Справа № 206/4071/19
Провадження № 1-кс/206/939/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити та додатково зазначив, що було об`єднано два кримінальних провадження, тому у запиті був номер кримінального провадження інший, а в протоколі не зазначені поняті, тому що це не передбачено КПК України та йому не зрозуміла позиція представника департаменту, адже вони діють в їх інтересах.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.
Вислухавши доводи та пояснення слідчого, прокурора та представника ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_5 , дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів з огляду на таке.
Тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Крім того, відповідно до правових позицій Європейського Суду з прав людини будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (див. серед інших §§ 38 - 42 рішення у справі Баннікова проти Росії; § 90 рішення у справі Веселов та інші проти Росії; § 49 рішення у справі Ванян проти Росії; § 134 рішення у справі Ванян проти Росії; § 36 рішення у справі Малінінос проти Литви).
З приводу проведення огляду місця за адресою: АДРЕСА_1 28.12.2018 та внесення відомостей до ЄРДР 28.01.2019 слідчий суддя вважає необхідним зазначити таке.
Так, аналіз положень ст.ст. 214, 223, 237 КПК України вказує на те, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається. Разом з тим, у матеріалах, доданих до клопотання відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення огляду місця події, при цьому відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань через місяць після огляду - 28.01.2019, за що передбачена відповідальність, встановлена законом.
Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 07.06.2018 (справа № 740/5066/15-к).
З приводу законності внесення відомостей до ЄРДР, слідчий суддя вважає зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КК України кримінальна відповідальність передбачена за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.
Поняття «інше грубе порушення законодавства про працю», яке використане законодавцем у частині 1 статті 172 КК, має оціночний характер, а тому для з`ясування характеру порушення слід звертатися до відповідних норм Кодексу законів про працю України. У кожному конкретному випадку воно повинно встановлюватися, виходячи з об`єктивних та суб`єктивних ознак вчиненого діяння. Визнання порушення законодавства про працю грубим залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: характеру порушуваних трудових прав людини; категорії працівника, права якого порушуються; об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо); суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо). Отже, вирішуючи питання про те, чи є порушення законодавства про працю грубим, суд у кожному окремому випадку має виходити з характеру порушених трудових прав людини, обставин, за яких вчинено це порушення, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.
Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 01.10.2015 у справі № 5-106 кс15.
Однак, слідчим не тільки не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а й не долучено навіть підтверджуючих документів, на підставі яких було внесено відомості до ЄРДР.
Окрім того слідчим у клопотанні не зазначено у чому саме полягає інше грубе порушення законодавства про працю.
Відповідно до ч. 3 ст. 191 КК України кримінальна відповідальність передбачена за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні або зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.
У своєму клопотанні слідчий нібито встановив, що службові особи ПП « ОСОБА_6 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) внесли відомості до проектної та кошторисної документації про завищену вартість матеріалів, які повинні використовуватись під час будівництва, а також включення робіт та використання механізмів, які фактично не здійснювались та не використовувались. Також службові особи ПП « ОСОБА_6 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) шляхом внесення відомостей до актів виконаних робіт, безпідставно отримали грошові кошти за роботи зазначені в актах без фактичного їх виконання, однак вказані у клопотанні обставини слідчим не обґрунтовані та не доведені жодним документом, долученим до клопотання, що свідчить про безпідставність заявленого клопотання.
До того ж слідчим не долучено матеріали ІНФОРМАЦІЯ_15 , на підставі яких було внесено відомості до ЄРДР за ч. 3 ст. 191 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 216 КПК України Детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України за наявності умови, що розмір предмета злочину або завданої ним шкоди в п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на час вчинення злочину (якщо злочин вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків).
Крім того, слідчим взагалі подано клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів без другого аркушу.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Посилання слідчого, що отримані документи «мають доказове значення у даному кримінальному провадженні та необхідні для встановлення об`єктивної істини, в тому числі для встановлення та допиту свідків кримінального правопорушення, проведення експертиз та призначення перевірок», слідчий суддя вважає необґрунтованим та недоведеним, оскільки із клопотання слідчого не зрозуміло, яким чином документи на які слідчий просить отримати тимчасовий доступ будуть мати доказове значення та необхідні слідчому для встановлення та допиту свідків.
З приводу посилання слідчого у своєму клопотанні на те, що «отримати зазначену інформації іншим способом неможливо», слідчий суддя вважає за необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
У відповідності до ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадженняіз клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів. У відповідному клопотанні зазначаються, окрім іншого, можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю та обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.
Так, частинами 1, 2 ст. 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Окрім цього, слідчий просить отримати тимчасовий доступ до завіреної належним чином копії статуту ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак нормативно-правовим або локально-правовим актом, що визначає основні правила організації та діяльності державних органів є положення, а статут є установчим документом не всіх, а лише деяких організаційно-правових форм юридичних осіб таких як: товариства з обмеженою відповідальністю; товариства з додатковою відповідальністю; акціонерного товариства; благодійного товариства; благодійного фонду; приватного підприємства;споживчого кооперативу; обслуговуючого кооперативу; виробничого кооперативу; громадської організації; громадської спілки, до яких ІНФОРМАЦІЯ_1 не відносяться.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 КПК України в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено прізвище, ім`я та по батькові особи, якій надається право тимчасового доступу до речей і документів.
В той же час, слідчий просить надати слідчому Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітану поліції ОСОБА_4 та/або іншому слідчому, якому доручено здійснення досудового розслідування у провадженні, на підставі його доручення співробітникам оперативного підрозділу оперуповноваженому УЗЕ в Дніпропетровській області майору поліції ОСОБА_9 тимчасовий доступ до документів, що перебувають у власності ІНФОРМАЦІЯ_1 без зазначення ПІБ слідчих, що позбавляє суд можливості винести законне рішення, яке буде відповідати вимогам КПК України.
До того ж, згідно витягу з ЄРДР слідчий ОСОБА_4 єдиний слідчий, який здійснює досудове розслідування.
Окрім цього, слідчим не було долучено до клопотання постанов про призначення групи прокурорів.
Слідчий суддя вважає за необхідне, також, послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно з позицією ІНФОРМАЦІЯ_16 , викладеної в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про надання дозволу на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи (витяг), яке обговорено та схвалено на нараді суддів судової палати у кримінальних справах 21.05.2014 та на засіданні пленуму ВССУ 17.10.2014 - недолучення оригіналів або належним чином засвідчених копій документів, дослідження яких має значення для встановлення обставин, зазначених у клопотанні, також є підставою для відмови в його задоволенні.
Аналогічного висновку, щодо підстав для відмови в задоволенні клопотання, слід дійти і при розгляді клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів.
При цьому, порядок засвідчення копій документів здійснюється відповідно до вимог ІНФОРМАЦІЯ_17 «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_18 від 07.04.2003 № 55. Завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою «Згідно з оригіналом», засвідченою печаткою, дати засвідчення копії.
Як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, жодна копія документу, яка долучена до матеріалів клопотання не засвідчена належним чином, відповідно до вимог ІНФОРМАЦІЯ_17 «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_18 від 07.04.2003 № 55.
Таким чином, слід дійти висновку, що стороною обвинувачення не було долучено жодного належного доказу на підтвердження обставин викладених у клопотанні.
У свою чергу КПК України містить засоби правового захисту від довільного зазіхання з боку органів влади, включаючи, крім іншого, і заборону вилучення будь-яких документів і речей, що не мають прямого відношення до справи, яка розслідується.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 в справі № 6-рп/2001, кримінальне судочинство це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.
Частиною першою статті 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з частиною другою вказаної статті КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя звертає увагу, що статтею 163 КПК України, окрім іншого, закріплено обов`язок сторони кримінального провадження довести зв`язок між кримінальним провадженням та витребовуваними документами і суттєвість значення цих документів для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відтак законодавство України встановлює чіткі правові механізми для отримання правоохоронними органами інформації з обмеженим доступом та документів.
Необхідно також зазначити, що слідчий суддя не повинен в даному конкретному випадку компенсувати недоліки роботи слідчого та не виконувати вимоги чинного законодавства України, якими встановлені обов`язкові передумови для задоволення відповідних клопотань, за органи досудового розслідування, та формально підходити до розгляду таких клопотань, та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого по кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи (а саме їх копії), що належним чином не засвідчені, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність наданих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що долучені докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та т.і.) свідчать про те, що клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, адже підстави, наведені для виправдання таких заходів слідчим уважати відповідними і достатніми, не можливо.
З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого, а в діяннях прокурора, який повинен здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, слідчий суддя вбачає невиконання своїх обов`язків відповідно до ст. 36 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 9, 22, 93, 100, 131-132, 159-164, 214, 216, 217, 223, 237, 309, 369-372 КПК України,
Ухвала слідчого судді є остаточною і відповідно до КПК України оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено та оголошено 02.08.2019 о 14 годині 15 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1