Постанова
Іменем України
14 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 760/14667/17-к

провадження № 51-1950 км 19
Верховний Суд колегією суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у кримінальному провадженні № 0002813 від 15 березня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полтава, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією усього належного йому майна.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, діючи умисно, у невстановленому досудовим слідством місці, у невстановлений час, у невстановленої особи, незаконно придбав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб смолу канабісу, який став незаконно зберігати у невстановленому слідством місці з метою подальшого незаконного збуту.
Так, 26 травня 2017 року приблизно о 21:30 ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку по вул. Борщагівська, 148 в м. Києві, зустрівся з ОСОБА_8 , який здійснював контрольну закупку наркотичного засобу, керуючись корисливим мотивом, збув останньому особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 5,6 г., отримавши кошти у розмірі 1000 грн.

08 червня 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку по вул. Борщагівська, 148 в м. Києві, зустрівся з ОСОБА_8 , який здійснював контрольну закупку наркотичного засобу, керуючись корисливим мотивом, збув останньому особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 6, 44 г., отримавши кошти у розмірі 1500 грн.
При цьому, 08 червня 2017 року в період часу з 18:05 до 19:00 за адресою м. Київ, вул. Борщагівська, 148, кімната 4-12 у ОСОБА_6 було вилучено пакунки з особливо небезпечною наркотичною речовиною канабісом загальною масою у перерахунку на суху речовину 74 г. (відповідно до висновків експертів НДЕКЦ МВС України).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційну скаргу захисника задоволено, вирок місцевого суду змінено. На підставі положень ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування, призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
В іншій частині вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. При цьому посилається на ту обставину, що апеляційний суд, застосовуючи до засудженого положення ст. 75 КК України, належним чином своє рішення не мотивував та залишив поза увагою характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких. В результаті цього таке звільнення негативно вплине на кінцеву мету покарання, визначену ст. 65 КК України, та не сприятиме виправленню ОСОБА_6 . Прокурор зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою доводи прокурора щодо безпідставності застосування до засудженого положень ст. 75 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.
Засуджений просив касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду щодо доведеності винуватості та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, звільняючи засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, виходив з того, що засуджений раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та викриттю інших осіб, навчається у вищому навчальному закладі, має офіційне джерело доходу, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні матір, яка за станом здоров`я не працює, та неповнолітнього брата, потребує лікування у лікарів невропатолога та терапевта, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Разом з тим, апеляційним судом враховано клопотання трудового колективу за місцем роботи засудженого про передачу ОСОБА_6 на поруки та відповідний протокол загальних зборів трудового колективу на підтвердження позитивної характеристики засудженого.
Крім того, твердження прокурора про необґрунтоване застосування до засудженого положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурором фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та пов`язані з суддівським розсудом.
Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативними, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства,

конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема, «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Призначене засудженому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, справедливим, та таким, що не суперечить ст. 65 КК України.
На переконання колегії суддів, визначене судом остаточне покарання ОСОБА_6 з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу. Таким чином, підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через його м`якість, про що прокурор вказує у своїй касаційній скарзі, не вбачається.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд відповідно до вимог статей 370, 419 КПК України дав належну оцінку доводам прокурора та викладеним в апеляційній скарзі доводам захисника щодо можливості застосування до засудженого положень ст. 75 КК України та обґрунтовано прийшов до висновку щодо можливості задоволення поданої апеляційної скарги.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3