Номер провадження: 11-сс/813/1510/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21.08.2019 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000438 від 10.06.2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21.08.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про арешт будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :50:004:0191,у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №№0000438 від 10.06.2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя не врахував, що нерухоме майно, зазначене в клопотанні, підлягає спеціальній конфіскації та арешт майна необхідний для збереження речового доказу та запобіганню можливості його приховування, пошкодження, знищення псування, перетворення та відчуження.

Наявність зазначених ризиків підтверджується тим, що ухвалою слідчого судді від 09.08.2019 року був накладений арешт на будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, кадастровий номер :50:004:0191. Після застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_8 надав свої дружині правоустановчі документи на нерухоме майно, а остання 12.08.2019 року будучи усвідомленою про притягнення її чоловіка до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України України, санкція якого передбачає покарання у виді конфіскація майна, продала нерухоме майно. За даним фактом були внесені відомості до ЄРДР за №0000780 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Статтею 173 КПК України передбачено, що

1. Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

2. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вимог зазначених норм закону та обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21.08.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого від 19.08.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000438.
Висновок про відмову у накладенні арешту слідчий суддя обґрунтував тим, що 09.08.2019 року ухвалою слідчого судді вже накладений арешт на будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку з кадастровим номером :50:004:0191 та в клопотанні не зазначено з яких підстав сторона обвинувачення повторно звернулась у цьому ж кримінальному провадженні з клопотанням про арешт цього ж майна.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвало слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2019 року було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000438, яка набрала законної сили та підлягає виконанню.
Повторне накладення арешту на теж саме майно у цьому ж кримінальному провадженні не передбачено кримінальним процесуальним законом.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для повторного накладення арешту на те ж саме нерухоме майно у цьому ж кримінальному провадженні.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21.08.2019 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №№0000438 від 10.06.2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3