ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/871/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0007225 від 16.08.2018 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого водієм в ТДВ «Укрліфтсервіс», неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2018 року близько 19 годині 30 хвилини, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Вербицького зі сторони вул. Харківське шосе в напрямку вул. Декабристів в м. Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР), а саме:
п.18.1 ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись в лівій смузі руху проїзної частини вул. Вербицького зі сторони вул. Харківське шосе в напрямку вул. Декабристів в м. Києві, під`їзжаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що знаходиться по вул. Вербицького, в районі буд. №9 - не зупинився та допустив виїзд автомобіля на пішохідний перехід, не впевнившись у відсутності пішоходів, які не закінчили рух та знаходилися на пішохідному переході, продовжив рухатися по нерегульованому пішохідному переходу та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась по пішохідному переходу з права на ліво відносно руху автомобіля та мала перевагу в русі. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікарні.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, яке виразилось у вигляді закритої травми лівої гомілки: переломи зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки (без зміщення уламків) та медіальної кісточки лівої гомілки (без зміщення уламків).
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, яке заподіяло особі тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України визнав частково та суду пояснив, що дійсно 15.08.2018 року близько 19 годині 00 хвилини, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , він рухався по вул. Вербицького зі сторони вул. Харківське шосе в напрямку вул. Декабристів в крайній лівій смузі руху з приблизною швидкістю 30-40 км/год., оскільки був обізнаний, що попереду нього знаходився нерегульований пішохідний перехід. Під`їжджаючи до вказаного пішохідного переходу, його очі засліпив світ сонця, у зв`язку з чим він не побачив потерпілу, яка здійснювала рух по пішохідному переходу та скоїв на неї наїзд. Після ДТП він викликав потерпілій швидку допомогу. Також обвинувачений додав, що на приблизній відстані близько 20 м. до пішохідного переходу в крайній правій смузі перебував припаркований вантажний автомобіль, який також міг обмежувати йому видимість.
Разом з тим, вина обвинуваченого в обсязі дій, викладених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що 15.08.2018 року близько 19 годині 00 хвилини вона підійшла до нерегульованого пішохідного переходу, який перетинає проїзну частину вул. Вербицького, впевнилась у відсутності перешкод та почала переходити проїзну частину в спокійному темпі. В цей час з лівого боку в крайній лівій смузі рухався автомобіль «Daewoo Lanos» під керуванням обвинуваченого, який не зупинився та здійснив на неї наїзд біля розділової смуги посередині проїзної частини, внаслідок чого вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Потерпіла додала, що коли вона починала перехід проїзної частини по пішохідному переходу автомобіль «Daewoo Lanos» під керуванням обвинуваченого не створював для неї небезпеки, так як знаходився на відстані близько 50 м. до пішохідного переходу та рухався з невеликою швидкістю, проте наближаючись до середини проїзної частини, вона помітила, що водій автомобіля «Daewoo Lanos» не знижував швидкість, щоб зупинитись на пішохідному переході, після чого вона відчула удар автомобіля в ліву ногу, від якого впала на дорожнє покриття.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 15.08.2018 року близько 19 годині 00 хвилини він йшов по тротуару по вул. Вербицького та побачив, як автомобіль «Daewoo Lanos», який рухався по проїзній частині вул. Вербицького в бік вул. Декабристів, скоїв наїзд на потерпілу, яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 15.08.2018 року близько 19 годині 00 хвилини він рухався по вул. Вербицького зі сторони вул. Декабристів в напрямку вул. Харківське шосе. Йому назустріч рухався автомобіль «Daewoo Lanos» під керуванням обвинуваченого, який рухався в крайній лівій смузі руху з приблизною швидкістю до 50 км/год. та здійснив наїзд на потерпілу на пішохідному переході в крайній лівій смузі в напрямку руху водія «Daewoo Lanos» . Свідок підтвердив, що в крайній правій смузі руху в напрямку, по якому рухався обвинувачений, знаходився припаркований великогабаритний автомобіль.
Також, вина обвинуваченого підтверджується наступними письмовими доказами.
З рапорту інспектора поліції від 15.08.2018 р. вбачається, що до Дарницького УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення про те, що водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 на нерегульованому пішохідному переході, у зв`язку з чим пішохід була госпіталізована до лікарні із попереднім діагнозом «перелом лівої ноги» /а.с.101/.
Протоколом огляду місця ДТП від 15.08.2018 р. зафіксована ділянка місцевості поблизу буд. № 24 по вул. Вербицького в м. Києві, де відбулась ДТП. На даній ділянці виявлений автомобіль «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , на якому зафіксовані подряпини на передньому бампері з лівого боку, незначне зняття з кріплення переднього бамперу з лівого боку, відокремлене скло лівого дзеркала заднього огляду /а.с. 102-107/.
Дослідженням висновку судової авто-технічної експертизи № 12-1/1911 від 19.10.2018 р. встановлено, що причиною виникнення ДТП, обставини якого досліджуються судом, з технічної точки зору є невідповідність дій водія автомобіля «Daewoo Lanos» обвинуваченого ОСОБА_7 та порушення вимог п. 18.1 ПДР України /а.с. 169-176/.
Дослідженням висновку судово-медичної експертизи № 1607/е від 25.09.2018 р. встановлено, що внаслідок порушенням обвинуваченим п.18.1 ПДР України під час перебігу подій, які досліджуються судом, потерпілій ОСОБА_5 було заподіяно тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, яке виразилось у вигляді закритої травми лівої гомілки: переломів зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки (без зміщення уламків) та медіальної кісточки лівої гомілки (без зміщення уламків). Також у висновку зазначено, що вказані тілесні ушкодження утворились 15.08.2018 р. внаслідок автомобільної травми- зіткнення автомобіля, який рухався, з пішоходом, який у момент первинного контакту був у вертикальному або наближеному до нього положенні та був повернутий лівою половиною тіла до автомобіля /а.с. 140-146/.
Відповідно до висновку судової авто- технічної експертизи № 12-1/1594 від 24.09.2018 р. - на момент огляду автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 гальмівна система та система рульового керування знаходяться в працездатному стані /а.с. 150-158/.
Обговорюючи позицію обвинуваченого, який частково визнав свою провину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, суд враховує, що зазначена позиція спростовується сукупністю вищевикладених доказів.
Так, суд не приймає до уваги посилання обвинуваченого та захисника на ту обставину, що під час руху видимість водія ОСОБА_7 обмежував припаркований в крайній правій смузі руху транспортний засіб, при цьому суд враховує покази обвинуваченого в цій частині, який зазначив, що цей транспортний засіб був припаркований на відстані близько 20 м. до пішохідного переходу, що свідчить про те, що протягом цієї відстані між автомобілем та пішохідним переходом жодні об`єкти, які б обмежували видимість та не дозволяли виявити на пішохідному переході людину, були відсутні.
Також суд не може прийняти до уваги посилання обвинуваченого на ту обставину, що під`їжджаючи до пішохідного переходу, обвинувачений був засліплений світом сонця, оскільки вказана обставина не звільняє водія від виконання вимог ПДР України, у даному випадку п. 18.1 ПДР України, факт допущення порушення вимог якого обвинувачений в судовому засіданні не заперечував.
Обговорюючи позицію захисника про необхідність ухвалення виправдувального вироку через неповноту досудового розслідування, яка на думку захисника, мала місце, суд враховує, що відсутні об`єктивні відомості, які б вказували на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було проведено неповно та односторонньо. Що стосується посилання захисника, що слідчим не було досліджено обставину перебування на проїзній частині вантажного автомобіля, який обмежував видимість обвинуваченому, суд враховує, що обвинувачений в судовому засіданні повідомив про те, що причиною ДТП було засліплення його світлом сонця. До того ж, жоден із учасників провадження не повідомив про те, що безпосередньо перед пішохідним переходом знаходилась перешкода у виді автомобіля. Разом з тим, встановлено, що вказаний автомобіль перебував на значній відстані до пішохідного перехода та в іншій смузі руху. Також, суд не вбачає підстав для визнання доказів недопустимими, оскільки відсутні об`єктивні відомості про те, що під час досудового розслідування право обвинуваченого на захист було порушено. Також, судом не приймається до уваги позиція захисника про те, що стороні захисту не відкривались матеріали досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, оскільки матеріали справи містять належним чином оформлений протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.10.2018 р., в якому зазначено, що ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 були в повному обсязі ознайомлені із матеріалами досудового розслідування.
Крім того, суд констатує, що позиція захисника щодо необхідності ухвалення у справі виправдувального вироку з підстав відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину суперечить та не узгоджується із позицією обвинуваченого, який частково визнав свою провину у скоєнні ДТП, внаслідок якої потерпіла отримала тілесні ушкодження, а також вчинив дії, направлені на відшкодування шкоди потерпілій, що також вказує на визнання своєї провини у скоєному протиправному діянні.
Оцінюючи дії потерпілої ОСОБА_5 на предмет їх відповідності вимогам ПДР України, суд враховує, що в ході судового розгляду не надано доказів, які б свідчили про те, що потерпіла ОСОБА_5 перед зіткненням порушила вимоги ПДР України та її дії знаходяться у причинному зв`язку із ДТП. Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що впевнившись у безпеці, вона почала переходити проїзну частину по пішохідному переходу в повільному темпі, при цьому автомобіль під керуванням обвинуваченого перебував на значній відстані, що дозволяло їй повністю перетнути одну смугу руху, а наїзд на потерпілу відбувся вже по завершенню перетину другої смуги руху практично посередині проїзної частини. Посилання захисника на те, що потерпіла під час руху розмовляла по мобільному телефону не підтверджені належними доказами, у тому числі показами свідків, які не бачили особисто, що потерпіла розмовляла по мобільному телефону, та не підтвердили цю обставину у судовому засіданні.
Аналіз сукупності вищенаведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, та які узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого у судовому засіданні підтверджена повністю. При цьому судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

При призначенні покарання суд керується відповідними роз`ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Верховного суду України № 14 від 23.12.2015 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Так, при призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуаченого згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд визнає факт добровільного відшкодування потерпілій завданих злочином збитків.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілої, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути основне кримінальне покарання у вигляді обмеження волі зі звільненням обвинуваченого від відбування вказаного покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування зазначеного додаткового покарання строком на 1 рік, оскільки внаслідок непрофесійного керування обвинуваченим транспортним засобом та грубого порушення ПДР України потерпілій були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Потерпілою ОСОБА_5 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, в якому вона просила стягнути з обвинуваченого на її користь матеріальну шкоду в сумі 16 000 грн.
Обвинувачений в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та стверджував, що він в повному обсязі відшкодував завдані потерпілій внаслідок ДТП збитки. Обговорюючи позицію захисника про те, що потерпілою було подано позовну заяву до неналежного відповідача, суд враховує, що зазначена позиція не ґрунтується на вимогах закону та правових позиціях з цього питання Верховного Суду України, яким, у постанові від 20 січня 2016 року за результатами розгляду справи № 6-2808цс15, зроблено правовий висновок про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. При цьому, як прямо зазначено у згаданій постанові Верховного Суду України, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди,застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Таким чином, суд враховує, що в даному випадку цивільний позивач із позовною заявою до страховика не зверталась, а реалізувала своє право на звернення з вимогою про відшкодування шкоди безпосередньо до заподіювача цієї шкоди.
Дослідивши докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В судовому засіданні об`єктивно встановлено, що обвинувачений сплатив потерпілій в якості відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що підтвердила в судовому засіданні потерпіла. Суду стороною захисту було надано розписку потерпілої ОСОБА_5 про отримання зазначеної суми грошових коштів в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди від 26.09.2018 р. у розмірі 1000 доларів США, що на день відшкодування згідно офіційного курсу складало 28061 грн. /а.с. 73/. Крім того, факт відшкодування матеріальної та моральної шкоди обвинуваченим ОСОБА_7 в повному обсязі підтверджується заявою ОСОБА_5 від 26.09.2018 р., в якій вона зазначила про намір примиритись з обвинуваченим у зв`язку із відшкодуванням останнім матеріальної та моральної шкоди /а.с. 74/.До того ж, усі витрати на придбання ліків згідно долучених до позову квитанцій були понесені потерпілою до 26.09.2018 р., тобто до дня добровільного відшкодування обвинуваченим вищевказаної суми грошових коштів. Таким чином, судом об`єктивно встановлено, що обвинувачений сплатив потерпілій ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1000 доларів в рахунок відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Що стосується тверджень потерпілої про те, що крім вказаних розписок між обвинуваченим та потерпілою існувала усна домовленість про те, що матеріальну шкоду сплатить на її користь страховик, суд враховує, що наявність такої усної домовленості в судовому засіданні заперечував обвинувачений, а наявними в матеріалах справи розписками про факт відшкодування потерпілій у тому числі і матеріальної шкоди, зазначені твердження потерпілої ОСОБА_5 спростовуються.
Аналіз наведених обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення цивільного позову потерпілої. Таким чином, у задоволенні цивільного позову потерпілої до обвинувченого про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.
Процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 4942 грн. 90 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 /два/ роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 /один/ рік.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 /один/ рік.
На підставі вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Початок іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з дня проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_7 , 25.11.1995 витрати на залучення експерта в сумі 4942 /чотири тисячі дев`ятсот сорок дві/ гривні 90 коп. на користь держави.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 «Про відшкодування матеріальної шкоди» - відмовити.

Речові докази:
-автомобіль марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1