Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/260/18-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олевську кримінальне провадження № 0000566 внесеного до ЄРДР 24.10.2017 року по обвинуваченню :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не інваліда, не депутата, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ,

за участю сторін

кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

23.10.2017 року, близько 18.40 годин, ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним, технічно справним,відповідно до висновку експерта від 11.01.2018 №3/1149, мопедом марки «Дельта», без державного номерного знаку, рухався по вул. Лесі Українки с. Варварівка Олевського району Житомирської області в напрямку автодороги Київ-Ковель. На ділянці дороги, напроти будинку №6 по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_3 , в порушення, відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи від 04.04.2018 №3/302, вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

-п. 13.1 ПДР, який зобов`язує водія транспортного засобу залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, стану транспортного засобу дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

-п. 13.3 ПДР, який зобов`язує водія під час обгону, випередження, обїзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, а саме відстані до транспортного засобу, що рухається попреду по тій самій смузі, а також безпечного інтервалу, а саме відстані між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, внаслідок чого при випередженні, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , яка рухалася на велосипеді марки «Аіст» в попутному напрямку, від чого остання впала на асфальтобетонне покриття дороги.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( далі ДТП ) , що сталася, велосипедист ОСОБА_5 отримала, відповідно до висновку судово - медичної експертизи від 19.02.2018 №25, тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, геморагічного забою правих лобних та скроневої долей, які ускладнилися розвитком післятравматичного церебрального арахноїдиту, енцефалопатії 11 ст. з лікворо-динамичними порушеннями, вегето-судинною дистонією, грубим ураженням черепно-мозкових нервів (7пара) парезу зліва, які були небезпечними для життя в момент спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю , щиро розкаявся у вчиненому. Під час судового розгляду суду пояснив , що дійсно 23.10.2017 року перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння рухався по вул. Лесі Українки с. Варварівка Олевського району в напрямку автодороги Київ-Ковель. На ділянці дороги, напроти будинку №6 по вищезазначеній вулиці зіткнувся з велосипедом , який рухався у попутному напрямку, яким керувала потерпіла ОСОБА_5 . Внаслідок зіткнення він та потерпіла отримали тілесні ушкодження , а велосипед і мопед отримали механічні пошкодження . Сам момент зіткнення з велосепедістом не пам`ятає оскількі отримав травму голови. Повністю підтверджує обставини вчинення злочину , що викладені в обвинувальному акті, погодився на спрощений порядок судового розгляду , без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вивченням матеріалів кримінального провадження , які характеризують його особу , пояснивши , що рішення його є добровільним , наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому повністю зрозумілі. Відшкодував матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ДТП потерпілій та державі за лікування потерпілої у повному обсязі та вибачився перед останньою. Цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди просить задовольнити частково . Просить суд не застосовувати до нього суворого виду та міри кримінального покарання і надати можливість виправитися без ізоляції від суспільства , оскільки вчинив не умисний злочин , відшкодував потерпілій матеріальну шкоду , у тому числі витрати за лікування потерпілої в лікарні .
Допитана в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_5 показала , що 23.10.2017 року , близько 18.40 години , рухалася на венлосипеді по вул. Л.Українки с. Варварівка Олевського району Житомирської області в напрямку автодороги Київ-Ковель. На ділянці дороги, напроти будинку №6 , по вищезазначеній вулиці, на обочині дороги на неї ззаду наїхав мопедом не знайомий чоловік . Внаслідок чого вона впала на асфальтобетонне покриття дороги велосипед отримав механічні пошкодження , а вона тяжкі тілесні ушкодження , вимушена була довгий час лікуватися в лікарнях та отримала інвалідність другої групи пожиттєво , яка пов`язана з наслідками дорожньо транспортної пригоди. Оскільки обвинувачений відшкодував їй повністю матеріальну шкоду в розмірі 31 500,00 гривень то вона наполягає на задоволенні цивільного позову в частині повного відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 100 000,00 гривень. Обвинувачений до розгляду справи в суді надсилав по пошті грошові переклади , але вона їх не отримувала , оскільки їй не було відомо , що це за гроші . Просить суд призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі .

Враховуючи те , що обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою винність у вчиненні ним кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин , встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій , роз`яснивши , що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку , суд користуючись правом , наданим ч.3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження , вважає за достатнім обмежитись допитом обвинуваченого і потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого і відомостей щодо долі речових доказів та відшкодування судових витрат на проведення експертиз .
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 надані ним під час судового розгляду справи про обставини вчинення кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі вини у висунутому обвинуваченні , з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними , оскільки вони є логічними , послідовними та достатніми в сукупності з іншими матеріалами провадження з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, суд допитавши обвинуваченого , потерпілу та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого , в їх сукупності , вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах , викладених в обвинувальному акті , повністю доведеною.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України , оскільки останній своїми діями вчинив необережне кримінальне правопорушення , яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, вчинене проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту , що виразилося в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою , яка керує транспортним засобом , що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілій .
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до ст.65 КК України , суд призначає покарання у межах , установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення , особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України , судом визнаються , як щире каяття у вчиненому злочині та відшкодування матеріальної шкоди .
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України , є вчинення злочину особою , що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару , а й виправлення засудженого , а також запобігання вчиненню нових злочинів , як засудженим так і іншими особами.
За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Входячи з обставин вчинення злочину суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк з врахуванням вчинення злочину особою , що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та наслідками ДТП , встановлення потерпілій інвалідності другої групи .
Разом з тим визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує , що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності , вчинив кримінальне правопорушення , яке є необережним і відноситься до категорії тяжких злочинів , має постійне місце проживання , за місцем проживання характеризується позитивно , маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей , його вік та ставлення до вчиненого , відшкодував матеріальну шкоду потерпілій та державі , які були витрачені останніми на лікування, повне визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення , що свідчить не байдужість обвинуваченого стосовно вчиненого та наслідків від вчиненого кримінального правопорушення , з врахуванням зазначених вище пом`якшуючих обставин , разом із конкретними обставинами справи , що свідчить про те, що обвинувачений , як особа не являє собою підвищено суспільно-небезпечною особою , що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, з врахуванням особи винного, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого, кримінального покарання , у виді позбавленням волі в мінімальних межах санкції частини другої статті 286 КК України, з додатковим покаранням , за якою він притягується до кримінальної відповідальності та на підставі ст.75 КК України звільнення від відбування призначеного судом покарання з випробуванням , встановивши обвинуваченому іспитовий строк та поклавши на останнього передбачені ч.1 п.п.1,2, ч.2 п.2 ст.76 КК України обов`язки.
Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Цивільний позов потерпілої до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної ( немайнової ) шкоди підлягає задоволенню частково , оскільки обвинувачений матеріальну шкоду заподіяну злочином відшкодував повністю , а тому на думку суду , виходячи з обставин заподіяння матеріальної шкоди потерпілій та шкоди її здоров`ю внаслідок ДТП , моральна ( немайнова ) шкода підлягає стягненню у повному обсязі.
На підставі наведеного та керуючись: ст.8,55,63 Конституції України ; ст. ст. 23 , 1167 , 1168 ЦК України ; ст.ст.50, 51, 52, 63 , 65-67, 75, 76 , ч.2 ст.286 КК України ; ст.ст. 118, 122, 124, 179, 314-318, 349, 368, 370, 373, 374, 375, 376, 392, 393, 395 КПК України суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 ( три ) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням , з встановленням 2 (двох) років іспитового строку , поклавши на засудженого передбачені ч.1 п.п.1,2, ч.2 п.2 ст.76 КК України обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази : велосипед марки « Аіст » , який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 повернути останній ; мопед марки « Дельта » , який знаходиться на зберіганні у засудженого ОСОБА_3 повернути останньому .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 31 473,18 гривень та моральної ( немайнової ) шкоди в розмірі 100 000,00 гривень , заподіяної злочином задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 17.10.1995 року Олевським РВ УМВС України в Житомирській області, мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 моральну ( немайнову ) шкоду в розмірі 100 000,00 гривень .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , на користь держави :

- 1144,00 гривні судових витрат , за проведення авто-технічної експертизи від 11.01.2018 року № 3/1149 ;

-1144,00 гривні судових витрат , за проведення авто-технічної експертизи від 13.02.2018 року № 3/1150 ;

-1144,00 гривні судових витрат , за проведення авто-технічної експертизи від 04.04.2018 року № 3/302.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1