Справа № 128/3497/18
Провадження №11-кп/801/1255/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000357 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2019, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбування покарання рахується з моменту затримання.
Стягнуно на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 3 954,80 грн.
Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, вирішено стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 10 000 грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, вирішено стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 10 000 грн.
Вирішено долю речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 04 вересня 2018 року о 08 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz 112», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись із перевищенням швидкості по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниці в напрямку автобусної станції «Західний автовокзал», в районі заїзду до ТЦ «Епіцентр» с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який, ведучи в руках велосипед, розпочав переходити проїзну частину дороги по розмітці регульованого пішохідного переходу на забороняючий сигнал світлофора для пішоходів справа-наліво по напрямку руху автомобіля.
Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_11 від отриманих травм загинув на місці пригоди. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 804 від 25.09.2018 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми - синців, саден та ран на голові, крововиливів в м`які тканини голові, переломів кісток основи та склепіння черепа, субдуральної гематоми, субарахноїдальних крововиливів з ділянкою забиття речовини головного мозку, набряку та набухання м`яких мозкових оболонок та речовини головного мозку; закритої хребетно-спинно-мозкової травми - переломів хребтового стовбура в ділянці атланто-окципітального з`єднання, а також між 4-м та 5-м грудними хребцями з розривом зв`язкового апарату, судинно-нервових сплетень, мозкових оболонок та спинного мозку; закритої тупої травми грудей - саден грудної клітки, крововиливів в м`які тканини грудей, переломів ребер з ушкодженням плеври та тканини легень; закритої тупої травми живота та заочеревинного простору - саден та осаджень шкіри на животі, крововиливів в зв`язкові апарати внутрішніх органів, їх розриви; переломів кісток тазу; багаточисельних переломів кісток нижніх кінцівок. Смерть ОСОБА_11 настала від вказаної сполучної травми тіла, яка належить до тяжких тілесних ушкоджень, як така що має ознаки небезпеки для життя в момент спричинення. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_11 є прямий причинний зв`язок. При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_11 етилового та інших спиртів не виявлено.
Згідно з експертизою технічного стану транспортного засобу № 629 від 22.10.2018 робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «Mercedes-Benz 112», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходяться в працездатному стані та призвести до втрати керування не могли.
Відповідно до висновку авто-технічної транспортно-трасологічної експертизи № 5447/5448/18-21 від 16.10.2018 у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.4, 12.3 Правил дорожнього руху України. Місце наїзду на пішохода розташоване на дорожній розмітці «пішохідний перехід». Величина швидкості руху автомобіля, яка відповідає зафіксованій величині слідів юзу коліс, становить біля 129.3-134.9 км/год. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_12 мав би можливість попередити дане ДТП при умові виконання технічних норм вимог п. 12.4 ПДР України з моменту, коли даний водій сприйняв ситуацію як небезпечну з наступним застосуванням термінового гальмування.
В діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. 12.4 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.». Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.4 ПДР України, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що свою вину у скоєному визнав, щиро кається та попросив вибачення у потерпілих, добровільно відшкодував їм матеріальну та моральну шкоду.

Також звертає увагу, що здійснює догляд за батьком пенсійного віку, з яким разом проживає.

На думку обвинуваченого, суд не навів мотивів неможливості застосування щодо нього інституту звільнення від відбування покарання із випробуванням, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Просить також виключити з вироку суду додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком 3 роки. Свою вимогу мотивує тим, що транспортний засіб є єдиним джерелом доходу у сім`ї, оскільки працює водієм та займається транспортними перевезеннями.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Статтею 50 КК України передбачено, що рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із оскаржуваного вироку, підставою для відмови у звільненні обвинуваченого від відбуття покарання із випробуванням стала принципова позиція потерпілих в суді першої інстанції щодо призначення суворого покарання та відсутність активної позиції обвинуваченого по відшкодуванню моральної шкоди.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_7 подав заяви від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно яких він виплатив їм по 5 000 доларів США в рахунок відшкодування моральної шкоди, що еквівалентно 125 000 грн.

Згідно даних заяв, потерпілі не мать претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого і не заперечують щодо призначення покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, а також скасування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Справу просять розглядати без їх особистої участі. (а.с. 146-147)

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців без звільнення від відбування покарання із випробуванням, що належним чином обґрунтував.

Частиною 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На момент розгляду кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачений моральну шкоду потерпілим не відшкодував взагалі, тому вони притримувались принципової позиції про необхідність призначення суворого покарання, що і врахував суд.

Факт відшкодування моральної шкоди потерпілим та зміна їх позиції щодо призначення покарання безпосередньо на стадії перегляду вироку в апеляційному порядку не є підставою для зміни судового рішення та звільнення особи від відбування покарання згідно правил ст. 75 КК України, оскільки не свідчить про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Також варто уваги те, що оскаржуваним вироком з ОСОБА_7 вирішено стягнути на користь потерпілих моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. кожному, тобто обвинувачений у повному обсязі її не сплатив.

Тобто, на момент розгляду кримінального провадження суд першої інстанції правильно взяв до уваги фактичні обставини кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого, який допустив грубе порушення ПДР, значно перевищивши швидкість руху (близько 129-134 км/год.), що мало наслідком смерть особи, а також думку потерпілих, які без жодних сумнівів зауважили на необхідності призначення покарання із його реальним відбуванням.

З огляду на вказане, Суд не погоджується із доводами апеляційного скарги щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Твердження ОСОБА_7 про те, що суд не взяв до уваги, що він щиро розкаявся та відшкодував матеріальну шкоду є безпідставними, оскільки вони враховані як обставини, що пом`якшують покарання, а тому судом, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, призначено менше половини максимального розміру покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Що стосується апеляційної скарги обвинуваченого в частині скасування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком 3 роки, колегія суддів приходить такого висновку.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

На думку Суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність також призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком 3 роки, що обґрунтовується фактичними обставинами скоєння ДТП. Наслідків скоєного можна було уникнути за умови дотримання швидкості руху транспортного засобу.

ОСОБА_7 вчинив злочин у вересні 2018 року, а тому надана ним копія договору №200 від 01.01.2019 про транспортне обслуговування не може свідчити про отримання засобів для існування шляхом здійснення перевезень на постійній основі.

Тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2019 щодо ОСОБА_7 без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4