КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2926/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Суддя-доповідачОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000535 - прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2019 року щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, отримав неповну загальну середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

05 серпня 2010 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

17 квітня 2012 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 393, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців;

31 серпня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці, звільнений 30 грудня 2016 року,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Цим же вироком відмовлено в задоволенні цивільного позову ТОВ «Комфі Трейд» до ОСОБА_7 , вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд у вироку визнав доведеним, що 07 лютого 2019 року близько 19 години ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщені магазину «Comfy» ТОВ «Комфі Трейд», що по вул. Героїв Небесної Сотні, 2-А в м. Біла Церква, маючи намір на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно з корисливим мотивом, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав з прилавку магазина мережеве обладнання, а саме модем 3G/4G Huawei E3372H-153 White, вартістю 1082 гривень 67 копійки, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав ТОВ «Комфі Трейд» майнової шкоди на загальну суму 1082 гривень 67 копійки.

Окрім цього, 01 березня 2019 року близько 19 години ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Спорт Тайм», що по вул. О. Гончара, 8 в м. Біла Церква, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, взяв з полиць для продажу товарів картонну коробку, в якій знаходились жіночі кросівки, марки «Puma», вартістю 796 гривень та направився до виходу із вказаного магазину. Однак, під час виходу з магазину, дії ОСОБА_7 були помічені продавцем, яка намагалась його наздогнати та кричала, щоб він зупинився, але ОСОБА_7 розуміючи, що його дії помічені, від злочинного умислу не відмовився та втік з магазину з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 796 гривень.
Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів та правову кваліфікацію діянь. Разом з цим, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України та за сукупністю злочинів, просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2019 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - остаточне покарання 4 роки позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що санкцією ч. 2 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, проте суд призначив ОСОБА_7 покарання за вчинення цього злочину у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційне прохання; заперечення обвинуваченого та захисника щодо апеляційного прохання; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджені представленими у справі доказами, які досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильних висновків, не перевіряються колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції, з огляду на апеляційні вимоги прокурора, лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в такій санкції.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів призначається судом за правилами ст. 70 КК України.

Санкцією ч. 2 ст. 186 КК України за вчинення цього злочину передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Як убачається зі змісту вироку, вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яким є злочином середнього ступеню тяжкості, а інше - тяжким; взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в цілому характеризується посередньо; за відсутності обставин, які б обтяжували покарання, визнав обставинами, які його пом`якшують, - активне сприяння розкриттю злочинів, визнання вини у вчиненому; врахував, що шкода обвинуваченим відшкодована лише одному потерпілому, а також прийняв до уваги ту обставину, що ОСОБА_7 вчинив корисливі злочини з метою придбати за кошти, виручені з продажу викраденого майна, наркотичних засобів для власного вживання.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання за кожен вчинений ним злочин, а саме за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкцій відповідних норм закону України про кримінальну відповідальність, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, проте помилково визначив розмір покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Питання щодо можливості застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України суд не досліджував і таких підстав не встановлено колегією суддів.

Отже суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело і до неправильного призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ст. 70 КК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність є обґрунтованими.

Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

При ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 в частині покарання та вирішуючи питання про його вид та розмір, з огляду на апеляційне прохання прокурора, колегія суддів, виходячи з вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчинених обвинуваченим злочинів, дані про особу винного, який характеризується в цілому посередньо, не працює, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів і після відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства знову вчинив корисливі кримінальні правопорушення середнього ступеню тяжкості та тяжке, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Не встановивши обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів враховує обставини, що його пом`якшують, а це визнані судом першої інстанції щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів, погоджуючись із розміром покарання, призначеним обвинуваченому судом за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, водночас вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції цього закону, а саме на строк 4 роки, та відповідно остаточне покарання за сукупністю злочинів за правилами ст. 70 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

За відсутності підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку з визнанням ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, бо зміст апеляційної скарги свідчить лише про незгоду прокурора з вироком у частині покарання, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_7 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки,

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

У решті вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанціїпротягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4