КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2232/2019 Головуючий у І-й інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0001096 від 12.04.2019 щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, одруженого, такого, що має малолітню дитину, не працює, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.12.2010 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 09.07.2015 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 24.05.2016 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 23.01.2019 по відбуттю строку покарання,
за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки 6 (шість) місяців та покладено обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 змінено запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 29.03.2019 близько 23 год. 05 хв. на східцевому майданчику п`ятого поверху другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, наблизився до потерпілого ОСОБА_9 та вихопив з його руки мобільний телефон марки «iPhone» моделі «6S», з яким залишив місце події та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 5 507 грн. 38 коп.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Зазначає, що обвинувачений тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, має не погашені та не зняті у встановленому законом порядку судимості і на шлях виправлення не став, однак суд 1-ї інстанції неналежно оцінив вказані відомості про його особу та застосував ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який проти неї заперечив, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, є правильною.
Що стосується призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При призначенні покарання необхідним є застосування таких заходів та мір покарання, які надають засудженому можливість в повній мірі відчути та зрозуміти наслідки його кримінально-караних діянь.
Також, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, думку потерпілого ОСОБА_9 , який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має та просив надати можливість винній особі виправитися без ізоляції від суспільства, дані про особу обвинуваченого, який раніше тричі судимий, на його утриманні знаходяться дружина та малолітній син, який на обліку лікарів психіатра й нарколога не перебуває, до застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту постійно працював (зі слів), бажає докорінно змінити спосіб життя та опікуватися родиною, обставину яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і правильно обрав ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, однак без достатніх на те підстав звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, на що правильно звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі.
У відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Однак, зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував недостатньо і звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих підстав для прийняття такого рішення.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 , будучи раніше тричі судимим за вчинення злочинів проти власності, зі які відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі, через 2 місяці після звільнення знову вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ї інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зі звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, є очевидно помилковим і свідчить про неправильне застосування кримінального закону.
Відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до незаконного звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України, керуючись якими колегія суддів, ухвалюючи новий вирок, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, на утриманні якого перебувають дружина та малолітній син, думку потерпілого, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і приходить до висновку, що покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, яке визначено судом 1-ї інстанції, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом і розміром в достатній мірі сприяти виправленню ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових злочинів, задовольнивши тим самим апеляційну скаргу прокурора частково.

З урахуванням наведеного, підстав для застосування положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2019 щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 в порядку виконання покарання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4