ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/186/19Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого захисника потерпілоїОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0004101 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, працюючий на посаді дизеліста КНП Чорнобаївська багатопрофільна лікарня, раніше не судимий,-

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2288 грн..
Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05.06.2018, близько 18-20 години, керуючи автомобілем Toyota Hiace, р.н. НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 2.3 б) та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, рухаючись по вулиці Сумгаїтська у місті Черкаси, зі сторони вулиці Можайського у напрямку до вулиці Івана Гонти, з перевищенням дозволеної у населених пунктах швидкістю руху, більше 50 км/год, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, та знаходячись поблизу будинку № 23, що по вул. Івана Гонти, допустив в`їзд у калюжу, занос керованого транспортного засобу, виїзд на праве узбіччя, де здійснив наїзд на перешкоду у вигляді дерева.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Toyota Hiace, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , згідно висновку експерта № 03-01/523/96 від 20.09.2018, отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулубу та кінцівок, що ускладнилась розвитком шоку, від яких, знаходячись в Третій Черкаській міській лікарні, вона померла.
Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , а саме вимог пункту 2.3 б) та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, відповідно до висновку судової авто- технічної експертизи № 4/844 від 22.10.2018, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України призначити покарання - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В решті - вирок суду залишити без змін.
В обгрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що судом не в повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали, у виді смерті потерпілої, які є незворотними та невиправними, а також думку потерпілої про необхідність призначення більш суворого покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити; думку потерпілої ОСОБА_9 , яка погодилася з апеляційною скаргою покурора; думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України судом першої інстанції кваліфіковані вірно.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з безпідставним звільненням останнього відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, є необгрунтованими.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та наявність на його утриманні особи, яка потребує догляду через стан свого здоров`я, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст.76 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, є неумисним злочином, дані про особу винного, який за місцем роботи в Чорнобаївській центральній районній лікарні Черкаської області характеризується виключно позитивно, за добросовісну сумлінну працю неодноразово нагороджувався грамотами та відзнаками Чорнобаївської ЦРЛ, є Почесним донором Товариства Червоного Хреста, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття, перебування на його утриманні онкохворої дружини, яка потребує сторонньої допомоги.
Також, обвинувачений ОСОБА_11 упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення і не оспорював фактичних обставин справи, що свідчить про намір засудженого сприяти здійсненню правосуддя.

В ході апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_9 пояснила , що у неї відсутні моральні та матеріальні претензії до обвинуваченого ОСОБА_7 , в зв`язку з чим вона не заявляла цивільного позову, їй шкода відшкодована ЦРЛ та страховою компанією, але вона згідна з позицією прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі.
Під час апеляційного розгляду сторона захисту надала квитанцію від 05.11.2019 про перерахування обвинуваченим через АТ «Укрпошта» потерпілій ОСОБА_9 4000 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди, що свідчить про наміри обвинуваченого її відшкодовувати навіть за відсутності претензій до нього з боку потерпілої.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання та роботи, 40 років працював в Чорнобаївській центральній районній лікарні на посаді водія, з 04 вересня 2018 року механіком дизельної установки, одружений, має сталі соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває онкохвора дружина, яка потребує сторонньої допомоги, має похилий вік, раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався.

Твердження апелянта про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України районним судом не в достатній мірі враховано: тяжкість кримінального правопорушення, незворотні наслідки у виді смерті потерпілої, думку потерпілої про необхідність призначення більш суворого покарання обвинуваченому, є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані районним судом при призначенні покарання обвинуваченому.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України, виходячи з принципів законності справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, є співрозмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,418, 419 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2019 рокувідносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді