Справа № 497/614/2020
Провадження № 1-кс/497/217/2020
УХВАЛА

20.05.2020 року Болградський районний суд Одеської області в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,-
ВСТАНОВИВ:
19.05.2020 року старший слідчий СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна.
З клопотання вбачається, що 18.05.2020 року близько об 11:00 годині, ОСОБА_5 керуючи мопедом Honda-Dio, без реєстраційного номеру, по вул.Варненська в м.Болград, біля домоволодіння № 64, наїхав на пішохода ОСОБА_6 , в результаті чого останній спричиненні тілесні ушкодження.
За вказаним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 18.05.2020 року, за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 286 КК України.
Під час огляду місця ДТП вилучено мопед Honda-Dio, без реєстраційного номеру. Досудовим розслідуванням встановлено, що фактичним володільцем вилученого мопеду є ОСОБА_7 , однак будь-які документи у нього щодо володіння цим мопедом у нього відсутні. На час ДТП ОСОБА_7 мав намір продати цей мопед ОСОБА_5 , для цього останній за кермом мопеду перевіряв його технічний стан.
Враховуючи, що вилучений мопед є знаряддям вчинення ДТП, на ньому зберіглися сліди вчиненого ДТП та по ньому необхідно провести експертні дослідження щодо його технічного стану, у зв`язку з цим мопед було визнано речовим доказом, тому є необхідність у накладенні арешту на тимчасове вилучене майно мопед Honda-Dio, без реєстраційного номеру, що обумовлено в першу чергу необхідністю збереження речового доказу.
Старший слідчий СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.
Фактичний володілець майна ОСОБА_7 надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти клопотання заперечень не висловив. ОСОБА_5 також надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.
Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку щодо задоволення клопотання, виходячи з наступного.
У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
В судовому засіданні встановлено, що 18.05.2020 року до чергової частини Болградського ВП надійшло повідомлення про те, що 18.05.2020 року по вул.Варненська, 64 в м.Болград сталася ДТП за участю мопеда «Хоnda» під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наслідками чого останньої спричинено тілесні ушкодження у вигляді переламу правої гомілкової кістки. (ЖЄО №1456 від 18.05.2020 року).
Вказані відомості 18.05.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.286 КК України.
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.05.2020 року вбачається, що на місці події виявлено та вилучено мопед Honda-Dio, а з протоколу допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вбачається, що саме на цьому транспортному засобі було вчинено наїзд на пішохода ОСОБА_6 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження є всі підстави обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, про що свідчать отримані пішоходом тілесні ушкодження. Також слідчим доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, буде використано, як доказ у кримінальному провадженні, а саме як знаряддя вчинення ДТП.
Оцінивши обставини визначені ст.ст. 132,170 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим і підлягає задоволенню, так як вищезазначене майно, є речовим доказом у кримінальному правопорушенні, та вважає необхідним застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вилученого майна,.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132,170-173,395 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання старшого слідчого СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000135 від 18.05.2020 року, а саме на:
- мопед Honda-Dio, без реєстраційного номеру, білого кольору, який знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_7 .
Транспортний засіб мопед Honda-Dio передати на зберігання до Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, за адресою: Одеська область, м.Болград, пр-т Соборний, 97.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1