Справа № 148/1888/17
Провадження №11-кп/801/190/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000411, внесеного до ЄРДР 01.08.2017 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 17.10.2018, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Зарічне Тульчинського району Вінницької області, неодруженого, непрацюючого, особи з інвалідністю другої групи загального захворювання, пенсіонера по інвалідності, з середньо спеціальною освітою, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 3 (три) роки.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1692 (одна тисяча шістсот дев`яносто дві) гривні 80 копійок та моральну шкоду у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу не обирався.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що близько 22:00 год. 11.07.2017, перебуваючи у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , у якому проживає ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час розмови з останнім, через незначне непорозуміння, яке супроводжувалося взаємними образами, діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій і відповідні наслідки та бажаючи їх настання, протиправно наніс останньому удар пальцем правої руки у праве око. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді контузії правого ока важкого ступеню тотальна гіфема, гемофтальм, ретробульбарна гематома правого ока. Гострота зору на праве око повна втрата зору 0 (нуль), що знаходиться у причинному зв`язку з вищезазначеною травмою правого ока і становить 35 % стійкої втрати загальної працездатності (із застосуванням ст. 24 «Критеріїв встановлення ступеню стійкої втрати професійної працездатності у відсотках», затверджених наказом МОЗ України від 05.08.1998 № 238), що, відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 31-к від 04.06.2018, належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати працездатності не менш ніж на одну третину.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що покарання призначене судом є недостатнім для досягнення мети кримінального покарання. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. Апелянт вважає, що судом не враховано, що обвинувачений вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, завдав потерпілому травму правого ока повна втрата зору.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи учасників провадження, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Колегія суддів вважає, що твердження прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК України та з достатньою повнотою врахував суспільну небезпеку скоєного ним злочину, особу обвинуваченого, обсяг і характер вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкі наслідки, те, що у лікаря психіатра на обліку обвинувачений не перебуває, з 2006 року перебуває на обліку у лікаря нарколога, обставину, яка відповідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав його щире каяття, обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Висновки місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання та ізоляції від суспільства, а саме застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 статті 75 КК України і звільнення його від відбуття покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. 1, 2 ст. 76 КК України, апеляційний суд вважає обґрунтованими та належним чином вмотивованими.
Згідно наявних в матеріалах справи медичних довідок, обвинувачений ОСОБА_7 хворіє на туберкульоз легень, потребує постійного лікування, має статус інваліда третьої групи. Обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не має негативних характеристик, вину визнає, усвідомлює тяжкість завданої потерпілому шкоди.

Визначене судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи прокурора щодо безпідставного застосування положень ст. 75 КК України, на які він посилається в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, прокурором не наведено переконливих доводів на обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 17.10.2018 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: (підписи) Згідно з оригіналом Суддя