Справа № 305/829/18
Номер провадження 1-кп/305/113/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2018 за № 0000352 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, одруженої, непрацюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 , 29 грудня 2017 року, близько 23:00 год., перебуваючи у приміщенні спальної кімнати власної квартири в АДРЕСА_1 , будучи очевидцем заподіяння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень її знайомому ОСОБА_8 , що знаходився у неї в гостях, розуміючи, що останній перебуває у небезпечному для життя стані, маючи можливість надати потерпілому допомогу та повідомити про його стан до органів Національної поліції або медичних установ, діючи умисно, покинула місце події, допомогу ОСОБА_8 не надала та про небезпечний для життя стан потерпілого нікому не повідомила, у зв`язку з чим потерпілий помер.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України визнала повністю та підтвердила обставини його вчинення, вказані в обвинувальному акті. Зокрема, обвинувачена показала, що, дійсно, 29 грудня 2017 року, ввечері, була очевидцем конфлікту, який виник між громадянами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у її будинку. Також вона бачила як ОСОБА_10 наносили побої, проте сильно злякалась та втекла з будинку нікому не повідомивши про злочин. Усвідомлює протиправність своїх дій, у вчиненому щиро розкаюється та просить її суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву, у якій просила кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 розглянути у її відсутності. Претензій до обвинуваченої не має. Цивільного позову не заявляє.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.3 ст.136 КК України, як ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу та неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винною у повному обсязі у скоєнні інкримінованого злочину, передбаченого ч.3 ст.136 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачена не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази у кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши у судовому засіданні обвинувачену, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що вина її у скоєнні інкримінованого злочину, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченої під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим у п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Частиною 2 ст. 61 Конституції України визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст.50,65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості інкримінованого їй діяння (яке віднесене законодавцем до злочинів середньої тяжкості), його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченої (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, однак, являється інвалідом ІІІ групи), дані, що характеризують особистість обвинуваченої, зокрема те, що вона раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, проживає у важких матеріально-побутових умовах.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, дослідивши матеріали справи, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_12 повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які би обтяжили покарання обвинуваченої відсутні.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з врахуванням висновків уповноваженого органу пробації, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, оскільки у разі звільнення її від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України з випробуванням буде досягнута мета покарання, зазначена у ст.ст.50, 65 КК України. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речових доказів немає.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного цим вироком, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча: ОСОБА_1