ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1812/19 Справа № 183/7548/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у у кримінальному провадженні №0002106, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого, останній раз:
- 21.12.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70, ст.71 КК України, до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільненого 06.06.2018 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у видіпозбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання.

та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Расково, Саратовського району Саратовської області, Росія, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, місця реєстрації не маючого, мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 , судимого, останній раз:
- 21.12.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70, ст.71 КК України, до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільненого 07.06.2018 по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання.

Вирішено долю речових доказів.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, у сумі 286 гривень, солідарно.

Вказаним вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими та засуджено за те, що приблизно о 09.00 годині наприкінці липня 2018 року, більш точну дату слідством не встановлено, знаходилися за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 , спільно, таємно викрасти чуже майно, на що ОСОБА_8 дав свою згоду, вступивши таким чином в злочинну змову, приблизно о 09.20 годині в цей же день, тобто наприкінці липня 2018 року, більш точна дата слідством не встановлена, прибули до території домоволодіння АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою, де у місці відсутньої частини паркану, разом, незаконно проникли на вказану територію домоволодіння, де через віконну раму, в якій було відсутнє скло, проникли в середину нежитлового будинку, піднялися сходами на другий поверх будинку, за допомогою раніше заготовлених не встановлених в ході слідства металевих предметів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали 12 метало - пластикових вікон, та місце скоєння злочину покинули, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 23800 гривень.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок змінити в частині розподілу процесуальних витрат, у зв`язку з істотним, на його думку, порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначити в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати на користь держави за проведення судово-товарознавчої експертизи необхідно стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 143 (сто сорок три) гривні з кожного.

Вказує, що відповідно до п.13 ч.1, ч.3 ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст.126 КГІК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

При цьому солідарне стягнення суми процесуальних витрат законом не передбачено.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Зазначає, що відповідно до положень глави 8 КПК України, встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнуті ці витрати з кожного.

Проте, на думку прокурора, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції, ухвалюючи стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_8 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що витрати у розмірі 286 гривень на користь держави слід стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення та просила їх задовольнити, думку обвинувачених, які не заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Але районний суд даних вимог Закону в повному обсязі не дотримався.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та доведеність їх вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, є вірними, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.

Колегія суддів зазначає, що згідно п.5 ч.4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вирок зазначається рішення суду щодо процесуальних витрат.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які, згідно з ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за вчасною ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Частиною 2 статті 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.

Відповідно до п.11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996 року, Науково - дослідницькі установи судової експертизи проводять судову експертизу у кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення за рахунок засобів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.

Частиною 2 статті 24 КГІК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.

Згідно з п.13 ч.1, ч.3 ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.

Відповідно до ст.126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

При цьому, солідарне стягнення суми процесуальних витрат законом не передбачено.

Крім того, згідно з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень глави 8 КПК України, встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнуті ці витрати з кожного.

Проте, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону районний суд, ухвалюючи стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що витрати у розмірі 286 гривень на користь держави слід стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В зв`язку з цим рішення суду в цій частині не можна визнати законним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку на погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - зміні, в частині розподілу процесуальних витрат.

Зазначити в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати на користь держави за проведення судово-товарознавчої експертизи необхідно стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 143 (сто сорок три) гривні з кожного.

В решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 404,405,407,408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 , - задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в частині розподілу процесуальних витрат, - змінити.

Зазначити в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати на користь держави за проведення судово-товарознавчої експертизи необхідно стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 143 (сто сорок три) гривні з кожного.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4