Справа № 545/2286/19
Провадження № 1-в/545/524/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2019 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника колонії ОСОБА_4

засудженої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області в режимі відеоконференції клопотання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янськ Донецької області, громадянки України, із середньою освітою , не заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 ,раніше судимої :

- 12.01.2009 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

- 04.03.2011 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 309 71 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

- 23.02.2015 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік ,

Засудженої вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.03.2017 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі ,

Початок строку покарання 27.01.2018 року, кінець строку покарання 27.01.2020 року,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Засуджена ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що вона відбула 1/2 строку покарання і довела своє виправлення.

В судовому засіданні засуджена своє клопотання підтримала та прохала його задовольнити.

Прокурор та представник колонії проти задоволення заяви заперечували, вважають, що засуджена за час відбування покарання не довела своє виправлення і тому не заслуговує на застосування до неї умовно дострокового звільнення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання засудженої задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.537 ч.2 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ч.ч.2,3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 2/3 строку покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, ОСОБА_5 , яку раніше неодноразово було засуджено за скоєння злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, на шлях виправлення не стала та 21.03.2017 року засуджена Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі та відбуває покарання в НВК № 65.

За час відбування покарання засуджена мала одне заохочення, застосоване 30.06.2018 року та два стягнення, накладені 14.12.2018 року , 23.08.2019 року, останнє стянення не зняте та не погашене.

Як вбачається із характеристик на засуджену ОСОБА_5 від 22.08.2019 року, 29.08.2019 року остання характеризується посередньо, 13.06.2018 року вибула до Бахмутської установи виконання покарань № 6, де допускала порушення вимог режиму утримання та розпорядку дня, з представниками адміністрації вела себе нетактовно, вислювлюваляся нецензурною лайкою, на заходи виховного характеру реагує, але не робить для себе правильних висновків, вину визнає частково ( а.о.с. 145,155,165,184 ).

Даний факт також підтверджується витягами із протоколів засідань комісії Надержиншинської виправної колонії від 29.08.2019 р. №23, згідно яких вбачається, що засуджена не стала на шлях виправлення в зв`язку із чим їй було відмовлено у застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, заміні умов тримання, застосуванні умовно-дострокового звільнення. (а. о/с 154,164,173).

Як вбачається із останньої характеристики на засуджену від 13.09.2019 року, ОСОБА_5 характеризується посередньо, не стала на шлях виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно психологічної характеристи на засуджену вбачається , що ОСОБА_5 потребує постійного контролю ( а. о/с 179 ).

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно - дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Відмовляючи в задоволенні подання, суд враховує особу засудженої, дані про її поведінку за весь період відбування покарання, виходить з того, що єдиною та достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженої, що повинно підтверджуватися її сумлінною поведінкою та ставленням до праці у процесі відбування покарання.

Таким чином, враховуючи особу засудженої, суд вважає, що вище наведені обставини не можуть свідчити про сумлінну поведінку ОСОБА_5 за період відбування покарання і тому приходить до висновку, що необхідні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженої відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, ст.539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1