Справа № 183/3156/19
№ 1-кп/183/1065/19
В И Р О К
іменем України

26 вересня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000382 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, військовослужбовця за контрактом, радіотелефоніста взводу забезпечення 2 механізованого батальйону - розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

29 жовтня 2014 року наказом №170 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 та 18 грудня 2014 року наказом №212 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду радіотелефоніст взводу забезпечення 2 механізованого батальйону - розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до положень ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України та Військової присяги, зобов`язана неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених їй за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), поводитися з гідністю і честю, не допускати самій і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків та протиправних дій, дорожити честю і гідністю кожної особи, зміцнювати військове товариство.

Згідно до ст.ст. 199, 216 Статуту внутрішньої служби ЗС України необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

Однак, 01 квітня 2015 року солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч вимог Статуту та Законів України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишила розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою; АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконувала, час проводила на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляла до 17 квітня 2019 року коли ОСОБА_3 прибула до військової прокуратури та заявила про себе.

Таким чином, в період часу з 01 квітня 2015 року до 17 квітня 2019 року солдат ОСОБА_3 самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебувала за її межами.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного нею злочину та показала, що дійсно в 2014 році чоловік, з яким вона співмешкала однією родиною, пішов в добровольцем на військову службу та потрапив до ОСОБА_6 котла, а потім до полону, у зв`язку з чим, вона бажаючи бути причетною до його подальшої долі, підписала контракт зі ЗС України і пішла на військову службу. Пізніше з початку 2015 року після зміни сімейних обставин, вона зверталась з рапортами про звільнення, однак в їх розгляді по суті було відмовлено, і 01.04.2015 року вона знову написала рапорт на звільнення і їй в усній формі дозволили поїхати додому. В липні-серпні місяці 2015 року їй подзвонили з військової частини та сказали, що прийшло розпорядження на її звільнення, але після цього більше їй ніхто не телефонував і вона вважала, контракт розірваним. Однак, в липні 2018 року їй стало відомо про наявність кримінального провадження і, вона добровільно з`явилась до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального правопорушення встановленою і її дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний нею злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, обтяжуючих її покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачена є особою, що раніше не судима, вину визнала повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.32,34,35).

Щире каяття ОСОБА_3 та активне сприяння розкриттю злочину, визнаються обставинами, що пом`якшують її покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції її від суспільства, у зв`язку з чим їй необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винної, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити їй покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1