Справа № 304/1856/19
Провадження № 1-кс/304/704/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МОЕКОТАКСІ» ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000476 від 23 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2019 року до слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області звернувся представник ТОВ «МОЕКОТАКСІ» ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту транспортного засобу марки «RENAULT ZOE», р/н НОМЕР_1 , та зобов`язати утримувача повернути вилучений транспортний засіб у найкоротший термін. Мотивує його тим, що 27 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду було накладено арешт на вказаний транспортний засіб. Основною і єдиною метою клопотання про накладення арешту була необхідність проведення судових експертиз з метою встановлення технічної справності транспортного засобу, виявлення причин та умов, які сприяли ДТП, залучення спеціалістів з подальшим проведенням експертиз. 28 листопада 2019 року було проведено огляд транспортного засобу марки «RENAULT ZOE», р/н НОМЕР_1 , експертом, зібрано достатньо інформації та даних для підготовки експертного висновку. Враховуючи, що всі дії, про які заявляв слідчий у своєму клопотання вчинені, необхідність у подальшому арешті вказаного транспортного засобу відсутня, а тому просить клопотання задовольнити.

У судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, однак подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, таке підтримав, посилаючись на зазначені у ньому обставини.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання також не з`явився, заступник начальника слідчого відділу Перечинського ВП подав клопотання, в якому проти скасування арешту майна не заперечив.

На підставі ч. 4 ст. 107 цього Кодексу фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, прийшов до такого висновку.

Згідно зі ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 цього Кодексу підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Як убачається з матеріалів клопотання, 23 листопада 2019 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000476 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2019 року у вказаному кримінальному провадженні накладено арешт зокрема на автомобіль марки «RENAULT ZOE», р/н НОМЕР_1 , що належить ТОВ «МОЕКОТАКСІ», залишивши такий на спеціальному майданчику тимчасового тримання Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Згідно роз`яснень наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07 лютого 2014 року, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Так, слідчий суддя враховує ті обставини, що органом досудового розслідування не надано доказів повідомлення про підозру у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні № 0000476 від 23 листопада 2019 року, не заявлено цивільного позову у порядку, встановленому ст. 128 КПК України, відсутні відомості про причетність будь-якої особи до вчинення злочину з приводу якого проводиться досудове розслідування у вищенаведеному кримінальному провадженні.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський Суд з прав людини наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

В той же час доказів, які б на теперішній час свідчили про потреби досудового розслідування на такий ступінь втручання у право власності ТОВ «МОЕКОТАКСІ» слідчому судді не надано, навпаки представник органу досудового розслідування у своєму клопотанні зазначає, що у даному провадженні проведені всі необхідні експертизи за участю вказаного транспортного засобу, подальшої необхідності перебування такого на спеціальному майданчику немає, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що накладений арешт слід скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. ст. 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

клопотання задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2019 року на автомобіль марки «RENAULT ZOE», р/н НОМЕР_1 , що належить ТОВ «МОЕКОТАКСІ», скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1