Справа № 350/2343/18
Провадження № 11-кп/4808/445/19
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0000381 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19.09.2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, який не працює, неодружений, військовозобов`язаний, несудимий,

визнано винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат за проведення експертиз.

участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду. В той же час наголошує на тому, що у випадку, якщо су не знайде підстав для скасування зазначеного вироку суду, просить вирок суду змінити з підстав невідповідністю призначеного покарання через суворість та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відповідно до ч. 3 названої статті. В своїй апеляцій захисник посилається на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, сприяв слідству у встановленні об`єктивних обставин справи, несудимий, задовільно характеризується за місцем проживання, має постійне місце мешкання та перебуває у цивільному шлюбі, виховує спільну доньку, працює у приватних осіб та отримує дохід для утриманні своєї сім`ї, а тому вважає призначене покарання занадто суворим. В обґрунтування своїх доводів посилається також й на відсутність цивільних позовів, відсутність негативних наслідків від вчиненого, відношення обвинуваченого до діяння, наявність міцних соціальних зв`язків, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, що на думку апелянта, свідчить про можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, виходячи з принципу індивідуалізації , гуманізації та справедливості покарання. Апелянт також вважає, що суд першої інстанції ретельно не дослідив обставини вчинення кримінального правопорушення, не звернув увагу на неузгодженість доказів по справі, та прийняв рішення без усунення суперечностей між доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , 31.10.2018 року, приблизно о 19 год. 40 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у с. Князівське на вул. Шевченка Рожнятівського району, поблизу господарства № 1, умисно із корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю вуличного освітлення, підбіг до ОСОБА_10 і застосувавши фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, наніс один удар рукою в обличчя потерпілого, внаслідок чого останній відчув фізичний біль та впав на землю, після чого відкрито заволодів його вживаною спортивною сумкою з написом "FJ FENGIN" вартістю 180 грн. 77 коп., в якій знаходилось майно потерпілого. Таким чином, діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_10 завдана матеріальна шкода на загальну суму 2115 грн. 89 коп.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили вирок суду скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції;

- прокурор не підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КК України грабежем визнається відкрите викрадення чужого майна. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України це грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб. При цьому застосування насильства передує вилученню майна. Але насильство може бути застосоване і з метою утримання вже вилученого майна і, в цьому випадку, застосуватися після вилучення майна.

З наданих суду пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він свою вину у вчиненому визнав частково, та пояснив, що він не пам`ятає чому він саме вчинив злочин, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння. при цьому не заперечував того факту, що наніс потерпілому ОСОБА_10 рукою в область обличчя, від чого той впав на землю, а сумку, яка належала останньому, обвинувачений відштовхнув, яку у подальшому він забрав та приніс додому ОСОБА_11 (а.п. 200).

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він зі своїм знайомим ОСОБА_12 розпивав спиртні напої в кафе «Наталі», після чого, взявши на плече свою дорожню сумку та направився до себе додому, проте, не дійшов близько 100-150 м до свого будинку він відчув удар в ліву сторону обличчя від якого впав на землю, втративши при цьому свідомість. Коли прийшов до тями побачив, що ні телефону ні сумки біля нього немає. Потерпілий вважає, що вказаний злочин вчинив ОСОБА_8 (а.п. 200).

Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_11 , додавши, що коли він вийшов з кафе, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 біля кафе вже не було. Пізніше він зустрівся з ОСОБА_8 на вулиці, який мав з собою чорну дорожну сумку. Останній сказав йому, що дану сумку знайшов. Після цього, вони разом пішли до нього додому де оглянули сумку. Деякі речі, які знаходилися в сумці вони спалили у нього в печі, а каністру з бензином, яка також знаходилася в сумці, він продав за пляшку горілки (а.п. 201).

У колегії суддів відсутні підстави сумніватись у достовірності даних пояснень потерпілого та свідка, оскільки вони є послідовними, та відповідають іншим зібраним по справі доказам.

Колегія суддів погоджується з критичним ставлення суду першої інстанції до додаткових пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 в частині того, що він вчинив даний злочин за попередньою змовою разом із ОСОБА_11 , та погоджується з висновками суду про те, що такі показання обвинуваченого спростовуються як первинними показаннями самого обвинуваченого у судовому засіданні так і показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , а також потерпілого ОСОБА_10 .

А тому твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 вчинив злочин за попередньою змовою з ОСОБА_11 , не ґрунтуються на матеріалах справи та є безпідставними.

Вчиняючи протиправні дії відносно потерпілого, обвинувачений розумів, що посягає на власність останнього, викрадає майно, на яке він не має право, та передбачав заподіяння матеріальної шкоди потерпілої та бажав цього.

Доводи захисника в частині того, що суд, у порушення вимог закону, ретельно не дослідив обставини вчинено правопорушення, прийняв рішення за відсутності в матеріалах провадження таких доказів як пояснень свідка ОСОБА_14 , додаткових пояснень свідка ОСОБА_13 , роздруківки аудіо запису мобільного телефону ОСОБА_13 в частині співучасті ОСОБА_11 , є неспроможними, оскільки суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Крім того, в матеріалах провадження наявний як відеозапис з камер відеоспостереження кафе «Наталі», що в с. Князівське (а.п. 166), так й відеозапис проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого (а.п. 159), які були досліджені судом.

Вказаним доказам, дослідженим судом з іншими доказами по справі, суд дав належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, судом першої інстанції повно всебічно з`ясовані питання про умисел засудженого, виходячи в сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема й способу вчинення злочину.

Жодний доказ для суду не має наперед встановленої сили та висновки суду ґрунтуються на сукупність всіх зібраних по справі доказів, оцінюючи їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, доводи захисника про неправильне встановлення фактичних обставин справи спростовуються наведеними у вироку доказами, зокрема: показаннями свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також письмовою заявою обвинуваченого ОСОБА_8 від 02.11.2018 року про вчинення ним злочину, зокрема грабежу потерпілого ОСОБА_10 (а.п. 77); протоколом огляду місця події від 01.11.2018 року, з доданими фото таблицями (а.п. 78-80); протоколами огляду предметів від 02.11.2018 року та від 06.11.2018 року з доданими фото таблицями, в відеозаписом (а.п. 82-83, 101, 162); протоколом обшуку від 01.11.2018 року, житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 (а.п. 85-88); висновком судово-товарознавчої експертизи №4.3-607/18 від 30.11.2018 (а.с.103-136); протоколом проведення слідчого експерименту від 02.11.2018 та відеозаписом до нього (а.п. 156-159) тощо.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані питання про умисел обвинуваченого ОСОБА_8 , виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема способу, мотиву, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Наведеним вище доказам, дослідженим судом з іншими доказами по справі, суд дав належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України, справа розглядається щодо особи в межах обвинувачення, а тому суд немає можливості дійти висновку про винуватість інших осіб у вчиненні злочину.

Прокурором під час судового розгляду обвинувачення, відповідно до ст. 338 КПК України, не змінювалось.

Що ж стосується виду та міри покарання, як і доводів апелянта про його явну несправедливість внаслідок надмірної суворість, то при вирішенні цього питання суд першої інстанції, врахував як обставини, що обтяжують покарання, так і обставини, що його пом`якшують.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу з урахуванням ступеню тяжкості скоєного ним злочину, а саме те, що він вчинив тяжкий злочин проти власності, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, відсутність претензій з боку потерпілого, особу винного, який несудимий, офіційно не працює, характеризується за місцем мешкання задовільно, скарг на нього не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставину, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції врахував щире каяття обвинуваченого та його сприяння розкриттю злочинів. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, доводи апелянта в частині відсутності цивільних позовів, претензій з боку потерпілого, так само як й ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність міцних соціальних зв`язків, були враховані судом під час прийняття рішення (а.п. 204).

Перебування обвинуваченого у цивільному шлюбі та виховування спільної доньки, само по собі не є тією безумовною підставою для зменшення виду та міри покарання обвинуваченому.

Факт того, що обвинувачений працює у приватних осіб та отримує дохід для утриманні своєї сім`ї не підтверджений жодними доказами, а тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно не поклав їх в основу рішення в частині обрання покарання обвинуваченому.

Відповідно до ст. 66 КК України визнання тих чи інших обставин, такими які пом`якшують покарання є правом суду, а не його обов`язком.

Обставини, які пом`якшують покарання, маючи відповідну систему, характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання.

Разом із цим, навіть і з урахуванням вказаних апелянтами обставин, що пом`якшують покарання, призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому доводи апелянта про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_5 ОСОБА_4