Справа № 573/1570/19
Номер провадження 1-кс/573/661/19
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2019 року м. Білопілля

Слідчий суддя Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника землі ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого Білопільського ВП ГУНП у Сумській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна,

в с т а н о в и в :
03 вересня 2019 року слідчий Білопільського ВП ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт майна, яке мотивує тим, що слідчим відділенням здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.06.2019 за №0000395 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України, за фактом самовільного зайняття невстановленими особами 7 земельних ділянок комунальної власності загальною площею 14 га, розташованих на території Супрунівського старостату.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 25.07.2019 земельна ділянка площею 14 га самовільно зайнята шляхом посіву сої невстановленими особами і використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Постановою старшого слідчого Білопільського ВП від 20.08.2019 зазначені посіви сої визнані речовими доказами.

Про підозру в кримінальному провадженні нікому не повідомлялося.

Посилаючись на те, що врожай сої є фактично речовим доказом самовільного зайняття земельних ділянок, слідчий узгоджено з прокурором просить накласти арешт на посіви сої на вказаних вище земельних ділянках, позбавивши осіб, які самовільно володіють даним посівами, права відчуження, розпорядження та користування посівами сої.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання.

Представник власника землі ОСОБА_4 також просила задовольнити клопотання.

Прокурор у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши слідчого, представника власника землі, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що 05.08.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000395 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України, за фактом самовільного зайняття невстановленою особою земельних ділянок комунальної власності з кадастровими номерами :04:002:0249, :04:002:0250, :04:002:0251, :04:002:0252, :04:002:0253, :04:002:0254, :04:002:0256, загальною площею 14 га, розташованих на території Супрунівського старостату Миколаївської селищної ради.

З протоколу огляду місцевості від 20.08.2019 вбачається, що слідчий ОСОБА_6 за участі спеціаліста 2 категорії Миколаївської селищної ради ОСОБА_7 , оперуповноваженого УЗЕ ОСОБА_8 , у присутності понятих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вказані вище земельні ділянки.

Постановою слідчого від 20.08.2019 посіви сої на 7 земельних ділянках та самі земельні ділянки визнано речовими доказами.

З листа Відділу в Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 19.08.2019 вбачається, що основна частина ділянок не належить до особливо цінних земель; частково належить до особливо цінних земель.

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

З огляду на викладене посіви сої, якими засіяні вказані земельні ділянки, критеріям ст. 98 КПК України, у контексті кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України, не відповідають, а запропонований органом досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження є не відповідним предмету злочину, що розглядається в рамках даного кримінального провадження.

Крім того, жодній особі в рамках цього кримінального провадження не було повідомлено про підозру, цивільний позов заявлений не був.

Частина 2 ст. 1971 КК України передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.

Санкцією зазначеної статті такий вид покарання як конфіскація не передбачений. Не підлягає дане майно й спеціальній конфіскації в порядку ст. 961 КК України.

Крім того, слідчий суддя враховує, що слідчим не додано до клопотання відповідних доказів, які в своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені в клопотанні обставини, та свідчили б про доцільність накладення арешту на посіви. Також слідчим не доведено, яким чином посіви сої можуть мати значення речового доказу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1971 КК України, при тому що даний злочин відноситься до злочинів з матеріальним складом, який вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію (освоєння), а тому доведенню в кримінальному провадженні підлягає саме самовільне зайняття земельної ділянки.

Сама по собі наявність у матеріалах провадження постанови слідчого про визнання речовими доказами посів сільськогосподарської культури, не може бути врахована як мета для накладення арешту в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Посилання слідчого на те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до втрати, зникнення, знищення чи перетворення речового доказу не знаходять свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя враховує, що слідчим належним чином не мотивовано мету зберігання посівів в якості речових доказів. Більше того, жодних пояснень про те, яким саме чином буде збережено сільськогосподарську продукцію, яка є такою, що псується, слідчий не навів, матеріали клопотання такої інформації також не містять.

Крім того, клопотання слідчого не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться в клопотанні. Орган досудового розслідування, в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України, не додав до клопотання матеріали, які б підтверджували вартість посівів сої, якою засіяна та яка вирощується на зазначеній земельній ділянці, не визначено стан розвитку та стадія зрілості посівів, шляхи збереження і збору врожаю.

Таким чином, перевіривши розумність і співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, враховуючи, що надані матеріали не доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання в права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 171-173 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання слідчого Білопільського ВП ГУНП у Сумській області ОСОБА_3 , погодженого начальником Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя