закінчилися гроші, а ОСОБА_14 , яка є коханкою ОСОБА_16 , сказала, що у ОСОБА_23 є багато грошей, тому його треба вбити та забрати гроші. ОСОБА_15 говорив ОСОБА_16 , щоб він туди не йшов. Після цього, ОСОБА_15 зателефонував ОСОБА_23 та повідомив, що до нього йде ОСОБА_16 . Через деякий час знову зателефонував ОСОБА_16 та сказав , що вони йдуть до ОСОБА_23 , а потім зателефонував та сказав, що він в лікарні. Вона спілкується з ОСОБА_23 щодня та про обставини, які вона розповідає, ОСОБА_23 дізнався наступного дня після події.
Свідок захисту ОСОБА_35 в судовому засіданні пояснив, що точної дати події він не пам`ятає, але пам`ятає, що до нього в двері постукав ОСОБА_23 та сказав, що на вулиці порушують прядок та спокій, попросив вийти разом із ним. Коли вони вийшли на вулицю, то побачили, що на лавці сидять сусіди: ОСОБА_38 , ОСОБА_19 ( ОСОБА_18 ) ОСОБА_39 та її співмешканець. В стороні стояло 2 невідомих йому чоловіків, до яких пішов ОСОБА_23 , він також підійшов до них, але йому пояснили що все добре і вони лише бажають поспілкуватися з ОСОБА_23 , тому він пішов по своїм справам. Коли він повернувся, вже були працівники поліції та швидка. У невідомого хлопця йшла кров, а ОСОБА_23 тримався за плече. ОСОБА_23 говорив, що він вистрелив в потерпілого. Про те, що ті двоє хлопців погрожували , ОСОБА_23 розповідав йому вже після всіх цих подій. Про те, що ОСОБА_23 хотіли вбити та забрати гроші, він дізнався від самого обвинуваченого, вже після всіх цих подій.
Свідок захисту ОСОБА_40 в судовому засіданні пояснив, що про обставини події він дізнався на наступний день після них, від самого ОСОБА_23 , який говорив, що його вдарили монтіровкою по плечу, а він вистрелив. Особисто він нічого не чув та не бачив.
До пояснень свідків захисту ОСОБА_41 , ОСОБА_35 , суд відноситься критично, оскільки вказані свідки не були безпосередніми свідками події, що сталася, про обставини події дізналися зі слів самого обвинуваченого.
До пояснень свідка ОСОБА_34 , яка перебуває з обвинуваченим в дружніх стосунках, суд також відноситься критично, оскільки вона не була безпосереднім свідком події, в судовому засіданні давала покази про зміст телефонної розмови , яка відбулася між обвинуваченим ОСОБА_23 та її співмешканцем ОСОБА_15 , між потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , тобто безпосередньо з даним свідком ні обвинувачений, ні потерпілий розмови не вели, зміст розмови їй став відомий з пояснень іншої особи, яка не давала пояснень безпосередньо в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_16 в судовому засіданні вказував, що в день події не телефонував ОСОБА_15 , тому показання даного свідка є суперечливими та такими, що не підтверджуються іншими доказами, як це передбачено ст.97 КПК України, дослідженими під час розгляду кримінального провадження.
Судом було в судовому засіданні досліджено висновок спеціаліста № 2058 від 06.12.2017, т.1, а.с.183, згідно якого самим обвинувачем зазначені такі обставини справи: 18.11.2017 близько 21.00 год. на вулиці двоє невідомих наносили йому удари в область плеча праворуч та по рукам. З довідки 7-ої лікарні на ім`я ОСОБА_3 відомо, що 20.11.2017 ОСОБА_23 був оглянутий травматологом, зі слів травма хуліганська 18.11.2017. На рентгенограмі правого плечового суставу в прямій проекції від 20.11.2017 травматичних пошкоджень костної тканини не виявлено. Діагноз: забій правого плечового суставу. Больовий синдром. Забійні ссадна правої кисті. Характер виявлених ушкоджень, при первинному обстеженні, а саме ступінь їх загоєння (дані медичних документів), свідчать , що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваним. За своїм характером виявлені ушкодження як в сукупності , так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки П.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.
Стосовно вказаного висновку спеціаліста № 2058 від 06.12.2017 слід зазначити, що обвинувачений при обстеженні вказував, що отримав тілесні ушкодження від двох невідомих йому осіб 18.11.2017, але в судовому засіданні обвинувачений вказував, що він до обставин події, яка сталася 17.11.2017 був раніше знайомий як з потерпілим ОСОБА_16 так і з свідком ОСОБА_20 . Крім того, за даним кримінальним провадженням, подія сталася 17.11.2017, а обвинувачений під час обстеження вказує на спричинення йому тілесних ушкоджень вже 18.11.2017, тому вказаний висновок спеціаліста суд не може врахувати, як доказ спричинення потерпілим тілесних ушкоджень обвинуваченому, на чому наполягав сам обвинувачений в судовому засіданні.
До пояснень обвинуваченого з приводу того, що він захищався та потерпілий ОСОБА_16 спричинив йому тілесні ушкодження монтіровкою, суд відноситься критично, оскільки вони не підтверджується письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду та показами свідків, які були допитані в судовому засіданні.
Так , в судовому засіданні було досліджено протокол огляду місця події від 17.11.2017, т.1, а.с.78-88, з фото таблицями до нього, згідно якого в присутності двох понятих було оглянуто ділянку місцевості, розташовану біля буд. №16 по вул. В.Терещенка в м. Кривому Розі, на якій знаходився обвинувачений ОСОБА_23 та потерпілий ОСОБА_16 , але монтіровки виявлено не було. Також, в судовому засіданні були допитані свідки події, які також не підтверджують факту нанесення ударів потерпілим монтіровкою та не підтверджують взагалі її наявність у потерпілого, тому до даних пояснень обвинуваченого суд відноситься критично та розцінює їх як спосіб захисту.
Так, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім того, оцінюючи докази, суд керується вимогами ст. 94 КПК України, за якими суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи зібрані у справі докази, суд також враховує прецеденту практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Нечипорук і Йонкало проти України» (п.150) від 21.04.2011 року та «Кобець проти України» (п.43) від 14.02.2008 року, згідно яких суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Таким чином, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає зібрані у справі докази належними та допустимими, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, у повній мірі узгоджуються між собою, і судом не встановлено жодних істотних порушень прав і свобод людини під час їх отримання. Будь-яких інших доказів сторонами, які були рівними і вільними у використанні своїх процесуальних прав у межах і у спосіб, передбачений КПК України, суду не надано.
Аналізуючи показання обвинуваченого, дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, виходячи із сукупності досліджених судом обставин, знаряддя злочину, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та кваліфікує його дії за ч. 1 ст.125 КК України за ознаками спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до положення, викладеного у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно п.6 п.4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (із змінами, внесеними згідно із Законом України № 321-IX від 03.12.2019), у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах.
Згідно ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Так, обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України ( в редакції, що діяла на час вчинення злочину) відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, не одружений, під наглядом лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебував та не перебуває.
Пом`якшуючих покарання обставин, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обтяжуючих покарання обставин, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Разом з тим, суд вважає необхідним врахувати обставини, які мають суттєве значення для призначення покарання.
В судовому засіданні обвинувачений не визнав вину у скоєному, вважаючи, що він захищався, проте судом не встановлено обставин щирого каяття, оскільки щирим каяттям у вчиненому вважається, якщо воно ґрунтується на визнанні особою своєї винуватості, проявом співчуття з приводу скоєного та реальним бажанням виправити ситуацію, що склалася, обвинувачений не проявив усвідомлення неправомірності своїх діянь.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив, що «… Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
При застосуванні обвинуваченому кримінального покарання, суд додержується вимог справедливості, закріплених в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.
Згідно ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Приймаючи до уваги обставини справи, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.
Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експерта, підлягають стягненню з обвинуваченого в порядку ст. 122, 124 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Крім того, під час судових дебатів захисник обвинуваченого просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, оскільки на час розгляду справи закінчилися строки давності, обвинувачений та прокурор не заперечували.
Згідно ч.1 п.1 ст. 49 КК України ( в редакції, що діяла на час вчинення злочину), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.
Такий же строк звільнення від кримінальної відповідальності /два роки/, передбачений ст.49 КК України / в редакції від 01.06.2020/ за вчинення кримінального проступку, зміни до якої були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (із змінами, внесеними згідно із Законом України № 321-IX від 03.12.2019), та діяння вчинене за ст.125 КК України у зв`язку із набранням чинності вказаним Законом відноситься до кримінального проступку.
Оскільки строк звільнення від кримінальної відповідальності не змінився, зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі, відповідно до ст.5 КК України не застосовується.
Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах передбачених ст.49 цього Кодексу.
Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності.
За матеріалами кримінального провадження, під час судових дебатів сторона захисту звернулася до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого положень ст. 49 КК , обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду заперечував свою винуватість, але не заперечував проти закриття кримінального провадження.
Так, 17.11.2017 було вчинено злочин передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України ( в редакції, що діяла на час вчинення злочину) відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, на час розгляду кримінального провадження, а саме 02.07.2020, минуло понад два роки, тобто закінчився встановлений п.1 ч.1 ст.49 КК України строк притягнення до кримінальної відповідальності, тому відповідно до ч.5 ст.74 КК України, обвинуваченого слід звільнити від призначеного покарання на підставах передбачених ст.49 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369,370,371 КПК України, суд -
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850
/ вісімсот п`ятдесят/ гривень на користь держави.
Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання на підставах передбачених ст.49 цього Кодексу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи зброї № 30/3.1/3153 від 23.11.2017 в розмірі 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 60 коп.
Речові докази:
- пістолет «Флобер», два патрони, чотири стріляні гільзи, які згідно квитанції №71 знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Тернівського ВП- знищити;
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя: