Справа № 466/3799/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1120/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2019 року у частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000383 від 01 лютого 2018 року,
з участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст.187 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - до 13 листопада 2019 року включно.
На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Просить таку скасувати. Покликається на те, що він утримується у слідчому ізоляторі протягом тривалого часу. Судове засідання по суті цього кримінального провадження не може розпочатися протягом тривалого часу. Ризики, на які посилається прокурор у багаторазових клопотаннях про продовження строку тримання його під вартою це ніщо інше, як необргунтовані доказами припущення прокурора.
Дослідивши оскаржувану ухвалу суду, доводи апеляційних скарг, пояснення сторін обвинувачення та захисту, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Згідно із ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.

Згідно із ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Максимальна міра покарання, за інкримінований обвинуваченому злочин становить десять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Апеляційні доводи у частині затягування розгляду справи по суті є безпідставними, оскільки обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, розпочався і триває судовий розгляд (а.с.71).

Обвинуваченому ОСОБА_6 у межах цього кримінального провадження раніше на підставі ухвали суду обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою. Зокрема, таке підтверджується ухвалами підготовчого судового засідання від 21 травня 2018 року (а.с.17-18), від 03 вересня 2018 року (а.с.48), від 09 січня 2019 року (а.с.70), від 08 липня 2019 року (а.с. 101-102).

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду, що у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували при обранні та продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому, які не відпали і не зменшилися. Зокрема, обвинувачений може ухилятись від явки до суду, а також перешкоджати встановленню істини у справі, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою правильно враховано тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, тому існує вірогідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін.

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційних скаргах захисників мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

З урахування рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 та керуючись ст.ст.177, 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :
ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2019 року у частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000383 від 01 лютого 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4