Провадження №1-кп/127/569/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, відомості про який внесені до ЄРДР 02.05.2019 р. за № 0000908,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважає, що кримінальне провадження підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області, а тому слід призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заявили клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням.

Обвинувачений ОСОБА_6 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення заявленого клопотання заперечував з тих підстав, що ОСОБА_6 не є особою, яка вперше вчинила злочин, оскільки вже раніше звільнявся судом від кримінальної відповідальності.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані суду матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з обвинувальним актом, 02.05.2019 р. близько 11.45 год. водій ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом в заїзній «кишені», що по вулиці Бучми в місті Вінниці, навпроти будинку № 98, не переконався, що це не створить небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, з необережності допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які стояли біля задньої частини вищевказаного автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла, а саме: забій поперекового відділу хребта, закритий перелом попередньо-верхньої ості лівої клубової кістки, забій лівого кульшового суглоба, забій, підшкірна гематома правого колінного суглоба, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки закритий перелом попередньо-верхньої ості лівої клубової кістки не являвся небезпечним для життя в момент заподіяння і не супроводжувався загрозливими для життя явищами, однак за своїм характером потягли тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

За наведених обставин ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху, згідно з якими перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п. 10.1); під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб (п. 10.9).

Порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за частиною першою статті 286 КК за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. ОСОБА_6 проти такої кваліфікації його дій не заперечував.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною четвертою статті 286 КПК регламентовано, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зі змісту статті 46 КК випливає, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Прокурор, заперечуючи проти задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілими посилався на те, що положення статті 46 КК вимагають дотримання двох складових підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, а саме: особа має вчинити злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, вперше, а також особа має примиритися з потерпілим та відшкодувати завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. В даному випадку відсутній такий складовий елемент підстави звільнення від кримінальної відповідальності, як вчинення злочину вперше. Зокрема, згідно з довідкою про судимість ОСОБА_6 11.10.2016 р. був звільнений Вінницьким міським судом Вінницької області від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 286 КК на підставі статті 46 КК.

Як вже було зазначено судом, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. ОСОБА_6 проти такої кваліфікації його дій не заперечував і не заперечував проти вирішення питання щодо наявності правових підстав для його звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку з примиренням з потерпілими. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку, враховуючи приписи частини шостої статті 22 КПК, питання правової кваліфікації дій ОСОБА_6 сторонами не оспорюється і суду слід вирішити питання щодо наявності умов та підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

З роз`яснень, наданих у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» випливає, що у Загальній частині КК передбачено, зокрема, такі випадки звільнення особи від кримінальної відповідальності: 1) у зв`язку з дійовим каяттям (ст. 45); 2) у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (ст. 46); 3) з передачею особи на поруки (ст. 47); 4) у зв`язку зі зміною обстановки (ст. 48); 5) у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49); 6) неповнолітньої особи із застосуванням примусових заходів виховного характеру (ч. 1 ст. 97); 7) неповнолітньої особи у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 106); 8) на підставі закону України про амністію (ст. 86); 9) на підставі акта помилування (ст. 87).

В усіх перелічених випадках особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК умов і підстав.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Як вже зазначено вище, прокурор, заперечуючи проти задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності в зв`язку з примиренням з потерпілими, посилався на те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але був звільнений від останньої на підставі статті 46 КК, тобто з аналогічних підстав. Слід зауважити, що згідно з визначенням, що міститься у пункті 14 частини першої статті 3 КПК, притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального провадження, яка починається з моменту пові домлення особі про пі дозру у вчиненні кримінального правопорушення. Копій відповідних процесуальних документів, які б давали правові підстави для ствердження, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності в розумінні зазначеного визначення, суду надано не було. Тому посилання на зазначену обставину, як на перешкоду для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності суд оцінює критично.

Крім того, суд враховує правовий висновок, зроблений Верховним Судом у постанові від 18.04.2018 (справа № 826/4225/15), згідно з яким звільнення особи від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав не означає, що таке діяння, від кримінальної відповідальності за яке особу звільнено з вказаних підстав, перестало бути протиправним. Разом з тим, слід зауважити, що частиною першою статті 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Приписи статті 88 КК, якою передбачені правові наслідки судимості також здійснено посилання саме на вирок суду.

У постанові від 27.09.2018 р. (справа № 647/1831/15-к) Верховним Судом зазначено, що припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Суд враховує, що у постанові від 27.11.2018 р. (справа № 442/4031/17) Верховним Судом зазначено, що особою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення.

Також у постанові від 24.07.2018 р. (справа № 693/393/17) Верховним Судом зазначено, що законодавцем у статті 46 КК встановлено лише одну заборону на застосування вказаної норми при звільненні особи від кримінальної відповідальності вчинення корупційного злочину. Більш широке тлумачення даної норми, а саме заборона її застосування в разі вчинення певних злочинів, за наявності всіх інших, передбачених законом підстав, є неприпустимим та суперечить основній засаді судочинства верховенству права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Крім того, застосування в кримінальному провадженні положень КПК щодо примирення обвинуваченого з потерпілим відповідає тим міжнародним актам, які закріплюють рекомендацію або обов`язок для держав застосовувати форми відновного правосуддя, змінюючи підхід до реакції держави на злочин та його наслідки з карального на гуманістичний.

Отже, аналізуючи надані сторонами кримінального провадження документи, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 в розумінні визначення, наданого в пункті 14 частини першої статті 3 КПК, а також з огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.09.2018 р. (справа № 647/1831/15-к), є особою, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась. В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_6 з потерпілими примирився, і останні до нього претензій матеріального чи морального характеру не мають. Також судом встановлено, що ОСОБА_6 проти звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених статтею 46 КК, не заперечував. Тому суд вважає, що правові підстави, які б унеможливлювали закриття кримінального провадження, встановлені частиною восьмою статті 284 КПК, в судовому засіданні не встановлені. Інші правові підстави, які б перешкоджали звільненню ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 286 КК, на підставі статті 46 КК, на переконання суду, в судовому засіданні також встановлені не були. Тому суд вважає, що клопотання потерпілих підлягає задоволенню.

Враховуючи ту обставину, що в ході судового розгляду сторонами кримінального провадження суду про наявність чи відсутність речових доказів, а також арештів, накладених на будь-яке майно в ході досудового розслідування, повідомлено не було, суд вважає, що правові підстави для вирішення питання, пов`язаного з речовими доказами та арештами на даний час відсутні.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілими.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, відомості про який внесені до ЄРДР 02.05.2019 р. за № 0000908, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: