ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2689/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 у вигляді тримання від вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 27 вересня 2019 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що на розгляді Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 і до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Районний суд вказав на продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_9 перебуваючи на свободі може переховуватись від суду та може незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні.

Оцінивши в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 , у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, а також те, що санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 27 вересня 2019 року.

Крім того, суд зазначив, що ризики не зменшились та не відпали, у зв`язку з чим відсутні підстави зміни запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження щодо ОСОБА_9 строку запобіжного заходу та застосувавши інший більш м`який запобіжний захід. Мотивуючи скаргу вказав, що рішення суду є незаконним, немотивованим та необґрунтованим, судовий розгляд проведено не об`єктивно, з обвинувальним ухилом. В порушення ч.2 ст. 184 КПК України копія клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу була надана обвинуваченому та стороні захисту безпосередньо в під час судового засідання, а не за три години до початку розгляду клопотання.

Зазначив, що при розгляді питання про продовження запобіжного заходу суд не вказав докази, що підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підстави, що унеможливлюють обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, працював, має дружину та малолітніх дітей, що, на думку апелянта, є стійкими соціальними зв`язками.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги; вислухавши пояснення захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та який наполягав на її задоволенні; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 раніше не судимий, офіційно ніде не працював, офіційних джерел доходу не має.

Стосовно доводів апелянта про наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 дружини та малолітніх дітей, то районним судом такі обставини вже враховано при постановленні оскаржуваної ухвали.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_9 , його тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Стосовно доводів захисника адвоката ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції, розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому з порушенням вимоги ч.2 ст.184 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухала Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 року, постановлена під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України у зв`язку з тим, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого закінчувався і до його спливу завершити судове провадження не представилося можливим, тому суд, на підставі клопотання прокурора, ухвалою продовжив строк запобіжного заходу обвинуваченому, що відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Посилання захисника адвоката ОСОБА_8 на порушення судом вимог ч.2 ст. 184 КПК України є необґрунтованими, оскільки дана норма закону стосується продовження застосування забезпечення кримінального провадження на стадії підготовчого судового засідання, а не під час судового розгляду справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 липня 2019 року про продовження строку попереднього ув`язнення ОСОБА_9 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: