справа № 462/7418/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003531 від 19.11.2019 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, Вітебської області, м. Полоцьк, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 21.03.2019 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , 19.11.2019 року, близько 01 год. 00 хв., перебуваючи на площі Двірцевій, 1 у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний із насильством, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 в область обличчя та скориставшись його безпорадним станом, повторно, відкрито заволодів належним йому мобільним телефоном марки «Huawei» чорного кольору, вартістю зі слів потерпілого 5 000 грн.; гаманець коричневого кольору, вартістю зі слів потерпілого 200 грн., у якому знаходилися банківські картки; паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_5 ; ідентифікаційний код виданий на ім`я ОСОБА_5 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 ; водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_5 ; номерок від камери схову залізничного вокзалу м. Львова та грошові кошти у сумі 3 000 грн. У подальшому ОСОБА_4 з викраденим майном покинув місце скоєння кримінального правопорушення. Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 8 200 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченою ч. 2 ст. 186 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.
Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_4 обвинувачення та доведеність стороною вини у ході судового розгляду у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно, кваліфіковані вірно.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченомуч. 2 ст. 186 КК України доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнається судом обставиною, яка пом`якшує його покарання. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, також особу обвинуваченого: який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, також те, що останній визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи наведені по справі обставини з урахуванням того, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства і обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд не враховує вирок Залізничного районного суду м. Львова від 21.03.2019 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки даний вирок суду не набрав законної сили.

Суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ч. 1 ст. 71 КК України, яка передбачає: «якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком».
Цивільний позов по справі не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м. Львова від 20.04.2018 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк запобіжного заходу рахувати з дня затримання з 19.11.2019 року.

Речові докази по справі, а саме:
-сумка чорного кольору з написом «POLO CSN», у якій знаходився паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_5 № НОМЕР_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , картка водія видана на ім`я ОСОБА_5 , банківська картка «Монобанк» № НОМЕР_2 , банківська картка «Raitfaisen Polbank» № НОМЕР_3 , банківська картка «Bank Polski» № НОМЕР_4 , ідентифікаційний код виданий на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон виданий на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 та гаманець коричневого кольору із написом «Always WILD Leather Collection» (а.с.22) - повернути законному володільцю.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя/підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: