Номер провадження:1-кс/521/6825/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 розглянувши в порядку ст. 206 КПК України скаргу ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_2 в якій просить захистити його свободу віросповідання, зобов`язавши адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» надати можливість отримати та постійно користуватися ціціт та тфілін.

Розглянувши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З огляду на те, що ОСОБА_2 у своїй заяві не ставить питання щодо того, що він позбавлений свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнений з-під варти після внесення застави, то слідчий суддя вважає за необхідне розглянути клопотання без виклику особи для швидкого реагування на можливі порушення прав особи.

Щодо суті заявлених вимог, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Також, відповідно до ч.2 ст. 35 Конституції України здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Таким чином вбачається, що хоча й Конституція України передбачає свободу віросповідання, але вказує, що в деяких випадках це право може бути обмежено законом в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Так, відповідно до ч.3 ст. 7 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що особам, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, забороняється мати при собі предмети, не дозволені для зберігання в місцях попереднього ув`язнення.

Також, відповідно до ч.1 ст. 9 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» особи, взяті під варту, мають право відправляти в індивідуальному порядку релігійні обряди і користуватися релігійною літературою та властивими їх віруванню предметами релігійного культу, виготовленими з малоцінних матеріалів, якщо при цьому не порушується встановлений у місцях попереднього ув`язнення порядок, а також не обмежуються права інших осіб.

Відповідно до «Переліку предметів першої необхідності, засобів особистої гігієни, інших речей та предметів» Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 року, до заборонених предметів першої необхідності, засобів особистої гігієни, інших речей та предметів належать мотузки та поясні ремені.

З огляду на те, що ціціт містить мотузки, а тфілін містить ремені, хоч і не поясні, проте вказані ремені можуть становити небезпеку для інших осіб.

Крім того, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном державними органами було законним, так як володіти вказаним майном особам, які тримається під вартою, заборонено.

Таким чином, дії органів державної влади відповідають законодавству України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання не було свавільним.

Щодо забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо забезпечення безпеки інших осіб, які тримаються з ОСОБА_2 під вартою та персоналу установи перевагає вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що ціціт та тфілін являються забороненими предметами у слідчому ізоляторі відповідно до ЗУ «Про попереднє ув`язнення», що не суперечить ч.1 ст. 35 Конституції України та можуть становити небезпеку для інших осіб, з якими утримується ОСОБА_2 , що відповідає ч.2 ст. 35 Конституції України.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 6 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» не допускається надання будь-яких пільг чи переваг особам, які перебувають у місцях попереднього ув`язнення, залежно від їх ставлення до релігії.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги необхідно відмовити, так як права ОСОБА_2 , в даному випадку, не обмежуються.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно опису до листа, направленого до Малиновського районного суду м. Одеси вбачається, що ОСОБА_2 подав в один день чотирнадцять заяв, в порядку ст. 206 КПК України, що свідчить про те, що він зловживає правом, передбаченим ст. 206 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , в порядку ст. 206 КПК України відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1