ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 746/32/16-к
провадження № 51-3271км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 07 травня 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Прилуки Чернігівської області, який зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , раніше судимий:
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст.121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст.121 КК та призначено йому покарання
за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років;
за ч. 2 ст.121 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, за вчинення яких ОСОБА_7 засуджено вироком Срібнянського районного суду від 29 грудня 2015 року, та інших злочинів, вчинених обвинуваченим до постановлення попереднього вироку, за які його засуджено за цим вироком, шляхом часткового складання призначених покарань, а саме: - остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів за цим вироком, до якого частково приєднано покарання за попереднім вироком Срібнянського районного суду від 29 грудня 2015 року, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 прийнято обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту, тобто з 24 грудня 2015 року, із зарахуванням цього періоду в час відбування покарання.
На підставі ст. 72 КК зараховано у строк відбування покарання перебування ОСОБА_7 під вартою в Чернігівському слідчому ізоляторі з 24 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Вирішено питання про стягнення із засудженого на користь держави в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи у цьому кримінальному провадженні, а також долю речових доказів.
Як встановив суд першої інстанції, 04 листопада 2015 року близько 15:00 обвинувачений ОСОБА_7 з метою з`ясування особистих стосунків із ОСОБА_8 , прийшов до будинку на АДРЕСА_2 , де проживала остання. Зайшовши до приміщення будинку через незамкнені двері, ОСОБА_7 виявив, що ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння спала на ліжку. Скориставшись цим, ОСОБА_7 взяв її двома руками за ногу та різким рухом стягнув з ліжка, внаслідок чого ОСОБА_8 впала на підлогу обличчям донизу, вдарилась при цьому передньою частиною голови об підлогу та перевернулася догори головою. Одразу після цього ОСОБА_7 , взявши в руку взуття, яке було поруч на підлозі, завдав ним одного удару в навколоочну ділянку лівого ока потерпілої. Надалі ОСОБА_7 завдав правою долонею декілька ударів по щоках потерпілій, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, синців та саден голови, крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, субдурального крововиливу, субарахноїдального крововиливу. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №297 від 11січня 2016 року ці тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
08 листопада 2015 року близько 21:00 обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин до ОСОБА_8 , знову прийшов до її будинку. Зайшовши до приміщення будинку через незамкнені двері, ОСОБА_7 виявив ОСОБА_8 , яка лежала на підлозі в тій же кімнаті, в якій він 04 листопада 2015 року залишив її після заподіяння тілесних ушкоджень. Далі ОСОБА_7 умисно неодноразово наступив на передню поверхню грудної клітки та живіт потерпілої ногою, взутою в сандалі, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітки та живота, численних двобічних переломів ребер, двобічного гемотораксу, розриву правої долі печінки, внутрішньочеревної кровотечі, внаслідок яких настала смерть потерпілої. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №297 від 11січня 2016 року ці тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Безпосередньою причиною смерті була масивна кровотеча, що підтверджено наявністю рідкоі крові в обох плевральних порожнинах (близько по 200 мл у кожній) та черевній порожнині (близько 1500 мл), малокрів`я внутрішніх органів, полосатих крововиливів під ендокардом лівого шлуночка (плями Мінакова).
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 07 травня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 задовольнив частково.
Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінено. На підставі ст. 72 КК зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2015 року по 07 травня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання як на докази показання ОСОБА_7 , надані Срібнянському районному суду Чернігівської області.
В іншій частині вирок залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скаргзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК та закриття провадження щодо останнього в цій частині. Обгрунтовуючи свої вимоги, скаржник зазначає про невідповідність судових рішень фактичним обставинам справи, порушення прав засудженого на захист, у звязку з відсутністю захисника під час проведення слідчого експерименту, про застосування до ОСОБА_7 недозволених методів досудового розслідування та невідповідность ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав подану ним касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти доводів, викладених у касаційній скарзі захисника, та просив відмовити у її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Кримнільного процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За приписами ч. 3 ст. 419 КПК ухвала суду апеляційної інстанції, крім іншого, має містити мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Суди першої та апеляційної інстанцій цих вимог дотрималися.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник не погоджується зі встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження, що за ст. 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку.
Проте, вказані доводи були перевірені судом апеляційної інстанції, який проаналізував усі доводи, викладені в апеляційних скаргах, навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження і дати правильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 .
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та підтверджений доказами, які досліджені та оцінені за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 визнав, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК. Зазначив, що невизнання вини обвинуваченим суд першої інстанції правильно розцінив як версію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення.
Щодо доводів сторони захисту в частині порушення права обвинуваченого на захист на стадії досудового розслідування, зокрема, під час проведення слідчого експерименту без захисника, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Суд першої інстанції у вироку обґрунтував свої висновки щодо відсутності порушень прав обвинуваченого під час проведення слідчого експеременту.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд перевірив та навів мотиви, з яких виходив, спростовуючи доводи захисту в цій частині, з чим погоджується і колегія суддів.
Так, відповідно до памятки про процесуальні права та обовязки (т. 1, а.с. 128,129) та протоколу розяснення права на захист (т.1, а.с. 130), під час проведення слідчого експерименту підозрюваному ОСОБА_7 були розяснені його права, у тому числі право мати захисника, але він добровільно від цього відмовився, а тому доводи скарги в цій частині є безпідставними.
Щодо доводів захисника про застосування до ОСОБА_7 недозволених методів ведення слідства, колегія суддів зазначає наступне.
Європейський Суд з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року у п.162. зазначив, «… що коли особа висуває небезпідставну скаргу на погане поводження з нею, яке було таким, що порушує статтю 3 Конвенції, це положення, взяте у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи,

визначені в Конвенції", за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування».
Розглядаючи кримінальне провадження після скасування вироку апеляційним судом, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вироку Срібнянського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2016 року обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро покаявся та детально розповів про обставини вчинення кримінального злочину. Як в ході розгляду кримінального провадження Срібнянським районним судом, так і під час перегляду Апеляційним судом вироку суду першої інстанції, про застосування незаконних методів досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 не заявляв. З протоколу проведення слідчого експерименту від 11 листопада 2015 року, який зафіксований на відеозапис, суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 давав показання послідовно, логічного та добровільно. Проаналізувавши матеріали справи, суд визнав такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 недостовірними.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в частині цих доводів сторони захисту, апеляційний суд зазначив, що вони не заслуговують на увагу, оскільки під час досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі і в апеляційній інстанції, ОСОБА_7 про застосування незаконних методів не заявляв.
Таким чином доводи сторони захисту в цій частині були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанції, з висновками яких погоджується і колегія суддів.
Вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено обґрунтування ухвалених рішень та мотиви, якими керувалися суди. Доводами захисника, зазначеними в касаційній скарзі, цього не спростовано.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3