Справа № 750/5086/19
Провадження № 1-кп/750/54/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010911 від 19 листопада 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігова, громадянки України, раніше не судимої, не працюючої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, мешканки АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої за ч. 2 ст. 345 КК України,

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2016 року у період часу з 04 год. 52 хв. по 04 год. 56 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході доставлення її працівниками поліції до медичного закладу для обстеження, знаходячись на задньому сидінні автомобіля Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_1 , батальйону управління патрульної поліції в м. Чернігові, який рухався по просп. Миру в м. Чернігові у напрямку від буд. 231 по просп. Миру до перехрестя просп. Миру та вул. І. Мазепи в м. Чернігові, під час виконання поліцейською роти № 2 батальйону УПП в м. Чернігові лейтенантом поліції ОСОБА_5 своїх службових обов`язків по охороні громадського порядку, діючи умисно, достовірно знаючи, що поліцейська роти № 2 батальйону УПП в м. Чернігові лейтенант поліції ОСОБА_5 знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків, перебуває у форменому одязі та є працівником правоохоронного органу, з метою заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, нанесла один удар долонею правої руки в область правої повіки та два удари правою ногою, взутою в чоботи з підборами, в область голови ОСОБА_5 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді синця, саден, забиття м`яких тканин обличчя, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1175 від 16.12.2016 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та суду повідомила, що 18 листопада 2016 року була у знайомих на дні народження в районі Масани м. Чернігова. Близько опівночі поверталась додому та шукаючи таксі випадково зустріла свого знайомого односельця ОСОБА_8 , який запропонував підвезти її додому. По дорозі він підібрав якогось чоловіка, після чого заїхали на автозаправну станцію. У ОСОБА_9 не було грошей, тому він попросив її купити йому каву. Вона залишила свою сумку в автомобілі та пішла за кавою, а коли повернулась та хотіла взяти сумку назад, ОСОБА_10 не віддавав та вкусив її за палець, у зв`язку з чим між ними виник словесний конфлікт, після чого вона зателефонувала на гарячу лінію 102 та викликала поліцію, яка прибула хвилин через 40. Поліції ОСОБА_10 повідомив, що вона начебто вела себе неадекватно, однак на вимогу поліції віддав сумку, після чого поліцейські, незважаючи на її заперечення, наполягли на перевірці вмісту сумки, який проводився у приміщенні АЗС. На вимогу інспектора патрульної поліції ОСОБА_5 вона сіла до їх патрульного автомобіля і їй пообіцяли, що підвезуть додому. Силоміць її до автомобіля не саджали, однак морально до цього підштовхували. Вона тимчасово знімала квартиру у м. Чернігові на вул. Одинцова, місто знає слабо і не орієнтується в ньому, не розуміла, куди її везуть, стала нервувати та поцікавилась у поліцейських, просила її висадити з автомобіля. Їй повідомили, що везуть до медичного закладу на обстеження, а коли вона стала заперечувати та намагалась забрати свою сумку, яка була у ОСОБА_5 , що сиділа поруч з нею на задньому сидінні, ОСОБА_5 нанесла їй два удари в обличчя, після чого у неї була розірвана губа, а потім удвох з іншим інспектором витягли з автомобіля, де продовжили нанесення ударів, поламали кілька ребер, грудна клітка була синя, та закували у кайданки. До медичного закладу для обстеження вона не зверталась. Жодних ударів потерпілій ОСОБА_5 вона не наносила, навпаки, вважає, що саме до неї було застосовано протиправне насильство з боку патрульних поліцейських. Не заперечує, що вела себе з поліцейськими збуджено та застосовувала ненормативну лексику, однак відносить це на рахунок її емоційного стану, викликаного неправомірною поведінкою поліцейських.

Цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 не визнає, щодо застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році» категорично заперечує, просить її виправдати за пред`явленим обвинуваченням.

Незважаючи на заперечення обвинуваченою своєї провини в інкримінованому правопорушенні, її винуватість підтверджується наступним.

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що працює у патрульній поліції та о 20-й год. 18 листопада 2016 року з напарником ОСОБА_12 заступили на чергування по патрулюванню міста, були у форменному одязі. Близько 05 год. ранку 19 листопада 2016 року рухались у м. Чернігові по просп. Миру у напрямку центру міста та проїжджаючи мимо АЗС «WOG» побачили на стоянці АЗС автомобіль, біля якого стояло кілька людей та між ними відбувалась суперечка, тому вони вирішили перевірити обстановку. На місці з`ясували, що таксист віз пасажирку ОСОБА_7 з дискотеки, вона попросилась до туалету, тому заїхали на АЗС «WOG». Через кілька хвилин ОСОБА_7 повернулась в незвичному настрої, стала безпричинно агресивною, вимагала повернути її речі, але таксист відмовив. Вони попросили таксиста повернути речі та у їх присутності ОСОБА_7 перевірила наявність та цілісність своїх речей. Також ОСОБА_7 повідомила, що таксист її вкусив та наполягала на огляді її лікарем, при цьому кидалась на таксиста. У зв`язку з цим вони запропонували ОСОБА_7 поїхати з ними до лікарні і вона добровільно погодилась та сіла до патрульного автомобіля. Її зовнішній вигляд та поведінка, різка зміна характеру свідчили, що вона перебувала у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння. Її напарник ОСОБА_13 сів за кермо, а вона з метою безпеки сіла разом з ОСОБА_7 на заднє сидіння патрульного автомобіля. Від`їхавши недалеко від АЗС ОСОБА_7 раптом передумала та заявила, що не бажає їхати до лікарні, наполягала, щоб її негайно випустили з автомобіля. З огляду на незвичну поведінку ОСОБА_7 , було прийнято рішення про доставлення її до психоневрологічної лікарні для медичного освідування на предмет визначення перебування її у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, про що повідомили ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_7 стала ще агресивнішою, голосно кричала, висловлювала в їх адресу образи, плакала, при цьому схопила її за головний убор (шапку), подряпала обличчя та порвала форменну куртку. Щоб припинити опір, автомобіль був зупинений та удвох з ОСОБА_14 вони витягли ОСОБА_7 , яка продовжувала пручатися, з салону автомобіля та повалили на землю, де вдягли на неї кайданки. Допускає, що під час подолання опору, ОСОБА_7 могла отримати якісь незначні подряпини та забруднення свого одягу, однак вона з напарником умисних тілесних ушкоджень обвинуваченій не наносили. Після цього вона сіла за кермо автомобіля, а ОСОБА_13 на задньому сидінні ліворуч біля ОСОБА_7 , яка не припинила своїх активних дій та стала плюватися, істерично кричати, а потім ззаду нанесла удар взутою ногою їй у праву виличну частину голови, подряпавши їй обличчя замком взуття. Внаслідок таких агресивних дій, зв`язались з відділом поліції на вул. Шевченка, 13 було прийнято рішення доставити ОСОБА_7 до відділення поліції, де була служба моніторингу «Січ» та співробітники цієї служби допомогли доставити ОСОБА_7 до медичного закладу. При цьому вона керувала автомобілем, а співробітники поліції сиділи позаду разом з ОСОБА_7 . Під час керування автомобілем обвинувачена ОСОБА_7 знову вдарила її каблуком взуття у праве плече і такі її дії могли призвести до аварії. Після доставлення обвинуваченої до медичного закладу на вул. Щорса, 3 вона теж поїхала до травмопункту. При складанні адміністративного протоколу щодо ОСОБА_7 вона присутня не була. Стверджує, що їх патрульний наряд випадково побачив на АЗС нестандартну ситуацію та особисто під`їхав для з`ясування обставин. При цьому заперечує, що обвинувачена ОСОБА_7 викликала патрульну поліцію через службу «102», оскільки такий виклик мав бути обов`язково зафіксований на їх планшеті, так як це був їх квадрат патрулювання. Цивільний позов до обвинуваченої підтримує у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні повністю підтвердив покази потерпілої ОСОБА_5 та додатково повідомив, що з АЗС обвинувачена добровільно поїхала з ними до медичного закладу для отримання медичної допомоги, так як сама стверджувала, що її таксист вкусив за палець. На вимогу обвинуваченої по дорозі не зупинились з міркувань безпеки самої обвинуваченої, так як її агресивна поведінка та постійна зміна настрою викликали хвилювання і залишати її в такому стані на дорозі серед ночі вони не могли. У цій ситуації вони проявили так зване «поліцейське піклування», оскільки за інших обставин, коли щось би трапилось з обвинуваченою, уся провина лягла б на них. Сумку у обвинуваченої ніхто не забирав і не доглядав, вона весь час лежала на задньому сидінні поруч з нею. Після медичного освідування ОСОБА_7 була доставлена до відділу поліції, де він склав протокол про адміністративне затримання ОСОБА_7 та протокол за ст. 173 КУпАП про дрібне хуліганство, викликав адвоката.

Крім наведеного, винуватість ОСОБА_7 підтверджується:

рапортом інспектора роти № 2 БУПП в м. Чернігові ОСОБА_5 про нанесення їй тілесних ушкоджень особою, яку у патрульному автомобілі доставляли до наркологічного диспансеру;

рапортом інспектора роти № 2 БУПП в м. Чернігові ОСОБА_15 про нанесення ОСОБА_7 ударів лейтенанту поліції ОСОБА_5 під час прямування до наркологічного диспансеру;

протоколом огляду місця події від 25.11.2016, який проводився в службовому кабінеті в приміщенні Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області по вул. Шевченка, 13 в м. Чернігові, де ОСОБА_5 в присутності понятих добровільно видала свій формений одяг, а саме бушлат, в якому вона була вдягнена 19 листопада 2016 року та при виконанні нею службових обов`язків даний бушлат, лівий рукав, було пошкоджено ОСОБА_7 , яка наносила тілесні ушкодження потерпілій;

протоколом огляду предмету від 09.12.2016, а саме, оптичного носія, на якому міститься відеозапис з нагрудного відеореєстратора № 00281 інспектора роти № 2 БУПП у м. Чернігові. На вказаному відеозаписі, який переглянуто і в судовому засіданні, зафіксовано ОСОБА_7 , яка під час бесіди з працівниками поліції повідомила, що її вкусили за палець, та вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію пройти освідування у медичному закладі жінка погодилася та добровільно сіла у службовий автомобіль. Під час руху в поліцейському автомобілі ОСОБА_7 почала підвищувати голос, кричати на патрульних поліцейських. Далі поліцейська просить напарника зупинити автомобіль, бо відбувається напад на неї та просить допомогти застосувати до ОСОБА_7 спецзасіб кайданки. Після продовження руху автомобіля з боку ОСОБА_7 продовжується нецензурна лайка, крики та шурхіт. Агресивна поведінка обвинуваченої спостерігається також і в приміщеннях Чернігівського обласного наркологічного диспансеру та Чернігівського міського відділу поліції;

випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 3558, відповідно до якої у ОСОБА_7 виявлені психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація неускладнена;

висновком експерта № 1175 від 16.12.2016, відповідно до якого у ОСОБА_5 маються тілесні ушкодження у вигляді синця, саден, забиття м`яких тканин обличчя, котрі виникли від дії тупих предметів, індивідуальні ознаки яких не визначилися, у тому числі і в результаті нанесення ударів руками, ногами з боку сторонніх осіб і як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, та по давності утворення може відповідати даті 19.11.2016. Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, їх характеру та розташування, експерт припускає, що потерпіла могла піддаватися впливу не менше 3-х травмуючих дій. Утворення комплексу виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту на площину, в тому числі і при попередньому наданні тілу прискорення є неможливим. Усі тілесні ушкодження знаходяться в зоні, досяжній для власної руки;

протоколом проведення слідчого експерименту від 13.04.2017 за участю потерпілої ОСОБА_5 під час якого остання розповіла та показала як обвинувачена ОСОБА_7 агресивно вела себе під час доставлення до медичного закладу, хапала її за формений одяг, повідомила механізм нанесення їй ударів долонею руки та ногами.

Аналізуючи в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні свідчення та документи, суд за вказаних обставин вважає доведеною вину ОСОБА_7 , а її дії вірно кваліфікованими за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про відсутність умислу обвинуваченої ОСОБА_7 на заподіяння потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а також твердження про те, що ОСОБА_7 в даній ситуації діяла у стані необхідної оборони, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Аудіо-відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського є безпосереднім очевидним доказом події, що мала місце 19 листопада 2016 року за участі обвинуваченої ОСОБА_7 . Вказаний аудіо-відео запис свідчить, що на вимогу ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_5 пред`явила посвідчення інспектора патрульної поліції, а з голосу іншого поліцейського вбачається, що причиною перевірки вмісту речей у сумці ОСОБА_7 була необхідність пересвідчитися у наявності всіх предметів та відсутності подальших претензій власника сумки. ОСОБА_7 вела себе спокійно і добровільно та власноруч перевірила вміст сумки, що спростовує її доводи про примусовість такої дії. При перевірці паспорту ОСОБА_7 та з`ясування місця її проживання, обвинувачена раптом змінила тон розмови, перейшла на агресивність та заявила, що поліція має негайно відвезти її туди, куди вона вкаже, а також висловила невдоволення з приводу того, що поліція начебто не надала їй медичну допомогу. На пропозицію патрульних проїхати до медичного закладу ОСОБА_7 добровільно погодилась, однак уже в патрульному автомобілі стала в агресивній формі висловлювати невдоволення діями поліції та наполягала, щоб її випустили з салону автомобіля, на що патрульна поліцейська ОСОБА_5 повідомила, що її везуть до лікарні за її ж згодою. З подальшого аудіо запису в салоні автомобіля чути продовжувану агресію обвинуваченої, шурхіт та слова потерпілої ОСОБА_5 , що вона має застосувати кайданки по причині нападу на поліцейського. Подальші дії відбуваються з метою припинення агресії ОСОБА_7 як в автомобілі, так і поза ним. У ході руху автомобіля ОСОБА_7 продовжує погрожувати поліцейським, висловлюючись: «я вам сейчас покажу» та « я вам сейчас устрою», наполягає, щоб її везли не на освідування, а безпосередньо до відділу поліції, що і було зроблено.

Суд приходить до висновку, що в умовах зазначеної агресивної поведінки обвинуваченої дії патрульних поліцейських були необхідними, ефективними та пропорційними ситуації, що склалася, а відтак законними і такими, що не містили перевищення службових повноважень. Висновком службового розслідування від 01.06.2017 року комісія також підтвердила відповідність дій інспекторів патрульної поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_15 вимогам Закону України «Про Національну поліцію» та чинного законодавства. Факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 підтверджений висновком експерта і не викликає сумніву, тому є допустимим доказом і підтверджує, що саме ОСОБА_7 умисно нанесла тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої безпосередньо після події.

Правомірність дій патрульних поліцейських по доставленню обвинуваченої ОСОБА_7 до медичного закладу підтверджується добровільним погодженням самої обвинуваченої, яка згодом під час руху автомобіля проявила неадекватність у своїй поведінці.

Стосовно необхідної оборони обвинуваченої, на яку вказує захист з посиланням на ч. 1 ст. 36 КК України, суд зазначає, що згідно вказаної норми необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Тобто, необхідна оборона має місце лише при суспільно небезпечному посяганні на особу, однак такі обставини в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного нею кримінального правопорушення, особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують її покарання, а також обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої, а саме, вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачена ОСОБА_7 має постійне місце проживання, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувалась. За результатами досудової доповіді орган пробації визначає середній ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпечності для суспільства.

З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті, за якою вона засуджується, але зважаючи на те, що ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинила вперше, на утриманні має двох малолітніх дітей, суд вважає можливим, з застосуванням ст. 75 КК України, її виправлення без відбування покарання, з іспитовим строком.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на встановлених та доведених в судовому засіданні обставинах та є обґрунтованими. Разом з тим при вирішенні питання розміру цивільного позову грошового відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, глибину та тривалість завданих душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченої. При цьому, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає обґрунтованою та достатньою сатисфакцію стягнення на користь потерпілої суми в розмірі 5 000 грн.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватою за ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні зобов`язання:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

бушлат залишити у розпорядженні ОСОБА_5 ;

оптичний носій DVD-R із записом з нагрудного відео реєстратора № 00281 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1