Справа № 156/988/18 Провадження №11-кп/802/338/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000330 від 15.10.2018 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИВ

Даним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 26.03.2014 року за ч.2 ст.289, ч.2,3 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць; звільненого по відбуттю покарання 10.08.2018 року

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Строк виконання покарання ухвалено відбувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок витрат за проведення судової авто товарознавчої експертизи.

Речові докази - автомобіль марки «ВАЗ» - 2106 , 1979 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; страховий поліс серії АМ №3442261; посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_9 - повернуто потерпілому ОСОБА_9 .

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 15.10.2018 року приблизно о 04 год. 30 хв., прийшовши до господарства за адресою вул. Шевченка, 33 с.Милятин Іваничівського району, де виконуючи свої злочинні дії, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел, маючи мету протиправного заволодіння транспортним засобом, будучи раніше засудженим та звільненим з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став та повторно, користуючись вільним доступом, таємно, всупереч волі власника, незаконно заволодів транспортним засобом марки «ВАЗ» моделі 2106 білого кольору, 1979 року випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_4 , належний ОСОБА_9 , котрий зберігався біля будинку господарства із ключами у замку запалювання, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 21639 (двадцять одна тисяча шістсот тридцять дев`ять) гривень.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не
не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, оскаржує вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання.
Вказує, що рішення суду про призначення основного покарання у виді позбавлення волі належним чином не мотивовано і є надто суворим.
Просить, враховуючи пом`якшуючі обставини, змінити вирок суду та призначити його підзахисному покарання з випробування відповідно до ст.ст.75,76 КК України.
ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника, який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, прокурора, який її заперечив та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України в апеляційній скарзі захисника не оскаржується.
Оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України в апеляційній скарзі не заперечуються та не оспорюються, тому відсутні підстави для перевірки їх правильності й обґрунтованості.
Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело. Зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_8 покарання місцевим судом були повністю дотримані. Також в повній мірі було враховано обставини, на які зроблено посилання апелянта у своїй скарзі.
Зокрема, при призначенні покарання судом враховано, що обвинувачений вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України відносяться до тяжких.
Належним чином враховано дані про особу, а саме, те що останній раніше судимий за вчинення аналогічного злочину (а.с.58-60), однак після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став; не працює.
Окрім того, судом враховано, що шкоди від дій ОСОБА_8 потерпілому не завдано.
Згідно ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно ст. 67 КК України, обставини, що обтяжують покарання - відсутні.
За вище вказаних обставин, місцевий суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише у місцях позбавлення волі та призначив мінімальне покарання в межах санкції статті закону, за якою його притягнуто до кримінальної відповідальності.
Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі дотримано вимог закону; покарання відповідає принципу індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і перевиховання, а також вчинення нових злочинів.
Підстав для скасування вироку за твердженнями, викладеними в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого апеляційний суд не вбачає.
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи захисника є необґрунтованими, до задоволення не підлягають, відсутні підстави для скасування рішення місцевого суду.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст.404,405,407 апеляційний суд

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні криімнального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді