В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2019 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 11 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підлісний Ялтушків Барського району Вінницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, невійськовозобов`язаного, одруженого (на утриманні дитина трьох років), працюючого трактористом в ФГ «Вікторія М.Д.» с.Баланівка Бершадьського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше несудимого, по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, -

також за участі прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 10 жовтня 2017 року, близько 19-30 год, перебуваючи на вул. Дубовій в с.Підлісний Ялтушків Барського району Вінницької області, на ґрунті конфлікту під час розмови з ОСОБА_8 , усвідомлюючи явну протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень умисно наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме ділянку лівого ока та один удар ногою в область лівого стегна, внаслідок чого потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на нижній повіці лівого ока та в ділянці лівої вилиці, по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченому частиною першою статті 125 КК України, винуватим себе не визнає, погоджується надати показання і пояснює, що з потерпілим ОСОБА_5 його мати перебуває у неприязних стосунках. 10 жовтня 2017 року він їхав зі своїм братом гужовою повозкою, позаду йшли його рідні. Почув позаду, як ОСОБА_5 кричав на його мати. Він зробив йому зауваження, однак той продовжував свої дії, штовхав мати. Коли обвинувачений став між ним та своєю матір`ю, ОСОБА_5 вдарив його кулаком правої руки в обличчя над лівим оком, і другий раз лівою рукою в праве вухо. Коли потерпілий хотів його вдарити втретє, він зупинив його і вдарив правою рукою під його ліве око. Наголошує на тому, що він вступився за свою мати, і захищав її від незаконних дій ОСОБА_5 . В лікарню з приводу отримання тілесних ушкоджень він не звертався, не вважав за потрібне. Тілесні ушкодження на ньому були видні ще на протязі п`яти днів. Після конфлікту на дорозі ОСОБА_5 викликав міліцію. Працівники міліції опитували його мати, вона писала якусь заяву. Позов також не визнає, оскільки не вважає себе винуватим у інкримінованому досудовим слідством злочині. Просить його виправдати.
Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена безпосередньо дослідженими та оціненими судом окремо та у їх сукупності такими доказами: показаннями потерпілого, свідків, матеріалами кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснює, що 10 жовтня 2017 року, приблизно о 19-30 год, він йшов по своїх справах. Почув, як несеться кінь, побачив ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які їхали на возі, і які запитали його в образливій формі, чого він на них дивиться. Коли він відповів, що дивиться, куди бажає, то брати ОСОБА_11 злізли з воза і почали його бити. ОСОБА_12 вдарив його в ліву сторону обличчя, потім ще ногою у ліве стегно. ОСОБА_10 тримав його за руки, їх мати штовхала його в груди. Він викликав поліцію. Внаслідок побиття він відчув фізичну біль, отримав тілесні ушкодження, звертався до сімейного лікаря та травматолога. У нього порок серця, він переживав за своє здоров`я, а також через те, що скажуть люди, побачивши учителя з синцями на обличчі. Моральну шкоду оцінив в 15000 грн, яку просить стягнути з обвинуваченого на свою користь, 833 грн витрат на лікування та втраченої заробітної плати, а також 10000 грн за надання юридичної допомоги. Просить як суворіше покарати обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснює, що вона вже лягала спати, як почула на дорозі крики. Коли вийшла на двір, побачила ОСОБА_11 ОСОБА_12 і ОСОБА_10 , а також ОСОБА_5 , який стояв поодаль від них, лице у нього було червоне. Вона подумала, що ОСОБА_5 б`ють. Як билися, вона не бачила. Ніхто їй нічого не розповідав. Вона забрала від місця ОСОБА_5 і завела його до нього додому. Вже потім вона була понятою на слідчому експерименті, коли ОСОБА_5 показував та розповідав, як його били ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснює, що тримає у селі будинок як дачний. Знає про «натягнуті» відносини між матір`ю ОСОБА_11 та ОСОБА_5 . В жовтні 2017 року, після 19 год, вона бачила, як їхала підвода з ОСОБА_15 і ОСОБА_10 . Позаду підводи йшла їх мати. Раптом хлопці зіскочили з підводи і почали бити ОСОБА_5 . ОСОБА_10 тримав, а ОСОБА_12 бив ногами. Били всі мати, невістка. Потім вийшла ОСОБА_16 , а вона пішла. Через хвилин 10 вона знову вийшла на вулицю і бачила, як ОСОБА_13 забрала ОСОБА_5 . Наступного дня бачила потерпілого, він показував їй синці на тілі і казав, що його побили ОСОБА_11 , вона чула, як ті вихвалялися, що мало дали, треба було більше.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснює, що чула про те, що ОСОБА_11 з ОСОБА_5 у спорі. Ввечері 10 жовтня 2017 року вона винесла собаці їсти і почула шум, крики, голосні розмови зі сторони, де живе ОСОБА_16 , в метрах ста. Саме голосніше кричала мати ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Бачила всіх їх, і коли ОСОБА_16 йшла з ОСОБА_5 додому. Самої бійки не бачила, наступного дня чула, що ОСОБА_11 побили ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_18 мати обвинуваченого у судовому засіданні пояснює, що це ОСОБА_5 першим «зачепив» їх, кричав. Коли вона спитала, чого він до них чіпляється, ОСОБА_5 почав шарпати її за одежу. В цей час підбіг ОСОБА_19 , якого він вдарив пару разів в праве вухо, під праве око і в голову в лівої сторони. У відповідь син вдарив ОСОБА_5 один раз, заступаючись за неї, правим кулаком під ліве око. Після цього ОСОБА_5 ще метрів двадцять йшов за возом і кричав. Вона писала заяву в міліцію не про побиття сина, а про дії ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_20 брат обвинуваченого у судовому засіданні пояснює, що його брат заступився за мати, яку ображав ОСОБА_5 . І вдарив він потерпілого кулаком під ліве око тільки після того, як той бив його по обличчі і ногами, вдарив кулаком в обличчя, і кричав, що він його «посадить».
Свідок ОСОБА_21 дружина свідка ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснює, що ОСОБА_5 почав матюками звертатись до свекрухи. Коли підбіг обвинувачений, то ОСОБА_5 вдарив його по правому вусі, два рази ногою по правому стегні та 3-4 рази кулаком по голові з правої сторони. Крім цього, ОСОБА_5 вдарив її по животі два рази, по правій руці вище ліктя. Саша (обвинувачений) вдарив ОСОБА_5 в цілях самооборони, кулаком під якесь око. Вона зі свекрухою тримали ОСОБА_22 , щоб він більше не бив ОСОБА_5 .
Крім цього, вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, повністю доведена оціненими судом у нарадчій кімнаті у відповідності із частиною першою статті 89 КПК України і визнаними належними і допустимими у сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілого, свідків такими доказами, які містяться у другому томі кримінального провадження :
- витягом з кримінального провадження про внесення до ЄРДР 11 жовтня 2017 року повідомлення про заподіяння невідомою особою ОСОБА_5 тілесних ушкоджень 10 жовтня 2017 року близько 19-30 год, підозрюваним у вчиненні злочину вказаний ОСОБА_3 (а.с.185);
- висновком експерта № 132 від 12 жовтня 2017 року про виявлення у ОСОБА_5 синців на нижній повіці лівого ока та в ділянці лівої вилиці, по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, які виникли від 2-3х дії тупого твердого предмету (предметів), по давності можуть відповідати 10 жовтня 2017 року та за ступенем тяжкості, як усі разом та і кожне окремо, належать до легких тілесних ушкоджень (а.с.188);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 листопада 2017 року з фототаблицею, в ході якого потерпілий ОСОБА_5 показав і розповів, як обвинувачений ОСОБА_3 вдарив його кулаком правої руки під ліве око (а.с.189-193);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13 грудня 2017 року з фототаблицею, в ході якого обвинувачений ОСОБА_3 розповів і показав, як він кулаком своєї правої руки вдарив ОСОБА_5 під ліве око (а.с.198-200).
Дослідивши у судовому засіданні безпосередньо та оцінивши всі вищеперераховані докази відповідно до вимог статті 94 КПК України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.
Суд не приймає до уваги показання та невизнання вини обвинуваченим у інкримінованому йому злочині, який, визнаючи заподіяння потерпілому удару під ліве око, пояснює свої дії необхідною обороною, і вважає їх способом уникнути відповідальності за вчинене, а його винуватість підтверджується ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.
Відповідно до положень статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, наявність чи відсутність обставин, передбачених частиною п`ятою статті 36 КК України.
Вирішуючи питання про умисел обвинуваченого, суд виходить із сукупності всіх встановлених в ході судового розгляду обставин вчиненого діяння, враховує : кількість дорослих осіб зі сторони обвинуваченого (він, мати, брат, невістка) та відсутність таких осіб зі сторони потерпілого, і у зв`язку з чим неможливість розпочинання конфлікту саме потерпілим; спосіб та знаряддя злочину кулак руки обвинуваченого, який набагато молодший за потерпілого і вочевидь сильніший фізично (обвинувачений 1994 року народження, потерпілий 1959 року народження); тривалість неприязних відносин між сім`єю обвинуваченого та потерпілим; його байдужість до настання наслідків при застосуванні до потерпілого насильницьких дій при нанесенні удару в обличчя майже у життєво важливий орган око; недоведеність суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого, а звідси і відсутність акту захисту зі сторони обвинуваченого. Водночас суд бере до уваги показання обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, тільки в частині визнання вчинення ним насильства відносно потерпілого та заподіяння йому тілесних ушкоджень саме від його дій. При цьому суд відкидає показання обвинуваченого в тій частині, що він завдав удару потерпілому у відповідь на його неправомірні дії по відношенню до матері обвинуваченого та його самого.
У суду немає підстав не брати до уваги показання допитаних у судовому засіданні потерпілого та свідка ОСОБА_14 , які підтвердили факт заподіяння обвинуваченим встановлених судово-медичною експертизою тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки вони узгоджуються між собою, а також з дослідженими у судовому засіданні доказами.
Показання свідків родини ОСОБА_11 щодо заподіяння обвинуваченим потерпілому ударів після завдання потерпілим ударів обвинуваченому суд відкидає і не приймає до уваги, оскільки ці показання різняться у кількості та області заподіяння таких ударів : мати обвинуваченого пояснює, що потерпілий вдарив обвинуваченого в праве вухо, під праве око і в голову з лівої сторони; брат обвинуваченого кулаком в обличчя і ногами; невістка обвинуваченого по правому вусі, два рази ногою по правому стегні та 3-4 рази кулаком по голові з правої сторони. Водночас суд враховує також ступінь споріднення між ними як фактор надання показань на користь обвинуваченого.
Всі досліджені судом докази достовірно свідчать про наявність фізичного контакту між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , протиправний характер якого, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, знайшов підтвердження в ході судового слідства.
Суд не приймає до уваги ксерокопію карти амбулаторного медичного огляду № 253 від 11 жовтня 2017 року, яку перед дебатами відкрив захисник і надав суду, виходячи з такого. В ній вказано, що ОСОБА_3 11 жовтня 2017 року о 14 год направлений дільничним офіцером поліції Барського ВП ОСОБА_23 на огляд, який провів лікар-нарколог ОСОБА_24 , і який виявив почервоніння та припухлість лівого вуха, а також зробив висновок про тверезий стан ОСОБА_3 . Оскільки у судовому засіданні обвинувачений пояснив, що ОСОБА_5 вдарив його лівою рукою в праве вухо, він до лікаря з приводу заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не звертався, і рідні обвинуваченого кажуть про удари також в його праве вухо. А не в ліве, як вказано в цій карті амбулаторного медичного хворого. Суд вважає цей доказ недопустимим, оскільки не зрозуміло, яким чином він витребуваний захисником чи іншою особою, тобто не у передбаченому законом порядку; а обвинувачений своїми показаннями у судовому засіданні спростував факт його звернення до медичного закладу з приводу нанесення йому ударів ОСОБА_5 .
Невизнання вини обвинуваченим суд розцінює як намагання уникнути кримінальної та матеріальної відповідальності за вчинений злочин.
Таким чином суд, зберігаючи відповідно до вимог частини шостої статті 22 КПК України об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено, що обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 умисне легке тілесне ушкодження.
Щодо особи обвинуваченого, судом установлені такі обставини.
Особа обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підлісний Ялтушків Барського району Вінницької області підтверджується ксерокопією його паспорту серії № НОМЕР_1 , виданий 26 червня 2013 року Барським РС УДМС України у Вінницькій області (т.2 а.с.1, 186).
Обвинувачений ОСОБА_3 раніше несудимий, що видно з довідки від 8 листопада 2017 року (т.2 а.с.197).
На обліку у лікарів-нарколога та психіатра обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває і не перебував, що підтверджується довідкою Барської ЦРЛ (т.2 а.с.194).
Згідно з довідкою-характеристикою № 02-12/492 Підлісноялтушківської сільської ради Барського району від 12 жовтня 2017 року, компрометуючими матеріалами на обвинуваченого ОСОБА_3 сільська рада не володіє (т.2 а.с.195).
Згідно з довідкою № 02-12/491 цієї ж сільради від 12 жовтня 2017 року, склад сім`ї обвинуваченого : дружина ОСОБА_25 , дочка ОСОБА_25 , дочка ОСОБА_26 , дочка ОСОБА_27 (т.2 а.с.196).
Відповідно до досудової доповіді органу пробації від 8 липня 2019 року виправлення обвинуваченого ОСОБА_28 без ізоляції від суспільства можливе, оскільки санкція інкримінованої йому статті не передбачає обмеження чи позбавлення волі (т.2 а.с.148-150).
Обставин, які у відповідності із частиною першою статті 66 та частиною першою статті 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно зі статтею 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, є батьком неповнолітньої дитини, а також думку потерпілого і обставини вчинення злочину.
Суд також враховує, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, і яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, виходячи з принципів індивідуалізації, розумності покарання з метою попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, і вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів - у виді штрафу в межах санкції інкримінованої йому статті.
Водночас суд вважає, що обвинуваченого, після обрання покарання, слід звільнити від кримінальної відповідальності згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 49 КК України, який передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Злочин вчинено 10 жовтня 2017 року. Санкцією частини першої статті 125 КК України передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року. Частиною п`ятою статті 74 КК України передбачено звільнення особи від покарання за вироком суду на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Що стосується цивільного позову потерпілого, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди витрат на лікування в сумі 374 грн задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджений потерпілим. При цьому чеки, їм надані, суд не приймає до уваги, оскільки вони нечитаємі, відсутні також докази, що саме такі ліки були необхідні та призначені потерпілому (т.1 а.с.19-21). Втрачений заробіток на суму 437 грн та витрати на надання юридичної допомоги в сумі 10000 грн підлягає повному задоволенню, оскільки він підтверджується наданими до позовної заяви доказами (т.1 а.с.33-34). Суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Що стосується моральної шкоди, то суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань потерпілого, який дійсно зазнав фізичного болю, принижень, стресу. Тому відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися ні заниженою, ні завищеною чи надмірною.
Запобіжний захід по судовому провадженню не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.
Керуючись статтями 370, 371, 374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України і обрати йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
У відповідності з пунктом 1 частини першої статті 49, частини п`ятої статті 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення 10833 грн матеріальної та 15000 грн моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 437 грн втраченого заробітку та 10000 грн витрат на правові послуги, а всього 10437 (десять тисяч чотириста тридцять сім) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 10000 (десять тисяч) грн моральної шкоди.
В іншій частині позову про стягнення 374 грн витрат на лікування та 5000 грн моральної шкоди відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження можуть у суді отримати копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_29