Справа № 473/3508/19
Номер провадження 1-в/473/247/2019

УХВАЛА
Іменем України

"11" вересня 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72» , яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 заяву засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Підгорне Тарутинського району Одеської області, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого 06 серпня 2008 року Апеляційним судом Одеської області за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі із конфіскацією майна /справа №1-43/08/, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеса від 25 березня 2016 року зараховано устрок відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 15 лютого 2008 року по 09 грудня 2008 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу
прокурор ОСОБА_4 ,

представник ДУ «Вознесенська ВК-72» - ОСОБА_5 ,

захисник адвокат ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
Вироком Апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2008 року ОСОБА_3 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, на підставі ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Початок строку: 15 лютого 2008 року. Кінець строку: 22 квітня 2020 року.

Дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19 лютого 2008 року. Під час тримання у СІЗО №21 міста Одеса допустив порушення вимог режиму утримання. Мав 2 стягнення, заохочень не мав.

З 16 січня 2009 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання допустив порушення вимог режиму утримання. Мав 17 стягнень та 5 заохочень.

З 14 березня 2018 року відбував покарання у Дар`ївській ВК №10 у Херсонській області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 21 липня 2018 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання допустив порушення вимог режиму утримання. Мав 2 стягнення та 1 заохочення.

З 05 липня 2019 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень та заохочень не має.

05 травня 2016 року засуджений розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення. 01 лютого 2017 року засуджений розглядався на комісії відповідно до статті 81 КК України у вигляді умовно- дострокового звільнення. Рішенням комісії було відмовлено у зв язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 81 КК України засуджений мав 2 заохочення й 4 стягнення, які є зняті та погашені у встановленому законом порядку

Загалом за весь період відбування покарання має 21 стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку та 6 заохочень.

У майстерні установи не працевлаштований бажання працювати не виявляє, веде пасивний спосіб життя.

За характером спокійний, скритний. У відношенні до представників адміністрації установи не завжди ввічливий та коректний, схильний до брехні.

З засудженими не конфліктний. Але потребує контролю з боку адміністрації установи.

Згідно протоколу №11 від 12 липня 2019 року поставлений на профілактичний облік, як схильний до самоушкодження.

Перебуває на профілактичному обліку як схильний до самогубства згідно протоколу № 13 від 20 серпня 2019 року.

Участі у суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає.

Правил санітарії та гігієни дотримується лише під наглядом адміністрації.

Зв`язок з рідними підтримує шляхом отримання від них посилкок.

Позову за виконавчими листами та аліментами не має.

У скоєному злочині зі слів засудженого розкаюється.

Заслухавши думки учасників процесу, доводи сторін, пояснення прокурора та засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріалами особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання. Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_3 в період відбування покарання піддавався стягненням за: порушення режиму утримання, вживання спиртних напоїв, заборонені речі, спробу створення каналу проникнення заборонених предметів, невиконання обов`язків днювального, відсутність на перевірці, порушення локалізації, запізнення на зйом роботи, невихід на працю без поважних причин, візсутність розпізнавального знаку, нетактовну поведінку, що свідчить про схильність останнього до вчинення порушень вимог режиму утримання засуджених. Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_3 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Двадцять одне стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_3 погашені та зняті в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання. Заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення. Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_3 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2008 року за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі із конфіскацією майна /справа №1-43/08/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72», про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України , відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1