ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом стосовно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Феодосія АР Крим, українки, гр-ки України, з середньою освітою, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні трьох дітей, не працює, зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , не судима, -

яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

сторони: прокурор ОСОБА_6 , обвинувачена, вона ж цивільний відповідач ОСОБА_7 , її захисник ОСОБА_8 , інші учасники: потерпіла, вона ж цивільний позивач ОСОБА_9 , її представник - ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И В:
22 липня 2018 року, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись за місцем проживання гр-ки ОСОБА_9 , а саме в квартирі АДРЕСА_3 відкрито викрала належне останній майно за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 близько 18 год. 50 хв. вказаного дня прибула до помешкання ОСОБА_9 з метою з`ясування фінансових взаємовідносин, що виникли між ними внаслідок домовленості про платне за 1 000 грн. запліднення собаки. Зокрема, ОСОБА_7 , перебуваючи з дозволу ОСОБА_9 в її квартирі за вказаною адресою, почала вимагати від неї повернення залишку раніше сплачених коштів в сумі 900 грн. через безрезультатну «в`язку» їх собак. У свою чергу ОСОБА_9 відмовилась повертати кошти, вважаючи свою собаку непричетною до невдалого запліднення, у зв`язку з чим між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 вирішила відкрито викрасти майно, належне ОСОБА_9 . З цією метою ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив та маючи раптово виниклий намір незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, вартість якого була явно неспіврозмірною з боргом, шляхом вільного доступу відкрито заволоділа ноутбуком «Асус» МВVer E CBNOCX 15414445В, вартістю 5 000 грн., який належав потерпілій, знаходився поруч в приміщенні кухні і з яким втекла з місця злочину. Наступного дня, довідавшись про відкрите провадження, ОСОБА_7 добровільно повернула поліції викрадений у такій спосіб ноутбук.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину за встановлених судом і наведених вище обставин визнала, щиро покаялася, показавши таке. Через оголошення на інтернет-ресурсі «OLX» вона домовилась телефоном із ОСОБА_11 про «в`язку» їх собак, усно погодивши час, місце зустрічі та умови «в`язки». Було узгоджено, що вона повинна сплатити ОСОБА_11 вартість послуги у розмірі 1 000 грн., а якщо щенят не буде, то ці гроші повертаються. Погодивши між собою всі умови, вони протягом декількох днів два рази зустрічалися на квартирі ОСОБА_11 із собаками за адресою: АДРЕСА_4 . Через два місяці її собака не завагітніла, про що вона телефоном поставила до відома ОСОБА_11 . Згодом ветеринари повідомили, що її собака помирає і щенят у неї немає. Вказану інформацію вона також передала ОСОБА_11 і просила повернути їй сплачені 1 000 грн., як було між ними домовлено. Протягом 1,5 місяці ОСОБА_11 грошей не віддавала, посилаючись на різні причини, а потім повернула перші 100 грн. З часом ОСОБА_11 почала пропонувати зменшити суму боргу з 1 000 до 500 грн. Вона, обвинувачена, погодилась, проте і цих грошей не отримала, оскільки, як пояснила ОСОБА_11 , її хлопець заборонив повертати кошти. За таких обставин вона вирішила навідатися до ОСОБА_11 додому і обговорити з нею ситуацію, що склалася, особисто, змусити її віддати борг. З цією метою вона, її цивільний чоловік ОСОБА_12 з їх дитиною та його родич ОСОБА_13 22 липня 2018 року, близько 18 год. 30 хв., прибули до будинку, в якому проживала ОСОБА_11 . ХОМЕНКО з дитиною залишився на вулиці, а вона з ПОЖИДАЄВИМ піднялася до вказаної вище квартири ОСОБА_11 . Остання її впізнала і впустила їх до своєї квартири, де і почалась між ними розмова, в яку ОСОБА_13 не втручався. Суть цієї розмови зводилась до того, що ОСОБА_11 все ж таки повинна повернути гроші, також обвинувачена хотіла поговорити з її хлопцем, який втрутився в ситуацію. ЗАХАРЕВИЧ, пояснювала відмову віддати гроші тим, що не вважає себе винуватою, намагалася зв`язатися телефоном зі своїм хлопцем, при цьому постійно наголошувала, що її хлопець працює в поліції, а дядько прокурор. Через деякий час, додзвонившись до свого хлопця, ОСОБА_11 почала йому кричати в трубку про події, яких насправді не відбувалося, мовляв на неї напали і погрожують, і відразу передала слухавку ПОЖИДАЄВУ. Зрозумівши, що ОСОБА_11 провокує, а гроші повертати не збирається, вона, обвинувачена, вільно зайшла на кухню потерпілої, що була поруч, і взяла там зі столу ноутбук, заявивши, що поверне його тоді, коли будуть повернутий борг. З цими словами вона покинула квартиру потерпілої та не ховаючись вийшла з будинку.

Як далі показала обвинувачена, на вулиці поклавши ноутбук у машину, вона повідомила чоловіку, що ОСОБА_13 залишився в квартирі ОСОБА_11 , про ноутбук не встигла йому розповісти, оскільки той відразу пішов за ПОЖИДАЄВИМ. Не дочекавшись чоловіка, вона з дитиною поїхала додому. Далі вона втратила зв`язок із чоловіком і лише на наступний ранок за його порадою приїхала до райвідділу, де побачила побитих чоловіка та ОСОБА_13 . Чоловік пояснив, що друг ОСОБА_11 розбив його телефон, а їх самих затримали. Вона також взяла із собою ноутбук, який добровільно видала слідчому і дала з цього приводу пояснення, в яких повідомила ті ж самі обставини подій.

Як також уточнила обвинувачена ОСОБА_7 : - коли вона подзвонила у двері потерпілої, то спочатку їй представилась, а потім вже, коли потерпіла відчинила двері, на запрошення останньої увійшла до квартири; - під час розмови в квартирі ОСОБА_11 вона дійсно брала її собаку на руки, проте на першу вимогу потерпілої одразу випустила її, жодних бійок між ними не було, хоча розмова була на підвищених тонах, присутній ОСОБА_13 намагався їх заспокоїти і не давав можливість контактувати; - вона взяла ноутбук потерпілої на емоціях, будучи розчарованою перебігом розмови, виключно як заставу до того моменту, поки та не віддасть гроші, іншим майном потерпілої чи її коштами не заволодівала; - ноутбук знаходився на кухні у квартирі потерпілої, ідея взяти його як заставу прийшла до неї спонтанно, прохід туди був вільним, в інші приміщення квартири вона не заходила; - вона повернула ноутбук потерпілої до райвідділу на наступний день, визнає, що заволодівши ноутбуком потерпілої, вчила неправильно і готова за це нести відповідальність, розкаюється у вчиненому.

Не дивлячись на визнання своє винуватості, вина ОСОБА_14 у вчиненні грабежу за викладених вище обставин безспірно поза межами розумних сумнівів підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у своєму взаємозв`язку виявилися достатніми для таких висновків суду.

Так, допитана судом потерпіла ОСОБА_9 показала, що зобвинуваченою ОСОБА_15 перебуває у нейтральних стосунках, раніше знайомі вони не були. Дійсно, між ними була усна домовленість щодо «в`язки» їх собак, за якою ОСОБА_16 привозила до неї додому свою собаку на «в`язку» і сплатила за цю послугу 1 000 грн. Також була домовленість між ними і про те, що якщо з вини її собаки цуценят в собаки обвинуваченої не буде, то вона, потерпіла, повинна повернути гроші. Через деякий час ОСОБА_16 зателефонувала і звинуватила її собаку у зараженні своєї собаки. Вона просила назвати діагноз та надати підтвердження, однак ОСОБА_16 протягом місяця не змогла цього зробити, натомість вимагала повернення коштів. Згодом, ОСОБА_16 все ж таки надала відомості щодо діагнозу своєї собаки, перевіривши які, вона, потерпіла, отримала довідку, що її собака до цього не причетна, тому і заявила обвинуваченій, що нічого їй не винна. На цю тему в неї з обвинуваченою була довга Viber-переписка. Врешті решт, зважаючи на те, що ОСОБА_16 багатодітна матір, вона згодилася повернути їй 500 грн., натомість, та продовжувала надсилати їй образи, тому вона взагалі відмовилась сплачувати будь-які гроші.

Як далі показала потерпіла, 22 липня 2018 року вона перебувала вдома сама. Їй подзвонила в двері невідома особа, яка представилась працівником з перевірки лічильників. Відкривши двері, потерпіла побачила на порозі ЯРОСЛАВЦЕВУ та незнайомого їй чоловіка - ОСОБА_13 , від якого йшов запах алкоголю. Вона намагалась зачинити двері, проте ОСОБА_13 штовхнувши двері зайшов до квартири. Вона відразу намагалась телефоном викликати допомогу друга, але почула скиглення своєї собаки, побачила її в руках обвинуваченої, яка мала на меті її або вкрасти, або вбити, тому кинулася рятувати собаку, але їй перешкодив ОСОБА_13 , застосувавши до неї фізичну силу та висловлюючи погрози на її адресу. До нього приєдналася і обвинувачена, як почала на неї кричати, хапати її за руки та штовхати. У цей час ОСОБА_13 крикнув ОСОБА_16 , щоб вона шукала в квартирі будь-які цінні речі, поки він її тримає. Через деякий час, після зазначених подій, ОСОБА_16 покинула її квартиру, забравши з собою її ноутбук. Вона сама залишилася в квартирі з ПОЖИДАЄВИМ, якого не випустила зачинивши квартиру. Згодом, відкривши квартиру на дзвінок, до неї зайшов ОСОБА_12 з патрульними поліцейськими. ОСОБА_12 , дізнавшись, що ОСОБА_16 вже покинула квартиру, почав бити ПОЖИДАЄВА, поліція їх рознімала. В цей час на поверх піднявся її, потерпілої, знайомий, який виставив ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з квартири. По приїзду слідчо-оперативної групи вона виявила, що крім ноутбука, в неї зникли 500 доларів США, які їй подарували батьки, гроші її племінниці (2 800 грн.), а також 400 грн., що були в коридорі.

Як уточнила потерпіла: - дійсно вона фактично повернула обвинуваченій за невдалу в`язку 100 грн.; - вона ОСОБА_16 та ОСОБА_13 до своєї квартири не запрошувала, ОСОБА_13 відштовхнув її та разом з обвинуваченою самі проникли в її квартиру, вона відразу побігла за мобільним телефоном, щоб покликати на допомогу; - під час досудового розслідування вона дійсно повідомила, що першою до її житла зайшла ОСОБА_16 , а потім ОСОБА_13 , однак це неправильно, ці показання вона давала у стресовому стані; - ОСОБА_13 нікого не заспокоював, він лише тримав її, щоб ОСОБА_16 могла вільно діяти; - вона змогла подзвонити по мобільному телефону і покликати на допомогу друга, коли ОСОБА_13 тримав її руками, обвинувачена хотіла, але не змогла вихопити телефон з її рук; - вона дала слухавку ПОЖИДАЄВУ для спілкування з її цивільним чоловіком; - вона бачила, як обвинувачена ходила по її квартирі, проте не бачила, що вона забрала, викрадені кошти були у різних місцях: 400 грн. на дзеркалі в коридорі; 500$ - в мішечку на серванті, а 2 800 грн. в кімнаті її племінниці; - вона навмисно закрила ОСОБА_13 у своїй квартирі, не зважаючи на те, що він їй погрожував, оскільки в протилежному випадку, вона могла б не отримати свої речі назад; - вона не зверталась за судово-медичним обстеженням, оскільки тілесних ушкоджень в неї не було; - ОСОБА_16 жодним чином не намагалась залагодити цю ситуацію або відшкодувати шкоду, ноутбук повернули працівники поліції приблизно через місяць від тих подій (а. 124), гроші не повернуті.

Ці показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченої лише стосовно існуючих між ними домовленостей щодо обставин «в`язки» собаки, її невдалого результату і претензій з приводу цього з боку ОСОБА_16 , яка почала вимагати повернення раніше сплачених коштів в сумі 1 000 грн. відповідно до існуючих домовленостей між ними, а не вигаданих, як про це з використанням обороту «нібито» вказано в обвинувальному акті, а також щодо фактів конфлікту між ними 22 липня 2018 року, близько 19 год. 00 хв., безпосередньо за місцем проживання ОСОБА_11 та відкритого заволодіння ЯРОСЛАВЦЕВОЮ в квартирі останньої належного потерпілій ноутбука, модель та вартість якого не оспорювалась. Відтак ці показання обвинуваченої та потерпілої як узгоджені між собою суд визнає достовірними і кладе в основу вироку.

Натомість в іншій частині, а саме, щодо обставин проникнення до житла потерпілої, обставин самого конфлікту між ними 22 липня 2018 року за місцем проживання ОСОБА_11 , характеру дій при цьому ОСОБА_16 та предмету викрадення (крім ноутбуку ще й гроші) показання обвинуваченої та потерпілої містять істотні суперечності, усунути які суд з огляду на зацікавленість конфліктуючих сторін може лише проаналізувавши інші подані сторонами докази у їх взаємозв`язку. До того ж обвинувачена зазначила, що потерпіла може її обмовити через гроші, що не позбавлено свого сенсу через логіку подій, які є предметом розгляду.

Так, як видно з дослідженого судом протоколу огляду місця події від 23 липня 2018 року з додатками у виді фото таблиць (а. 109-116), під час огляду квартири ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 у її присутності та за участю двох понятих встановлено, що одна кімната цієї трьохкімнатної квартири зачинена на замок, до двох інших кімнат та кухні вільний доступ, вхід до кухні з коридору, в квартирі збережено внутрішній порядок, слідів боротьби не виявлено, вилучені при цьому предмети свого подальшого дослідження, з огляду на подані докази, не проходили.

Під час дослідження даного протоколу потерпіла підтвердила його достовірність.

Ці дані повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченої та свідка ОСОБА_13 , натомість не підтверджують версію потерпілої про застосоване до неї насильство та її боротьбу з нападниками.

Згідно з дослідженим протоколом огляду місця події від 23 липня 2018 року (а. 117-118) предметом огляду є виданий ОСОБА_15 ноутбук «Асус» МВVer E CBNOCX 15414445В. Під час дослідження даного протоколу потерпіла зазначила, що цей ноутбук належить їй, він був повернутий.

Ці дані, а також відсутність відомостей про затримання обвинуваченої повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_16 про її добровільне прибуття до поліції та повернення ноутбука потерпілої, натомість не узгоджуються з версією потерпілої про продовження за таких умов утримання обвинуваченою її коштів, у заволодінні якими також обвинувачується ОСОБА_7 .

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 23 липня 2018 року (а. 119-121) ОСОБА_9 впізнала на фото № 2 ОСОБА_17 , яка викрала в неї з квартири ноутбук та грошові кошти. Під час дослідження даного протоколу обвинувачена підтвердила достовірність його результатів.

Вказані документовані докази не містять даних, які підтверджували б версію потерпілої про силове проникнення до неї у житло та застосування до неї насильства, в тому числі і шляхом висловлення будь-яких погроз з метою вчинення грабежу, а також про заволодіння обвинуваченою грошима потерпілої на суми 400 та 2 800 грн., 500 доларів США відповідно, як на цьому наполягала потерпіла.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 цивільний чоловік обвинуваченої повністю підтвердив її показання щодо обставин «в`язки» їх собаки із собакою ОСОБА_11 , її невдалого результату і претензій з цього приводу з боку Кристини, яка переписувалася з ОСОБА_11 і почала вимагати від неї повернення раніше сплачених коштів в сумі 1 000 грн. Як також показав свідок, ОСОБА_11 погодилася повернути кошти, однак просила спочатку відстрочити борг, пославшись на скрутне матеріальне становище, а потім зменшити його суму до 500 грн., одночасно фактично повернувши лише 100 грн. На далі потерпіла повідомила ОСОБА_19 , що залишок коштів їй забороняє віддавати її хлопець. Він, свідок, порадив ОСОБА_19 провести розмову з ОСОБА_11 і все вирішити особисто. З цією метою вони з дитиною та його родич ОСОБА_20 поїхали до потерпілої за місцем її проживання. ОСОБА_19 запропонувала ПОЖИДАЄВУ піднятись з нею в квартиру потерпілої, мотивуючи це тим, що він як колишній співробітник правоохоронного органу зможе забезпечити переговорний процес. ПОЖИДАЄВ та обвинувачена піднялись до квартири до потерпілої, а він лишився на вулиці в машині з дитиною. Згодом, з під`їзду потерпілої вийшла збуджена ОСОБА_19 . Чи мала вона при собі чужі речі він не бачив і вона про це не казала, вона лише повідомила, що ОСОБА_13 залишився у квартирі ОСОБА_11 , а їй необхідно їхати годувати дитину. В цей час зателефонував ОСОБА_13 і просив надати йому допомогу, оскільки, за його словами, його «їхали різати та вбивати». Підходячи до під`їзду, він побачив, як до будинку під`їхав автомобіль патрульної поліції в складі двох поліцейських та двох цивільних осіб. Піднявшись за поліцейськими до квартири потерпілої, свідок почув, як з відчинених на їх вимогу дверей лунав голос ПОЖИДАЄВА, котрий схвалював приїзд поліції. Однак, один з цивільних, що прибув з поліцейськими, почав бити ПОЖИДАЄВА, а інші поліцейські на це не реагували. Він заступився за ПОЖИДАЄВА, у відповідь та сама особа почала чіплятися і до нього, намагаючись нанести тілесні ушкодження. Згодом прибули ще поліцейські, серед яких виявився співмешканець ОСОБА_11 , і до них з ПОЖИДАЄВИМ було неправомірно застосовано фізичну силу, це продовжувалось протягом 1,5 години. Цивільний чоловік потерпілої знищив водійські документи, мобільний телефон та інші його, свідка, речі. Тільки додатковий екіпаж поліції всіх заспокоїв, а їх з ПОЖИДАЄВИМ забрав до відділку поліції. Про викрадення ноутбуку він дізнався безпосередньо в райвідділі поліції, пізніше ОСОБА_19 йому пояснила, що забрала ноутбук ОСОБА_11 як заставу до повернення коштів, це вийшло спонтанно та під впливом емоцій. За фактом їх побиття, ними були подані відповідні заяви до поліції та прокуратури. Як також уточнив свідок, піднявшись на початку разом з поліцейськими та двома цивільними особами до квартири потерпілої, він побачив, що двері у її квартиру були зачинені, на вимогу поліцейських потерпіла сама їх відчинила, у її квартирі, крім неї самої, знаходився лише ОСОБА_13 .

Допитаний судом свідок ОСОБА_21 повністю підтвердив показання свідка ОСОБА_12 та обвинуваченої щодо причин свого прибуття з ними до місця проживання ОСОБА_11 22 липня 2018 року. Як також показав свідок, піднявшись разом з ОСОБА_16 до квартири ОСОБА_11 , з нею почала розмовляти ОСОБА_16 . Відчинивши двері, ОСОБА_11 запросила їх до себе в квартиру. ЯРОСЛАВЦЕВА в коридорі почала запитувати ОСОБА_11 про те, коли ж вона в решті решт поверне гроші, на що та зазначила, що коштів повертати не збирається, їй заборонив це пробити чоловік. Після цих слів, між ОСОБА_16 та потерпілою виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_16 схопила собаку потерпілої, здійнявся жіночий галас, вони хапали одна одну за руки, проте він їх заспокоїв, собаку ОСОБА_19 відпустила. Задля якнайшвидшого вирішення проблеми він запропонував потерпілій подзвонити своєму чоловіку, що вона і зробила. Проте, чоловікові потерпіла раптово почала розказувати те, чого насправді не відбувалося, мовляв на неї здійснено напад, і передала слухавку йому, свідку. Під час спілкування з чоловіком, який був введений в оману щодо дійсного характеру подій, від нього почув лише погрози. Закінчивши спілкування з чоловіком потерпілої, він повернув їй мобільний телефон і викликав ОСОБА_12 на допомогу. В цей час ОСОБА_16 спішно покинула квартиру, а його потерпіла зачинила в ній, при цьому заявила, що ОСОБА_16 вкрала в неї ноутбук, але він цього, розмовляючи з чоловіком потерпілої, не бачив. Він залишився чекати чоловіка потерпілої з тим, щоб мирно вирішити конфліктну ситуацію, спроб силоміць залишити квартиру не вчиняв. Через 5-10 хвилин приїхали друзі чоловіка потерпілої, один з яких спровокував бійку. За нього, свідка, заступився ОСОБА_12 , а тому почали бити і його. Зупинити свавілля зміг тільки інший наряд поліції, який доставив їх до райвідділу. На наступний день він звернувся до лікарні, де йому провели операцію, а згодом і до правоохоронних органів із заявою про злочин. Як також уточнив свідок, під час сварки ОСОБА_16 не ходила по квартирі потерпілої, була поруч в коридорі, проте під час його короткої розмови з чоловіком потерпілої він випустив ОСОБА_16 з виду, перед візитом до потерпілої він вживав пиво, з ОСОБА_12 під час вказаних подій жодних конфліктів не було, навпаки, вони підтримували один одного.

Повідомлені ХОМЕНКОМ та ПОЖИДАЄВИМ обставини свого побиття, знайшли своє документальне підтвердження під час дослідження судом наданих ними медичних даних та відомостей про листування з цього приводу з правоохоронними органами (а. 89-98).

Отже показання обвинуваченої, які виявилися послідовними, про її правомірне, з дозволу потерпілої, перебування у житлі останньої, про відсутність у неї мети вчиняти грабіж, оскільки вона мала намір і фактично, прибувши до квартири потерпілої, вирішувала питання обопільних фінансових зобов`язань, доки не отримала відмову в категоричній формі повертати кошти та доки потерпілою не було вчинено провокацію із телефонним дзвінком своєму другу, про характер дій обвинуваченої вже в квартирі потерпілої, яка раптово вирішила і протиправно відкрито заволоділа лише ноутбуком потерпілої, з яким залишила квартиру узгоджуються з показаннями очевидця ПОЖИДАЄВА та частково свідка ОСОБА_12 , який не був очевидцем всіх подій.

Натомість, показання потерпілої ОСОБА_9 не можна у повному обсязі визнати послідовними, більш того, вони не позбавлені внутрішніх суперечностей.
Так, як з`ясувалося в судовому засіданні, потерпіла на відміну від досудового розслідування під час судового розгляду змінила свої показання щодо черговості та характеру входження до її квартири обвинуваченої та ОСОБА_13 , наполягаючи в суді на тому, що першим обманним шляхом зайшов ОСОБА_13 , штовхнувши в двері, долаючи опір потерпілої, а лише потім ОСОБА_16 . Сумнівність версії про силовий прорив в квартиру потерпілої випливає з її подальшої поведінки, як вона її описала сама і якій вдалося в присутності «нападників» взяти мобільний телефон, через декілька спроб з`єднатися з другом, вести з ним розмову, і це не зважаючи на, з її слів, силове утримання ПОЖИДАЄВИМ та агресивність ОСОБА_16 , яка вихоплювала телефон з її рук. Більш того, вона сама передала слухавку ПОЖИДАЄВУ, який після розмови з її чоловіком повернув їй телефон, а потім безперешкодно зачинила та утримувала його самого у своїй квартирі. Після силового за версією потерпілої проникнення в її квартиру, вихід з неї сторонніх осіб логічно також мав би бути силовим, але цього не сталося. Те, що потерпілій вдалося зламати волю до опору «зухвалого нападника» ПОЖИДАЄВА виглядає сумнівним, принаймні даних, які б на це вказували, суду не подані.
Всі вказані сумніви суд тлумачить на користь обвинуваченої.
Твердження потерпілої про абсолютну безпідставність претензій обвинуваченої та вимагання з її боку повернути сплачені за надані послуги гроші також спростовуються діями її самої, яка пропонувала повернути ОСОБА_16 сплачені нею кошти, хоча і в частині, більш того, фактично повернула їй 100 грн.

Звертає на себе увагу і те, що з огляду на межі висунутого в обвинувальному акті обвинувачення не встановлено будь-яких даних про застосування фізичного насильства до ОСОБА_11 , як про це вона стверджує, про вчинення будь-яких інших насильницьких дій по відношенню до неї з боку ПОЖИДАЄВА, який разом з ЯРОСЛАВЦЕВОЮ перебував в її квартирі, чи про вчинення будь-яких дій, які містили б ознаки співучасті ПОЖИДАЄВА з ЯРОСЛАВЦЕВОЮ у протиправному в будь-якій формі заволодінні майном потерпілої. ПОЖИДАЄВ не має статусу обвинуваченого в даному процесі, не притягується він до відповідальності і за нібито протиправне проникнення в житло потерпілої. Ці дані додатково вказують на обґрунтованість висновку суду про сумнівність версії подій, яку повідомила потерпіла, а також про сумнівність обвинувачення в частині заздалегідь сформованого наміру обвинуваченої вчинити грабіж та саме з цією метою проникнути в житло потерпілої.

Таким чином, суд визнає достовірними показання обвинуваченої, які не спростовані сукупністю поданих доказів, відтак критично оцінює, а тому відхиляючи показання зацікавленої потерпілої в частині, що суперечать показанням обвинуваченої.

Органи досудового розслідування обвинувачували ОСОБА_17 також у тому, що вона 22 липня 2018 року вчинила грабіж по відношенню до ОСОБА_22 , заволодівши при цьому грошима останньої на суми 400 та 2 800 грн., 500 доларів США відповідно.

Разом з тим, як виявилося, єдиним доказом заволодіння грошима потерпілої під час вказаного конфлікту 22 липня 2018 року є показання її самої. Однак, оскільки довіра до її показів є критичною через їх значну викривленість, суд оцінює їх критично і в цій частині, а тому вважає таке обвинувачення недоведеним і таким, що підлягає виключенню.

Не одержанні в суді дані й про те, що конфлікт між ЯРОСЛАВЦЕВОЮ та потерпілою 22 липня 2018 року розпочався в загальному коридорі будинку, про те, що ОСОБА_16 була затримана, а викрадене майно в неї вилучено, як про це вказано в обвинувальному акті.

Органи досудового розслідування обвинувачували ОСОБА_17 і у тому, що вона 22 липня 2018 року вчинила грабіж по відношенню до ОСОБА_22 , поєднуючи свої дії з проникненням у житло та погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я для потерпілої.

За змістом закону «проникнення» як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому, спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення. Якщо особа, не усвідомлюючи, що режим доступу до об`єкта є обмеженим, а входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому - незаконним, фактично увійшла (потрапила) у житло, інше приміщення чи сховище з обмеженим режимом доступу, такі дії мають кваліфікуватися без ознаки «проникнення» (п. п. 36, 65 ухвали Великої палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року, справа №569/1111/16-к).
Під час судового розгляду не спростовані показання обвинуваченої про те, що вона з дозволу потерпілої фактично увійшла (потрапила) у її житло, тобто на законних підставах, відтак обвинувачена, хоча і усвідомлюючи обмежений режим доступу до квартири потерпілої, не оцінювала і не повинна була оцінювати своє входження до неї та перебування в ній незаконним, що виключає кваліфікацію її подальших протиправних корисливих дій за ознакою «проникнення».
Крім того, «погроза застосування насильства» як кваліфікуюча ознака грабежу передбачає, що така погроза висловлюється виключно як спосіб досягнення злочинної мети, тобто вплив на потерпілого з метою примусити його передати майно, яке є предметом посягання. Однак, під час судового розгляду достеменно встановлено, що конфлікт між обвинуваченою та потерпілою, а відтак і можливі погрози на адресу останньої могли мати місце у зв`язку з невирішеністю попередніх домовленостей між ними, а не з метою примусити потерпілу віддати ноутбук, яким пізніше, коли суперечку вирішити не вдалося, безперешкодно шляхом вільного доступу заволоділа обвинувачена. Отже, суд не знаходить правових підстав вважати встановленим зв`язок між словесним конфліктом, який мав місце між обвинуваченою та потерпілою з приводу повернення боргу, та заволодінням у подальшому в останньої ноутбука.

Таким чином, доведені під час судового розгляду дії ОСОБА_14 , яка близько 19 год. 00 хв. 22 липня 2018 року відкрито викрала чуже майно (грабіж), а саме ноутбуком «Асус» МВVer E CBNOCX 15414445В, вартістю 5 000 грн., який належить потерпілій ОСОБА_22 , суд, керуючись правилами ч. 3 ст. 337 КПК України, в межах доведеного обвинувачення перекваліфіковує з ч. 3 ст. 186 на ч. 1 ст. 186 КК України, виключивши через недоведення з обвинувачення ОСОБА_14 посилання на відкрите викрадення грошей потерпілоїна суми 400 та 2 800 грн., 500 доларів США відповідно, а також на такі кваліфікуючі ознаки грабежу, як «проникнення у житло» та «погроза застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я для потерпілої».

Суд за результатами судового розгляду вважав за необхідне в межах висунутого звинувачення конкретизувати окремі фактичні обставини щодо: - місця розгортання конфлікту не загальний коридор будинку, в якому проживала потерпіла, як про це помилково вказано в обвинувальному акті, а коридор її квартири; - місця вилучення ноутбуку потерпілої не одна з кімнат квартири, як про це помилково вказано в обвинувальному акті, а кухня; - щодо факту реального, а не вигаданого обвинуваченою, як про це помилково вказано в обвинувальному акті, існування домовленостей між нею та потерпілою про надання останньою платних послуг з «в`язки» собак, мета яких не була досягнута, що і стало причиною конфлікту між ними; - персональних даних обвинуваченої, ім`я якої за дослідженим судом паспортом (а. 122) «Кристина», а не «Христина», як про це помилково вказано в обвинувальному акті.

Потерпіла заявила цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, а саме матеріальної - на суму 16 395 грн. (суми 400 та 2 800 грн., 500 доларів США по курсу НБУ) та моральної 80 000 грн. Позов потерпіла обґрунтувала тим, що ці події завдали їй величезну моральну шкоду, адже тепер, вона не може спокійно вийти з дому, після зазначених подій відвідувала невропатолога, який поставив їй діагноз «невроз».

У судовому засіданні потерпіла в повному обсязі підтримала свою позовну заяву.

Обвинувачена заявлений позов не визнала, посилаючись на те, що ноутбук потерпілій було повернуто, а її коштів вона не привласнювала.

Судом встановлено, що 22 липня 2018 року ОСОБА_7 , знаходячись за місцем проживання гр-ки ОСОБА_9 , відкрито викрала належне останній майно, яке було повернуто. Її причетність до викрадення за вказаних обставин грошових коштів потерпілої на суми 400 та 2 800 грн., 500 доларів США відповідно не доведено.

Заслухавши пояснення сторін та потерпілої, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд не знаходить правових підстав для відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі через її недоведеність, одночасно на підставі ст. ст. 23, 1167 та 1193 ЦК України вважає за необхідне задовольнити заявлений позов в частині відшкодування моральної шкоди частково, тобто на суму 1 000 грн, враховуючи при цьому характер протиправних дій відповідача, її ставлення до потерпілої після події злочину, однак і ступень вини позивача, оскільки саме вона спровокувала конфлікт відмовою виконати існуючі домовленості щодо повернення раніше сплачених обвинуваченою коштів, глибину фізичних і моральних страждань потерпілої, тяжкість вимушених змін у її житті.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_23 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу винної, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні трьох малолітніх дітей. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_14 , суд визнає її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжує її покарання, не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе призначення ОСОБА_23 мінімальне за своїм видом покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нового злочину.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_24 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за якою призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто на суму 1 700 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково. Стягнути на користь ОСОБА_25 з ОСОБА_5 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Врешті заявлений позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16 395 грн. та моральної в розмірі 79 000 грн. залишити без задоволення.

Речові докази після набрання вироком законної сили особисті речі потерпілої використовувати за належністю.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ: ОСОБА_26