Ухвала
03 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 712/13514/17
провадження № 51-1226ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2020 року щодо нього,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 березня 2020 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через

її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК)та надано строк для усунення недоліків.
У вищевказаній ухвалі, крім іншого, зазначалося, що ОСОБА_4 вказуючи

на недопустимість ряду доказів, не конкретизував, яких істотних порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 412 КПК. Також, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений не обґрунтував свої доводи,

у відповідності до ст. 413 КПК.

На виконання зазначеної ухвали, ОСОБА_4 повторно подав касаційну скаргу, проте недоліків касаційної скарги не усунув. Зокрема, засуджений повторно зазначає про допущенні судами першої та апеляційної інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, наводячи в підтвердження цього доводи про неналежність окремих доказів, що, відповідно до ст. 433 КПК

не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений повторно не зазначає яких порушень допустилися суди з огляду на ст. 413 КПК, обмежившись посиланням на ст. 263-1 Кримінального кодексу України та не обґрунтувавши в чому саме полягає неправильне тлумачення закону, враховуючи, що його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 КК. Засуджений фактично заперечує встановлені судом обставини кримінального провадження та висновки щодо його винуватості

на підставі власного тлумачення та оцінки доказів у справі.

Також, засудженому роз`яснено межі перегляду судом касаційної інстанції, однак він повторно посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа

не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, зважаючи на те, що засуджений ОСОБА_4 недоліків касаційної скарги не усунув, суд приходить

до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Повертаючи касаційну скаргу, Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги

не позбавляє засудженого права повторно звернутися до суду касаційної інстанції

в порядку, передбаченому КПК України, в межах строку на касаційне оскарження.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2020 року з усіма доданими до неї матеріалами повернути ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3