Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1021/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001394за апеляційною скаргою прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ковалі Коростенського району Житомирської області, громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, непрацюючого, раніше несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , якого

визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та виправдано.

Речові докази, які зберігаються в камері схову речових доказів Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області, на підставі квитанцій №001633 від 26.11.2015 р., №001657 від 12.01.2016 р., №001640 від 04.12.2015 р., №001655 від 12.04.2016 р., знищено.

Судові витрати в сумі 368,28 грн. віднесено на рахунок держави.

встановила:

ОСОБА_8 обвинувачуєься в тому, що в період з 22-ої год. 07.11.2015 по 06-у год. 08.11.2015, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в нього виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_12 , реалізуючи який він умисно наніс ОСОБА_12 невстановленим предметом численні удари в область голови, обличчя, правого плечового суглобу та потиличної ділянки голови, після чого здавив шию потерпілого руками, заподіявши тілесні ушкодження у виді масивного крововиливу по передній та лівій поверхні органокомплекса в ділянці нижньої частини щитоподібного хряща, синця по передній поверхні середньої частини шиї, синця по лівій передньо-боковій поверхні шиї в її середині лінійної форми у виді двох слідуючих одна за одною ліній, розташованих в складках шиї, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті, а також тілесні ушкодження у виді множинних субарахноїдальних крововиливів острівчастого типу, набряку м`яких мозкових оболонок, наявності ліквору з домішками крові в субарахноїдальному просторі, крововиливу по задній поверхні обох долей лівої легені, дефекту слизової оболонки верхньої губи в проекції 11 зуба, крововиливу з внутрішньої поверхні слизової нижньої губи в ділянці 33 зуба, крововиливу під м`які поклики голови з внутрішньої сторони в лівій тім`яно-скроневій ділянці, крововиливу під м`які покриви голови з внутрішньої сторони в правій скроневій ділянці, синця по правому крилу носа, синця в ділянці лівої вилиці, синця в ділянці лівого кута нижньої щелепи, синця в ділянці підборіддя зліва, двох синців в ділянці лівої гілки нижньої щелепи, садна по лівій половині нижньої губи, синця в проекції зовнішньої половини лівої брови, синця по нижній повіці лівого ока, синця по передній поверхні правого плечового суглоба, синця в лівій передвушній ділянці, синця по всій вогнутій поверхні лівої вушної раковини, рани в правій потиличній ділянці, перелому кісток носу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, але не перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті,
Вказані дії ОСОБА_8 стороною обвинуваченням кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині.

Суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не представлено належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочинних дій, та ухвалено виправдувальний вирок з підстави визначеної п.2 ч.1 ст. 373 КПК України - не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 вважає, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

На його думку судом необґрунтовано відкинуто та визнано недопустимим протокол огляду місця події - помешкання обвинуваченого, під час якого були оглянуті речі - одяг ОСОБА_8 , у який той був одягнутий напередодні, і який він добровільно на пропозицію слідчого у присутності понятих видав, написавши про це письмову заяву. Вказане у судовому засіданні підтвердив сам ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

У даному випадку співробітники правоохоронного органу до будинку ОСОБА_8 були допущені власником помешкання та він, в подальшому, добровільно надав свій одяг, який виносив на вулицю.

Вважає помилковими висновки суду, що слідча ОСОБА_16 не була повноважною на проведення вказаної процесуальної дії, оскільки вона була членом СОГ і процесуальним законом надано можливість у невідкладних випадках проводити огляд місця події до внесення відомостей до ЄРДР.

Також, на думку апелянта є помилковими висновки суду про недопустимість протоколу огляду безпосереднього місця події - домоволодіння АДРЕСА_2 , оскільки він був проведений уповноваженою на проведення розслідування особою - слідчим ОСОБА_17 , який мав право проводити цю процесуальну дію згідно Наказу начальника СУ УМВС України в Житомирській області від 24.01.12 №10/12 «Про закріплення районів області за слідчими відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ УМВС»

Суд у вироку не аргументує, чому він надав перевагу показанням свідка ОСОБА_18 , товариша обвинуваченого, а відкинув показання потерпілої ОСОБА_9 , зазначивши, що вони гуртуються на її суб`єктивному переконанні про причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину.

ОСОБА_8 зазначає, що загубив телефона, але не пам`ятає, при яких обставинах. Пояснити, як його телефон опинився біля тіла вбитого він також не може, події того вечора точно він не пам`ятає.

Крім того, ОСОБА_8 дає суперечливі показання про те, куди він пішов та де перебував у час вчинення злочину.

Висновки суду першої інстанції і оцінка показань обвинуваченого є формальними.

Також, суд не надав відповідь на питання, яким чином, на одягу ОСОБА_8 потрапила кров вбитого ОСОБА_19 , виявлена відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи № 1185 від 09.11.2015 та № 1332 від 18.12.2015 р. та тим обставинам, що він після виявлення трупу потерпілого він мав тілесні ушкодження, яких до цього у нього не було.

Суд не надав оцінки характеризуючим даним обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки відповідно до висновків експертизи він схильний до вживання алкоголю, та конфліктів у нетверезому стані.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання - 10 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_20 , зазначає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказує, що суд обґрунтував свої висновки щодо незгоди з доказами сторони обвинувачення мотивами недоведеності, але фактично не взяв їх до уваги і не навів об`єктивних даних на їх спростування.

Вказує, що показання обвинуваченого щодо невизнання своєї вини є формальними та не дають відповіді на питання, де в дійсності він перебував в момент скоєння злочину, а також яким чином на його одежі, відповідно до висновків судово-імунологічних експертиз № 1185 від 09.11.2015 року та № 1332 від 18.12.2015 виявлено кров вбитого ОСОБА_21 .

Також, суд не взяв до уваги та не надав належної оцінки висновкам судово- медичного експерта, яким встановлено, що у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді подряпини на правій щоці, подряпини на правій перед вушній ділянці, подряпини по тильній поверхні в проекції 4 п`ясної кістки правої руки.

При цьому свідок ОСОБА_22 , брат обвинуваченого, пояснив суду, що вдень на передодні вбивства ОСОБА_12 різав з обвинуваченим дрова, будь- яких травм на його тілі та обличчі не було.

Крім того, є необґрунтованим визнання судом недопустимим доказом протоколу огляду місця злочину, а саме будинку АДРЕСА_2 , оскільки дане твердження не ґрунтується на матеріалах справи.

Разом з тим, у матеріалах справи містяться дані, які підтверджують наявність підстав для невідкладного проведення 08.11.2015 року огляду місця події у домоволодінні потерпілого до внесення інформації до ЄРДР.

Крім того, суд безпідставно прийшов до висновків про переміщення телефону обвинуваченого, виявленого на місці події біля тіла вбитого ОСОБА_19 , в результаті чого не виключив можливість утворення на ньому слідів крові внаслідок такого переміщення. Обвинувачений зазначає, що втратив телефон, і це поза всяким розумним сумнівом відповідає дійсності, проте втратив він його на місці події під час вчинення злочину.

З вироку неможливо угледіти причину за якої суд надав перевагу показанням свідка ОСОБА_18 , товариша обвинуваченого, а не взяв до уваги покази потерпілої, безпідставно зазначивши, що вони базуються на її суб`єктивному переконанні про причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину.

Також, не інакше як припущення, можна розцінювати висновок суду про відсутність в піднігтьовому вмісті рук можливого вбивці біологічного матеріалу потерпілого як не доведення вини обвинуваченого.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд одночасно зазначив про виправдання ОСОБА_8 з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.373 КПК України та п.3 ч. 1 ст.284 КПК України.

З вищенаведеного вбачається, що судом першої інстанції у мотивувальній частини зазначено різні мотиви ухвалення виправдувального вироку, при цьому в резолютивній частині підстави виправдання ОСОБА_8 не зазначені.

Просить вирок Коростенського міськрайонного суду, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано - скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання в межах санкції даної статті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційних скарг, заперечення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням норм КПК України. Суд дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої щодо неналежної оцінки доказів колегія суддів вважає неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлюється принцип, відповідно до якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Аналогічний принцип сформульовано у ст.62 Конституції України, яка встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч.2 ст.327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена. За змістом закону, за відсутності достатніх і допустимих доказів, а також наявності сумнівів у доведеності вини, постановляється виправдувальний вирок.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, проаналізувавши їх та надавши їм належну юридичну оцінку з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначеними доказами не доведено те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Так, ОСОБА_8 не визнаючи себе винним надав суду покази про те, що 07.11.2015 року різав дрова мешканцям села, в їх числі і ОСОБА_23 . В бензопилі закінчився бензин, тому він пішов до ОСОБА_24 , позичив бензину, однак більше дрова не різали. Приблизно о 16-18 год. він, ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 прийшли в будинок ОСОБА_28 , де вживали спиртне. О 19-ій - поч.20-ої він пішов додому. В будинку ОСОБА_28 залишались ОСОБА_26 та ОСОБА_29 .. З подвір`я ОСОБА_28 виходив через садок на поле, щоб вийти на дорогу. Було темно, хотів собі присвітити телефоном, однак того не виявив. Було дуже темно, тому виходив, орієнтуючись на звук роботи трактора. Був дуже п`яним. Вийшов на вул.Чкалова, де з криниці напився води, привітався з ОСОБА_30 та пішов до свого родича ОСОБА_31 , в якого часто ночував. Прийшовши до ОСОБА_31 , зразу ж заснув. Прокинувся о 08.35 год., запитав у ОСОБА_31 про свій телефон. Пішов до себе додому, щоб перевдягнутись, бо мав йти на весілля. Зайшов до свого брата ОСОБА_32 і той повідомив, що побили ОСОБА_33 .
Визнаючи ці показання обвинуваченого достовірними, суд послався на інші, безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази.

Судом допитані у якості свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_18 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , а також потерпіла ОСОБА_9 та встановлено, що жоден з цих осіб не був безпосереднім свідком вбивства ОСОБА_28 , показань, які б підтверджували винуватість ОСОБА_8 у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому не надавали. Вказані свідки лише підтвердили присутність обвинуваченого ОСОБА_8 07.11.2015 року в будинку загиблого ОСОБА_28 , не пізніше ніж до 20.30 год.
Так, свідок ОСОБА_36 , вказав, що бачив ОСОБА_8 на вул. Чкалова приблизно о 19.20 год., свідок ОСОБА_18 , пояснив, що ОСОБА_8 прийшов до нього в будинок приблизно о 20.30 год. та ліг спати, більше з будинку не виходив.

Сама потерпіла ОСОБА_9 дала показання про те, що о 21-ій год., коли вона приходила додому, то в будинку був лише її чоловік, який збирався відпочивати.

Доказів про те, що ОСОБА_8 перебував в будинку ОСОБА_38 в час з 22-00 год. 07.11.2015 року по 06-00 год. 08.05.2015 року, стороною обвинувачення не надано, не надані такі докази і в суді апеляційної інстанції.

Не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вбивства ОСОБА_12 і показання потерпілої про те, що вона бачила ОСОБА_8 в 23-24 год. біля місця своєї роботи і він був дуже п`яний, оскільки вони спростовуються показами свідка ОСОБА_39 .

Будучи допитаним в суді він вказав, що працював крановщиком на підприємстві де працю потерпіла, яке знаходиться на відстані приблизно 500 м від будинку ОСОБА_28 07.11.2015 року приблизно о 22 год. бачив ОСОБА_40 , який був у стані сп`яніння він підходив до нього. Десь о 22.20(30) год. бачив меншого брата ОСОБА_41 , який питав в нього про ОСОБА_42 та просив закурити. Мельника ОСОБА_43 в той вечір він не бачив.
Свідок ОСОБА_18 , пояснив, що ОСОБА_8 прийшов до нього в будинок приблизно о 20.30 год. та ліг спати, більше з будинку не виходив.

Не доводить вини у вчиненні вбивства ОСОБА_12 знайдений на місці вчинення злочину мобільний телефон, який належить ОСОБА_8 .

Відповідно до показів свідка ОСОБА_44 о 16-17 год. ОСОБА_45 приходив взяти бензину, коли вони йшли разом, то ОСОБА_46 з ОСОБА_47 запросили їх випити. Вони випили та пішли до ОСОБА_32 , дивились в нього телевізор. ОСОБА_45 пішов о 19:00 год., а він ще залишився. до 19.30 год. потім пішов до себе додому. Близько 20-ої поч.21-ої год. до нього приходив ОСОБА_45 , який був п`яний, але «адекватний» пропонував ще випити, запитував про свій телефон, оскільки десь його загубив.

Свідок ОСОБА_18 показав, що о 20.30 год. до нього прийшов ОСОБА_45 , попросив дозволити переночувати, нікуди більше з будинку не виходив. Прокинулись о 08.30 год., ОСОБА_45 був в тому ж одязі, що і звечора, вранці сказав, що немає його телефону.

Отже, відповідно до показів свідків, вбачається, що коли ОСОБА_12 ще був живим то у обвинуваченого вже не було мобільного телефону, а тому він не міг залишити його на місці злочину під час спричинення тілесних ушкоджень потерпілому про, що вказують апелянти.

При цьому слід зазначити, що потерпіла ОСОБА_9 , в своїх показаннях вказувала, що побачивши чоловіка на землі, намагалася його підняти та при цьому на щось наступила, як виявилося пізніше, це був мобільний телефон обвинуваченого, якого вона «відкинула далі».

Підстав для критичної оцінки показанням ОСОБА_18 колегія суддів не вбачає, оскільки повідомлені ним дані про прихід ОСОБА_48 до його будинку близько 20 год. 30 хв. та те, що він більше будинку до 8 год. 30 хв. наступного дня не залишав узгоджується з показання інших свідків ОСОБА_49 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_50 .

Натомість показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 після 22 год. приходив на підприємство де вона працює не підтверджуються іншими доказами та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_49 , який вказав, що обвинуваченого серед осіб, які приходили він не бачив.

Доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілої, про безпідставне визнання судом недопустимими доказами по кримінальному провадженню протоколу огляду місця події - помешкання обвинуваченого від 08.11.2015 року, під час якого були виявлено та вилучено одяг ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необґрунтованими.

Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Виходячи з вимог ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

При цьому, ч. 2 ст. 234 цього ж Кодексу визначає, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Частина 3 ст.233 КПК України, передбачає можливість у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, як підозрюються у вчиненні злочину увійти до житла до постановлення ухвали слідчого судді. У такому випадку прокурор, слідчий зобов`язані невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотання про проведення обшуку до слідчого судді

Як передбачено ч.1 ст.233 КПК України, за добровільною згодою особи, яка володіє житлом, можливо лише проникнення до житла чи іншого володіння такої особи, тобто фізичне входження до нього, однак вказана норма не передбачає можливість проведення в ньому огляду без дотримання положень ст.237 КПК України.

Згідно ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Відомості про слідчих, які уповноважені здійснювати розслідування в конкретному провадженні, вносяться до ЄРДР.

Частинами 2,3 ст.214 КПК України передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається. До внесення відомостей до ЄРДР у невідкладних випадках може бути проведено лише огляд місця події.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 08.11.2015 року, в період часу з 13.20 год. по 14.04 год. в приміщенні будинку АДРЕСА_3 було виявлено камуфльований одяг: жилет, штани, одяг: тільняшка, штани сині, сорочка в клітинку, штани джинсові сині, светр червоний, сорочка синя, шорти білі, майка сіра, светр коричневий, а всього 11 предметів одягу.

Протокол не містить опису виявлених речей, даних про наявність на них пошкоджень чи слідів, даних про упакування, опечатування та вилучення вказаного одягу.
Огляд було проведено слідчим ОСОБА_16 , яка входила до складу слідчо-оперативної групи, однак ця особа не зазначена у витягу з ЄРДР як уповноважена керівником органу досудового розслідування на проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №00001394.

Крім того, вказаний огляд помешкання обвинуваченого, який на переконання колегії суддів не є оглядом місця події (місця вчинення злочину) було проведено до внесення відомостей про злочин до ЄРДР, що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_16 , які вона дала в суді першої інстанції та вказала, що на час знаходження СОГ на місці події відомості до ЄРДР ще внесені не були.

Також, за змістом вказаного протоколу огляду виявлені в будинку обвинуваченого предмети одягу не оглядалися, не вилучалися та не опечатувалися, в тому числі тимчасово з метою їх збереження та не можливості їх пошкодження, забруднення слідами біологічного походження, що суперечить приписам ч.5 ст. 237 КПК України та об`єктивно ставить під сумнів будь-які подальші дослідження проведені з цим одягом (т. 1 а.с100-101).

Зазначені обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_14 , яка будучи допитаною в суді показала, що ОСОБА_8 привезли до його будинку та просили показати одяг, в якому він був вдягнений. Він виносив одяг з батьківської хати, в якій проживав, та показував. Жінка писала протокол. Це відбувалось на подвір`ї, до хати не заходили. ОСОБА_45 виносив речі з сарайчика, то були верхній одяг, штани, сорочки. Речі були брудні, плям на них та взуття не бачила. Чи забирали речі, не бачила.

Отже, під час проведення огляду помешкання обвинуваченого 08.11.2015 року органом досудового розслідування порушено вимоги вказаних норм закону, оскільки вказана слідча дія була проведена без дозволу слідчого судді, не уповноваженою особою на проведення розслідування, до внесення відомостей у ЄРДР та з порушенням порядку визначеного ч.5 ст. 237 КПК України, щодо вилучення речей, а тому докази отримані під час вказаного огляду суд обґрунтовано визнав недопустимими.

Слушними, також є і аргументи суду і щодо неузгодженості вказаного протоколу огляду помешкання ОСОБА_8 з іншою слідчою дією протоколом огляду предмету проведено 08.11.2015 р., в ході якого слідчий ОСОБА_51 в службовому кабінеті оглянула вилучений у ОСОБА_8 одяг, виявила на сорочці та майці плями бурого кольору та вилучила контрольні зрізи, перелік якого по кількості та опису різниться з одягом, який був виявлений при проведенні огляду. Виявлено згідно до протоколу огляду помешкання ОСОБА_8 одинадцять предметів, а оглянуто 17 предметів одягу, обставини виявлення, отримання слідством інших речей, в протоколі не зазначено (т.1 а.с. 102).

Не знайшли свого обґрунтованого підтвердження доводи апеляційних скарг про те, що судом при ухваленні судового рішення не надано оцінку наданому обвинуваченням протоколу огляду місця події (вчинення злочину) від 08.11.2015 року, відповідно до якого 08.11.2015 року в період часу з 10.10 год. до 12.45 год. було проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було оглянуто труп ОСОБА_12 , виявлено та вилучено вила, 2 металеві уламки, мобільний телефон марки Нокіа, шапка, 2 змиви та марлеві тампони.

При дослідженні доказів судом встановлено, що протокол огляду, оформлявся двома особами. В його вступній частині вказано, що огляд проводив слідчий СВ Коростенського ВП ОСОБА_16 , а завершував огляд ст.слідчий ОСОБА_17 , який не входив до слідчо-оперативної групи Коростенського ВП ГУНП Житомирської області, та до групи слідчих, яким було доручено проведення розслідування (витяг з ЄРДР від 08.11.2015 року). Отже, судом встановлено, що вказаний огляд фактично було проведено неуповноваженою особою.

Зазначені обставини щодо обставин оформлення протоколу підтвердила своїми показами слідча ОСОБА_16 , яка була допитана судом з цього приводу.

Відповідно до показів допитаного в суді свідка ОСОБА_17 , який є слідчим СУ ГУНП в Житомирській області вбачається, що він як старший слідчий слідчого управління виїхав на місце події для проведення його огляду. Слідчий СВ Коростенського ВП ОСОБА_16 почала складати протокол огляду, оглянула труп. Були запрошені поняті. Він продовжив писати протокол, бо слідчий ОСОБА_16 була втомлена, бо добу була на чергуванні, на момент закінчення огляду її вже не було. На подвір`ї знаходився труп, були сліди крові, вила, мобільний телефон. Потерпіла повідомила, що телефон чоловікові не належить. Інших слідчих дій він не проводив, з обвинуваченим не спілкувався. На місце події прибув за усною вказівкою керівництва для надання методичної допомоги.

Суд першої інстанції на переконання колегії суддів дійшов правильного висновку про те, що наказ начальника УМВС в Житомирській області №10/12 від 24.01.2012 р. про закріплення слідчого СУ УМВС ОСОБА_17 не є процесуальним рішенням керівника органу досудового розслідування, що доручає проведення слідчих дій відповідно до положень кримінального процесуального Кодексу, редакції від 13.04.2012 року, а лише передбачає надання методичної допомоги слідчим слідчих відділів в якісному огляді місць події.

Крім того, проведення огляду місця події двома особам, одна з яких його розпочинала - слідча ОСОБА_16 та не засвідчила своїми підписами результати його проведення і поїхала проводити іншу слідчу дію, а інша, слідчий ОСОБА_17 завершував його проведення нівелює сутність цієї слідчої дії, яка полягає в безпосередньому сприйнятті, виявлені, вивченні і фіксації властивостей і ознак матеріальних об`єктів, які можливо, пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив письмові докази по справі та дійшов до обґрунтованого висновку про визнання протоколу огляду місця події (виявлення трупа) від 08.11.2015 року та протоколу огляду домоволодіння ОСОБА_8 від 08.11.2015 року недопустимими доказами.

Відповідно до висновку експерта-імунолога №1185 від 30.11.2015 року встановлено, що на наданих на експертизу об`єктах №1 (виріз з майки сірого кольору), №2 (виріз з майки сірого кольору), №5 (виріз з сорочки), №6 (виріз з сорочки) знайдена кров людини, походження якої можливо від ОСОБА_12 .

За результатами повторного дослідження вищевказаних об`єктів висновком експерта-імунолога №1332 від 14.01.2016 року було встановлено, що висновок експерта №1185 від 30.11.2015 року щодо групової належності крові, виявленої на об`єктах №1,2 (вирізи з майки сірого кольору), походження якої можливо від ОСОБА_12 , не є достовірними, оскільки в об`єктах 1,2 було виявлено кров людини, змішану з кров`ю великої рогатої худоби.

Враховуючи, що доказ, яким зафіксовано виявлення предметів, що в подальшому були визнані речовими доказами та піддані експертним дослідженням, є недопустимим, то недопустимими відповідно до положень ст.87,ч.1 КПК України є і інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, - протокол огляду предметів від 08.11.2015 року, висновки експертів №1185 від 30.11.2015 року, №1332 від 14.01.2016 року (концепція «плодів отруєного дерева»).

Відповідно до ст.62 Конституції України, ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На переконання колегії суддів наявність на тілі обвинуваченого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді подряпини на правій щоці, подряпини на правій перед вушній ділянці, подряпини по тильній поверхні в проекції 4 п`ясної кістки правої руки, виявлення його телефону зі слідами крові потерпілого на місці вчинення злочину не свідчить про його причетність до вказаного злочину, враховуючи його пояснення про те, що пошкоджень він зазнав раніше і під час порізки дров, а мобільний телефон, також втратив раніше ніж час, який інкримінує йому обвинувачення, а тому колегія суддів вважає припущеннями доводи сторони обвинувачення про те, що зазначені обставини переконливо свідчать про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному вбивстві.

Наявність на телефоні обвинуваченого слідів крові, враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_20 брала його до рук, не свідчить про вчинення ОСОБА_8 умисного вбивства,.

Натомість у ОСОБА_12 , в піднігтьовому вмісті рук крові людини та епітеліальних клітин, які могли походити від обвинуваченого ОСОБА_8 , а також і у останнього таких, що могли походити від потерпілого не виявлено (висновки експертиз №269/ц від 07.12.2015 р., №268/ц від 02.12.2015 р), хоча враховуючи причину смерті потерпілого (механічна асфіксія), наявність на потерпілому численних тілесних ушкоджень зі слідами крові це є малоймовірним, а досудовим розслідуванням не встановлено, що ОСОБА_8 міг їх знищити, а тому це додатково вказує, що обвинувачення ОСОБА_8 ґрунтується на припущеннях.

Орган досудового розслідування, лише на підставі знаходження телефону обвинуваченого на місці злочину, не врахувавши повідомлені ОСОБА_8 обставини його втрати та алібі, з істотним порушенням прав останнього став шукати докази його причетності до злочину та залишив без належної перевірки інші докази, які були виявлені на місці злочину, що могли свідчити про причетність до його вчинення інших осіб шапка, металевий предмет схожий на ручку ножа.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 сам прийшов на місце злочину дізнавшись про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, не заперечував, що був з потерпілим незадовго до його смерті, визнавав, що телефон виявлений поруч з тілом потерпілого належить йому та був ним втрачений, допустив працівників поліції до свого помешкання та видав свій одяг у якому був напередодні у потерпілого, хоча мав достатньо часу, в разі причетності до вбивства, щоб його знищити чи знищити інші можливі сліди злочину, що додатково свідчить про правильність висновків суду.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів на сторону, що їх подає.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення, та дійшов правильного висновку про те, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, у ході розгляду даного кримінального провадження не допущено.

Відповідно до ч.4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою в ній зазначається прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.

Суд дотримався цих вимог закону зазначивши, що ОСОБА_8 визнає невинуватим у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та виправдовує.

Доводи апелянтів про те, що суд повинен був зазначити в резолютивній частині вироку підставу для виправдання не узгоджуються з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України.

В мотивувальній частині вироку суд навів підставу для виправдання ОСОБА_8 , яка узгоджується з фактично встановленими судом обставинами та яка передбачена п.2 ч.1 ст. 373 КПК України не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

На думку колегії суддів наведення судом у мотивувальній частині вироку положень п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, яка передбачає підставу для закриття кримінального провадження прокурором, судом, не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати не дає підстав для висновку, що суд допустив при прийнятті рішення суперечності чи істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначена норма кореспондується та є рівноцінною, що і передбачена п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах доводів поданих апеляційних скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої з наведених у них підстав задоволенню не підлягають, а вирок необхідно залишити без зміни, як законний та обґрунтований.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 вересня 2019 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: