Справа № 203/130/19
Провадження № 1-кп/0203/341/2019
У Х В А Л А
іменем України
24.07.2019 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
законного представника - ОСОБА_5
особа стосовно якої розглядається
клопотання - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0002294 від 03.10.2018 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мукачево, Закарпатської області, гр. України, неодруженого, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 146 КК України.

В С Т А Н О В И В:
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.146 КК України.
Клопотання обґрунтовано тим, що 02.10.2018, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання, а саме в кварти АДРЕСА_2 , запросив раніше знайому ОСОБА_8 в гості, з метою відпочити, на що остання погодилася. Того ж дня, прибувши до раніше узгодженого місця зустрічі, а саме на розі вул.Тітова та пр.О.Поля у м.Дніпро, ОСОБА_8 зустрілася з ОСОБА_6 та за його запрошенням направилася до місця його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та після того, як потерпіла ОСОБА_8 зайшла до вказаної квартири, ОСОБА_6 створив зовнішні перепони вільному пересуванню ОСОБА_8 , що виразилися в замиканні замку вхідних дверей квартири. В подальшому, приблизно о 23.00 годині 02.10.2018 ОСОБА_8 висловила намір покинути вищезазначену квартиру, однак, при спробі відчинити двері ОСОБА_6 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 , почав перешкоджати останній покинути квартиру, при цьому повідомивши про відсутність начебто якогось ключа від вхідних дверей і необхідність його пошуку, тим самим скориставшись, що ОСОБА_8 вставила пильність, а також розуміючи, що потерпіла не може надати супротив останньому через фізичну перевагу, знаходячись в середині зазначеної квартири, силою заштовхнув ОСОБА_8 до балкону та зачинив його з середини, тим самим порушивши її права і свободи (статті 19 і 23 Конституції України), як, зокрема, свобода та особиста недоторканість, право на невтручання в її особисте життя, свободу пересування(статті 29,32,33 Конституції України), а саме: утримання потерпілої ОСОБА_8 на балконі квартири АДРЕСА_2 та не менш ніж 15 годин незаконно позбавляв її волі аж до 13:16 години 03.10.2018, утримуючи у різних місцях своєї квартири, не даючи змоги вільно розпоряджатися своїми діями та пересуватися на власний розсуд.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 222 від 27.12.2018, ОСОБА_6 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав та в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. За своїм психічним станом в період до якого відноситься йому діяння, він не міг розуміти свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_6 також не може розуміти свої дії та керувати ними. На підставі вищевикладеного прокурор просить застосувати до ОСОБА_6 заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу за надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
В судовому засіданні ОСОБА_6 надав пояснення, що він не позбавляв волі ОСОБА_8 , не міг її випустити з квартири, оскільки кудись подівся ключ, на який він замкнув квартиру.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, звернулася із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі, на своїх показах під час досудового слідства наполягає.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , якому надані повноваження процесуального керівника по даному кримінальному провадженню, просив клопотання задовольнити з підстав, зазначених в клопотанні.
Законний представник ОСОБА_6 , - ОСОБА_5 , залишила прийняття рішення на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши, що ОСОБА_6 самостійно неодноразово з`являвся в судові засідання та його думку не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
ОСОБА_6 також просив не застосовувати до нього примусові заходи медичного характеру, оскільки він, хоч неофіційно, але працює.
Вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, за обставин викладених у клопотанні, повністю підтверджується наданими доказами:
- Витягом з ЄРДР №0002294 (том 2 а.п.1)
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення( т.2 а.п.14)
- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 (т.2 а.п.16-17), оголошеним в судовому засіданні
- протоколом обшуку від 03.10.2018 (том 2 а.п.18-21)
- ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2018 року (том 2 а.п.77-78)
- Висновком судово-психіатричної експертизи № 222 від 27.12.2018 (том 2 а.п.109-113)
З огляду на вищеприведені докази, належність і допустимість яких ніким не спростована, суд приходить до однозначного висновку про те, що саме ОСОБА_6 було скоєне суспільно небезпечне діяння, яке виразилось у незаконному позбавленні волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.146 КК України.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження (висновок судово-психіатричної експертизи № 222 від 27.12.2018 року) ОСОБА_6 у період часу, який відноситься до часу вчинена інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Тому суд приходить до висновку, що було суспільно-небезпечне діяння вчинено ОСОБА_6 в стані неосудності, і він повинен бути госпіталізований в психіатричну установу для проходження примусового лікування.
Відповідно до ч.2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Статтями 511,512 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочин у стані неосудності, види примусових заходів медичного характеру визначені ст.94 КК України.
Суд вважає, що суспільно небезпечне діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , за ч.1 ст. 146 КК України, мало місце та воно було вчинено особою, щодо якої розглядається справа.
Заслухавши думки учасників судового провадження, враховуючи висновок акту судово-психіатричної експертизи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно - небезпечне діяння у стані неосудності, або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора щодо застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 на підставі ч. 3 ст. 94 КК України, згідно до вимог якої, госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить небезпеки для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах звичайного нагляду.
Керуючись ст.ст.93,94 КК України, ст.ст.315,512,513,392,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, - задовольнити.
Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не застосувався.
На ухвалу суду учасники судового провадження мають право подати апеляційні скарги протягом 30 днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали, копія ухвали негайно після проголошення вручається законному представнику, захиснику, прокурору.

Суддя Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1