УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що Лівобережним відділенням поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00002782 від 30.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 29.12.2019 близько 22.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усно домовився із ОСОБА_9 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, здійснити вимагання у знайомого їм ОСОБА_10 грошових коштів за нібито існуючий борг перед ОСОБА_7 .

Вступивши таким чином у попередню змову, ОСОБА_7 та

ОСОБА_9 , реалізовуючи свій спільний умисел, діючи з корисливими мотивом і метою, направились до місця проживання ОСОБА_10 , при цьому ОСОБА_9 взяв із собою спеціальне знаряддя заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, зовні схожий на кастет, про що було відомо і ОСОБА_7 .

Далі близько 22.00 год. 29.12.2019 ОСОБА_7 ОСОБА_11 підійшли до місця проживання ОСОБА_10 домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_12 . Відчинивши хвіртку, ОСОБА_7 без будь-якого на те дозволу увійшов на територію вищевказаного домоволодіння, підійшов до вхідних дверей будинку та почав стукати у вхідні двері. Коли з будинку вийшов ОСОБА_10 , ОСОБА_7 одразу в грубій формі, застосовуючи ненормативну лексику, усно висловив йому незаконну вимогу передати грошові кошти в рахунок погашення вищевказаного неіснуючого боргу, погрожуючи в разі невиконання цієї вимоги нанести йому тілесні ушкодження та позбавити його життя. Вказану погрозу ОСОБА_10 сприйняв як реальну для виконання.

ОСОБА_13 та ОСОБА_10 підбіг ОСОБА_9 , який спробував нанести ОСОБА_10 удар кулаком руки в обличчя, проте, останній схопив руку нападника, а тому удар нанесений не був. Тоді з будинку вийшла матір ОСОБА_10 ОСОБА_12 , яка почала кричати на ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і вимагати від них залишити територію її домоволодіння, що вони і зробили. Після цього ОСОБА_10 і ОСОБА_12 повернулись до будинку.

Однак, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не зупинились на вчиненому та продовжили реалізацію свого спільного злочинного умислу. Так, ОСОБА_7 повернувся на територію вищевказаного домоволодіння, пошкодив наявну там металеву драбину, яку вирвав із землі, при цьому розбивши шиферний лист. Далі ОСОБА_7 узяв до рук уламки шиферу та почав з силою кидати їх по віконному склу, внаслідок чого пошкодив це скло.

На гуркіт від дій ОСОБА_7 з будинку знову вийшов ОСОБА_10 , який, намагаючись припинити дії ОСОБА_7 , вступив із ним в сутичку, в ході якої повалив ОСОБА_7 на землю. Однак, останній обхопив руками ОСОБА_10 та збив його з ніг, після чого стрибнув на праву руку ОСОБА_10 та наніс йому один удар кулаком правої руки в ліве плече, внаслідок чого ОСОБА_10 згідно з випискою з медичної картки амбулаторного хворого від 29.12.2019 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому голівки 2-ої п`ястної кістки правої кисті без зміщення.

Під час зазначеної сутички до входу в будинок повернувся ОСОБА_9 , а також із будинку вийшли ОСОБА_12 , вітчим ОСОБА_10 ОСОБА_14 , та брат ОСОБА_10 ОСОБА_15 . Побачивши їх, ОСОБА_9 , продовжуючи спільні з ОСОБА_7 злочинні дії, узяв до рук спеціальне знаряддя заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, зовні схожий на кастет, одягнув його на праву руку та, застосовуючи таким чином насильство, небезпечне для життя та здоров`я в момент заподіяння, умисно наніс цим предметом один удар в щелепу ОСОБА_14 з лівого боку, від чого останній упав та втратив свідомість. Внаслідок цього ОСОБА_14 згідно з випискою з медичної картки амбулаторного хворого № 30686 від 29.12.2019 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани верхньої губи.

В цей час ОСОБА_12 голосно повідомила, що викликає працівників поліції, та на галас на подвір`я увійшов ОСОБА_16 , який проходив поряд і побачив своїх знайомих. Після цього ОСОБА_16 відтягнув ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і вийшов разом із ними з території вищевказаного домоволодіння, після чого вони залишили місце події.

При всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, 30 грудня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця, українця, з середньою освітою, неодруженого, тимчасово непрацючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , - повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_7 підтверджується зібраними доказами, а саме: Протоколом огляду місця події від 29.12.2019; Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 ; Протоколами допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Іншими матеріалами кримінального провадження. ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років.
Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я, що свідчить про антисоціальну поведінку підозрюваного та те, що він перебуваючи на волі може продовжити свою злочину діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується характеристикою останнього, зокрема тим, що ОСОБА_17 систематично погрожував потерпілому розправою у разі якщо останній не поверне грошові кошти. Також, ОСОБА_4 відомо про те, де проживають потерпілі у кримінальному провадженні та відомі свідки у кримінальному провадженні, що не виключає можливості вжиття ОСОБА_4 заходів для впливу на потерпілого та свідків. Крім того, він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Окрім того, ОСОБА_4 вагомих соціальностримуючих факторів таких немає, а тому може переховуватись як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи у суді. Вказані вище ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам.

Дані підстави свідчать про неможливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, так як ОСОБА_4 вчинив злочин із застосуванням насильства, в разі постановлення ухвали про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід не визначати йому розмір застави, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували з приводу обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважають, що підозра необґрунтована та просили відмовити в обрані запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження № 0002782, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 194 ч. 1 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.177 ч. 2 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені 30.12.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002782 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України.

30.12.2019 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.189 КК України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

На думку суду, відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.

Санкція ч.3 ст.189 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років із конфіскацією майна.

У відповідності з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 є особою, яка раніше не судима та підозрюється у вчиненні злочину за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до 10 років, а тому відноситься до кола осіб до яких може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні злочину за яке законом передбачена максимальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, суд також враховує особу підозрюваного, який не працює, тобто не має постійного джерела доходу, не одружений, осіб на утриманні не має, що в свою чергу свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів, крім того, останній систематично погрожував потерпілому розправою у разі якщо він не поверне грошові кошти, а тому суд підчас розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчиняти інші злочини, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.

Вимога слідчого та прокурора в частині застосування до підозрюваного даного запобіжного заходу без визначення розміру застави задоволенню не підлягає з наступних підстав..

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Суд звертає увагу на те, що вищевказаною статтею, законодавець надає право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, однак дана стаття не є нормою прямої дії, тобто не містись обов`язкового характеру, а тому враховуючи те, що ОСОБА_7 хоча підозрюється у вчиненні злочину, який був вчинений із застосуванням насильства, однак враховуючи обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що підозрюваний має постійне місце проживання, зареєстрований, а тому з метою надання підозрюваному права на альтернативний вид запобіжного заходу, слідчий суддя вважає за доцільним визначити підозрюваному розмір застави.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії», ухваленому Великою Палатою від 28 вересня 2010 року за № 12050/04, сума застави за звільнення з-під варти заявника не була надмірною. У рішенні, у справі «Мангурас проти Іспанії», Європейський суд з прав людини постановив, що не було порушено ч. 3 ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наступних підстав: «Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи. Органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більш того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується».

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395, 400 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Визначити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 з 30 грудня 2019 року, тобто з моменту затримання до 06 год. 00 хв. 27 лютого 2020 року в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 27 лютого 2020 року.

Одночасно визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, які можуть бути внесені як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, не відлучатись з населеного пункту, де він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, заборонити спілкуватися з потерпілим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_14 .

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

В іншій частині - відмовити.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя