ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/827/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1252/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Астрахань Російської Федерації, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.01.2018 вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень

Визнано винним у вчиненні злочину, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від призначеного покарання звільнено з іспитовим терміном в 2 (два) роки.

Згідно вимог ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено Вирок Дергачівського районного суду Харківської області відносно ОСОБА_7 від 16.01.2018 виконувати самостійно.

Згідно вироку 02 грудня 2017 року в нічній час доби ОСОБА_7 знаходячись в м. Дергачі Харківської області, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, переслідуючи мету збагачення за рахунок скоєння злочину, прослідував до паркану домоволодіння АДРЕСА_2 , через який переліз і таким чином проникнув на території двору.

Знаходячись в дворі вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 впевнившись, що його подальші злочинні дії ніким помічені не будуть, продовжуючи та реалізовуючи свій злочинний намір, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_8 на суму 10676 гривень 79 копійок.

10.12.2017 в 04 години 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в м. Дергачі Харківської області, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, переслідуючи при цьому корисливу мету, прослідував до домоволодіння АДРЕСА_3 , після чого впевнившись, що його подальші дії ніким помічені не будуть, через відчинену хвіртку зайшов до подвір`я вищевказаного домоволодіння, викрав майно потерпілої ОСОБА_9 на суму 1900 гривень.

14.12.2017 в нічний час доби, ОСОБА_7 маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, переслідуючи при цьому корисливу мету, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_4 , де переліз через хвіртку, після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що його злочинні дії ніким помічені не будуть, виставив скло на вікні домоволодіння та проник всередину, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 2165 гривень 68 копійок.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області, посилаючись на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.

При цьому зазначає, що суд, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання належним чином не мотивував свого рішення.

Крім того, судом необґрунтовано визнано у якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого.

Так ОСОБА_7 внаслідок вчинених ним злочинів спричинив матеріальні збитки на загальну суму 14742 гривні 47 копійок.

Натомість матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_7 хоча б намагався ці збитки відшкодувати.

Таким чином щире каяття обвинуваченого носило лише формальний характер, а відтак необґрунтовано визнано судом у якості обставини, що пом`якшує покарання.

Крім того, автор апеляційної скарги вважає, що розмір призначеного покарання за ч.3 ст. 185 КК України не здатен досягти мети покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 16.01.2018 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу, який на теперішній час сплачений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно ст.66 КК України, суд визнав те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у скоєному злочині.

Обставин, що обтяжує відповідальність обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином розмір та вид покарання за ч.3 ст. 185 КК України, призбачений ОСОБА_7 у виді 4 років позбавлення волі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відтак здатне досягти мети покраання, визначеній ст.. 50 КК Укрїани.

Можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції обґрунтував тим, що врахував ступінь тяжкості та всі обставини вчиненого злочину, дані про особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття.

Погоджуючись із висновком суду щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що майно викрадене ОСОБА_7 у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_8 повернуто останнім, а відтак завдана злочином шкода відшкодована в повному обсязі.

Цивільні позови жодним з цих потерпілих заявлено не було, що свідчить про відсутність в них претензій до обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_9 , згідно її заяви, яка міститься в матеріалах провадження також не має до обвинуваченого претензій матеріального або морального характеру, оскільки отримала від нього розписку про зобов`язання відшкодувати шкоду, спричинену злочином.

За таких обставин посилання автора апеляційної скарги на невідшкодування матеріального збитку є необґрунтованим.

Крім того, як вбачається із апеляційної скарги, її автор спростовує висновок суду щодо щирого каяття обвинуваченого.

Проте, згідно обвинувального акту ця обставина визнана як слідчим, який склав цей акт, так і прокурором, який його затвердив, в якості обставини, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання визнав саме щире каяття.

Звідси, колегія суддів вважає, що вказаний апеляційний довід, поряд з обставинами, наведеними вище спростовується матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 яке визнано судом першої інстанції у якості обставини що пом`якшує покарання дійсно свідчить про його відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед виражається в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та відповідає правовим висновкам, викладеними у Постанові ВС/ККС № 166/1065/18 від 18.09.2019

Також, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання колегія суддів звертає увагу і на наступне.

За майже два роки, які минули з для ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 , даних про те що він вчинив новий злочин, або іншим чином дискредитував себе матеріали провадження не містять.

Навпаки, згідно довідки ТОВ«ЮГ ПРОМ ОЙЛ» від 19.02.2020 року ОСОБА_7 працевлаштований на даному підприємстві з 19.11.2019 року.

За місцем роботи характеризується як дисциплінований та відповідальний працівник.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що пост кримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить про те, що звільнення від відбування покарання, яке застосував суд першої інстанції вже привело до позитивних змін в його особистості та створило в нього готовність до стабільної самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, яку він демонструє вже тривалий з моменту ухвалення щодо нього вироку.

Наведені обставини свідчать про правильність висновку суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді