Провадження №1-кс/712/6936/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

особи, яка подала клопотання ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси, винесене в кримінальному провадженні № 0004998 від 10.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України, клопотання ОСОБА_4 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_4 з клопотанням про накладення арешту, мотивуючи його тим, що він та ОСОБА_6 є потерпілими у кримінальному провадженні № 0004998 від 10.09.2019. Вказав, що 11.09.2019 йому стало відомо з оголошення, що квартиру його тітки ОСОБА_6 виставлено на продаж, а тому просить вжити заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6

ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки статус ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні не визначений.

Заслухавши учасників процесу, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає наступне.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до змісту положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження. При цьому, метою арешту майна є забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до положень ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту клопотання, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які б відповідали меті та завданням арешту та свідчили про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, воно не містить.

Матеріали клопотання не містять даних про визнання особи потерпілим, цивільним позивачем, а також визнання будь-яких предметів речовими доказами. Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо повідомлення про підозру, що виключає можливість накладення арешту із підстав, передбачених п.4 ч.2 ст.170 КПК України.

Таким чином, право на звернення до суду з клопотанням про арешт майна має цивільний позивач лише з метою забезпечення цивільного позову. В усіх інших випадках з клопотанням про арешт майна, в тому числі і з метою збереження речових доказів, до суду може звернутися прокурор або слідчий за погодженням з прокурором.
При цьому, необхідно звернути увагу на те, що накладення арешту на майно на підставі наведених у клопотанні підстав порушить «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини та юридичної особи.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, декларованого ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя зважає на те, що суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні не є виправданим, оскільки накладення арешту на майно фактично призведе до обмеження права власника на мирне володіння своїм майном без достатніх підстав, передбачених законом.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене та з метою недопущення порушень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, клопотання про накладення арешту по вищевказаному кримінальному провадженню, задоволенню не підлягає, оскільки внесено без передбачених діючим законодавством обґрунтувань.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, суддя слідчий,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1