Справа № 742/2370/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/871/19
Категорія - ч.2 ст.187, ч.2 ст.152 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000275 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Степанівка, Сумської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав у АДРЕСА_2 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз 12.12.2008 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці;

засуджений за:

- ч.2 ст.152 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.;

- ч.2 ст.187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 26 лютого 2019 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 лютого 2019 року по 30 вересня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 2478 грн. 02 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 5784,94 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 26 лютого 2019 року, близько 15 години, ОСОБА_9 , перебуваючи в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 , по АДРЕСА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечними для здоров`я потерпілої, наносячи їй удари руками по голові та тілу, спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця верхньої та нижньої повіки правого ока, синця верхньої повіки лівого ока, синця з трьома подряпинами правої скроневої ділянки з переходом на виличну ділянку, синця правої вушної раковини, синця лівої бокової поверхні шиї, синця з садном правого ліктьового суглобу, синця правого передпліччя, синця правої кисті, синця лівої молочної залози, синців внутрішньої та зовнішньої поверхні лівого стегна, що в комплексі, згідно висновку судово-медичної експертизи № 66 під 27.02.2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Під час нанесення ударів потерпілій, ОСОБА_9 потягнув рукою ОСОБА_7 за волосся та зірвав з її правого вуха золоту сережку вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи 2478,02 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

26 лютого 2019 року, близько 15 години, ОСОБА_9 , перебуваючи в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 , за вищевказаною адресою, всупереч її волі, з метою задоволення власної статевої пристрасті, маючи умисел направлений на порушення статевої свободи потерпілої, при цьому будучи обізнаними про перебування останньої у стані вагітності, з метою подолання її опору, застосовуючи фізичне насильство, а саме схопивши руками за волосся ОСОБА_7 , та наносячи їй удари руками по голові та тілу, спричинивши при цьому останній тілесні ушкодження, примусово затягнув потерпілу до приміщення ванної кімнати, де, поваливши на підлогу, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_7 своїх геніталій, без добровільної згоди потерпілої.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вирок місцевого суду. Послався на відсутність доказів вчинення ним інкримінованих правопорушень. Зазначив, що потерпіла його обмовила через упереджене ставлення. Також вказав, що показання свідків у кримінальному провадження ґрунтуються на показаннях потерпілої ОСОБА_7 . Крім того, послався на незаконні дії працівників поліції, які його били та вимагали написати визнавальні пояснення.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на те, що вина ОСОБА_9 не доведена поза розумним сумнівом, покарання є занадто суворим. Крім того, вказав, що судом не було розмежовано тілесні ушкодження, які обвинуваченим було нанесено потерпілій для викрадення сережок, і які для подолання спротиву потерпілої при зґвалтуванні. Зазначив, що у ході розслідування не встановлено місце перебування предмету злочину, в той час як ОСОБА_9 вказував, що не викрадав золоту сережку у потерпілої. Наявність тілесних ушкоджень в обвинуваченого вказує на виникнення конфлікту між ним та потерпілою, а не на насильницькі дії, спрямовані на заволодіння майном та зґвалтування потерпілої. Погодився з позицією свого підзахисного щодо добровільності статевих відносин ОСОБА_9 з потерпілою. Крім того, ввечері 26.02.2019 року, ОСОБА_9 добровільно прибув до відділення поліції та розповів про обставини інциденту. Вказав, що його підзахисний визнає свою провину лише в частині нанесення потерпілій тілесних ушкоджень під час конфлікту.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 свою апеляційну скаргу підтримав частково, а скаргу обвинуваченого повністю.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора та потерпілу, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.2 ст.187 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав лише в частинні заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень. Пояснив, що вранці 26.02.2019 року, між ними раптово виник конфлікт, ОСОБА_7 взяла ніж і почала виганяти його з будинку. Вказані дії та агресія з боку потерпілої змусили його захищатися та нанести ОСОБА_7 кілька ударів по голові, щоб вибити з її рук ніж. Після цього він одразу ж покинув будинок потерпілої. Обвинувачений наполягав на тому, що статевий зв`язок між ним і ОСОБА_7 відбувся за добровільною згодою останньої. Категорично заперечив заволодіння золотою сережкою потерпілої. Вважає, що остання обмовила його, через існування між ними тривалих неприязних стосунків.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінальних правопорушень, його винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в апеляційному суді пояснила, що у ніч з 25 на 26 лютого 2019 року обвинувачений дійсно ночував в одній з кімнат її будинку, проте зранку 26.02.2019 року він разом з її чоловіком залишили помешкання. Через незначний проміжок часу до будинку повернувся ОСОБА_9 та попросив попити чаю, щоб зігрітись, оскільки на дворі було досить холодно. У ході спілкування обвинувачений раптом почав говорити компліменти і наполягати на проведенні масажу. Потерпіла спочатку взяла ніж та почала вимагати залишення обвинуваченим будинку, однак усвідомлюючи неможливість здолати його, побоюючись розправи, одразу заховала ніж в одній з шафі на кухні. Всі її прохання до ОСОБА_9 залишити будинок та припинити насильство, оскільки вона вагітна, були ним проігноровані. В свою чергу обвинувачений, з метою подолання опору потерпілої, схопив її рукою за волосся та почав наносити численні удари в область голови і тіла.

В подальшому він силоміць затягнув її до ванної кімнати, зачинив двері та продовжував її бити. Під час нанесення ударів обвинувачений у вусі потерпілої побачив золоту сережку, яку відстебнувши, демонстративно забрав собі. Після того як потерпіла вже не мала змоги чинити опір обвинуваченому, останній вчинив з нею насильницький статевий акт. У цей час додому повернулась неповнолітня донька потерпілої ОСОБА_11 . Почувши це, ОСОБА_9 швидко вдягнувся та покинув будинок.

Допитана у якості свідка малолітня ОСОБА_11 у суді першої інстанції показала, що в другій половині дня 26.02.2019 року вона зі школи прийшла додому. Спочатку двері до будинку виявились зачинені і вона почала в них стукати. У подальшому зсередини їх відчинив обвинувачений, який вже був одягнутий. ОСОБА_11 побачила в матері, яка була у ванній кімнаті, синець на обличчі та зібганий на підлозі килим. Після того, як ОСОБА_9 залишив будинок, потерпіла одразу ж викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_12 , будучи допитаним у судовому засіданні місцевого суду за правилами ч.9 ст.352 КПК України, повідомив про особисту зустріч, близько 17 год. 26.02.2019 року, з незнайомим чоловіком поблизу залізничного вокзалу в м. Прилуки та висловлення ним пропозиції щодо купівлі наявної в нього сережки з зображення дружини єгипетського фараону «Нефертіті». Оскільки запропонована вартість сережки була очевидно завищеною, свідок відмовився її купувати. ОСОБА_12 підтвердив свою участь у ході досудового слідства під час проведення впізнання обвинуваченого за фотознімками, детально вказавши на характерні особливості зовнішнього вигляду останнього, а також під час пред`явлення речей для впізнання за фотознімками.

Окрім показів потерпілої та свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- заявами про вчинення кримінального правопорушення від 26.02.2019 року, згідно яких потерпіла ОСОБА_7 повідомила про її зґвалтування та відкрите заволодіння золотою сережкою обвинуваченим по справі (а.к.п.38,78);

- протоколом огляду місця події від 26.02.2019 року, згідно якого під час огляду житлового будинку АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено: жіночу нічну сорочку, халат жіночий, нижню білизну, які визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.к.п.38-48, 72);

- висновком судово-медичної експертизи №66 від 27.02.2019 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено ознаки не менше 14 травматичних дій та наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкова травму, струс головного мозку, синець верхньої та нижньої повіки правого ока, синець верхньої повіки лівого ока, синець з трьома подряпинами правої скроневої ділянки з переходом на виличну ділянку, синець правої вушної раковини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; та синець лівої бокової поверхні шиї, синець з садном правого ліктьового суглобу, синець правого передпліччя, синець правої кисті, синець лівої молочної залози, синець внутрішньої та зовнішньої поверхні лівого стегна, синець правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими можуть бути як рука, так і нога сторонньої особи, за поєднанням механізму удару та тертя, по давності можуть відповідати 26.02.2019 року. ОСОБА_7 станом на 27 лютого 2019 року вагітна терміном 8 тижнів (а.к.п.50-53);

- висновком судово-медичної експертизи №67 від 27.02.2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у виді синця верхньої повіки лівого ока, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я та за ступенем давності може відповідати 26.02.2019 року (а.к.п.57);

- висновком молекулярно-генетичної експертизи №19/10/1/208/СЕ-19 від 26.06.2019 року, згідно якого генетичні ознаки слідів крові, сперми та клітин, виявлених на марлевому тампоні із вмістом піхви потерпілої ОСОБА_7 є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки зразків крові потерпілої та ОСОБА_9 (а.к.п.68);

- протоколами пред`явлення речей та особи для впізнання за фотознімками від 07.03.2019 року, згідно яких свідок ОСОБА_12 за сукупністю ознак упізнав як жіночу сережку, так і чоловіка, який 26.02.2019 року пропонував придбати її в мікрорайоні «Рокитний» м. Прилуки (а.к.п.81-84);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.02.2019 року та переглянутого в судовому засіданні місцевого суду відеозапису, згідно якого ОСОБА_7 детально відтворила перебіг подій, які мали місце під час вчинення відносно неї обвинуваченим злочинів. Потерпіла повідомила, що насильницький статевий акт відбувся у ванній кімнаті, підтвердивши заволодіння ОСОБА_9 належною їй золотою сережкою (а.к.п.125-127);

- висновком судової товарознавчої експертизи, яка не оспорювалась стороною захисту, згідно якого вартість однієї золотої сережки 585 проби вагою 2,06 г. могла становити 2478 грн. (а.к.п.71);

- висновком №22 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, згідно якого ОСОБА_9 в момент вчинення кримінальних правопорушень перебував у стані алкогольного сп`яніння підтверджується. Підстави для примусового лікування ОСОБА_9 від алкоголізму відсутні (а.к.п.94-96).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої людини з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, вчинене щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності; та за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, та із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою, яка раніше вчинила розбій; з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання обвинуваченого на те, що ОСОБА_7 обмовила його через неприязні стосунки між ними, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_9 не заперечував факт його перебування в будинку ОСОБА_7 26.02.2019 року з потерпілою та нанесення їй ряду ударів руками по голові та тілу, мотивуючи раптово виниклим між ними конфліктом. Окрім того, обвинувачений наполягав на тому, що в статеві зносини з ОСОБА_7 вступав виключно з її добровільної згоди.

Проте, такі твердження обвинуваченого є неспроможними, оскільки за його версією, після сварки з потерпілою, під час якого він завдав їй кілька ударів по голові, вона добровільно погодилась вступити з ним в статевий зв`язок, що повністю суперечить показанням ОСОБА_7 та не узгоджується з іншими матеріалами справи, зокрема, з показаннями свідка ОСОБА_11 та з кількістю, характером і механізмом заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень.

Вказані обставини знайшли підтвердження при дослідженні висновку судово-медичної експертизи №66 від 27.02.2019 року, з якого судом було встановлено наявність у потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, висновку молекулярно-генетичної експертизи №19/10/1/208/СЕ-19 від 26.06.2019 року, щодо походження слідів крові, сперми та клітин від генетичних ознак зразків крові потерпілої та ОСОБА_9 .

Також висновок судово-медичної експертизи №67 від 27.02.2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження у виді синця верхньої повіки лівого ока, вказує на наявність активного опору зі сторони потерпілої.

Отже, на думку колегії суддів, місцевий суд правильно дійшов висновку, що статеві зносини між обвинуваченим та ОСОБА_7 відбулися проти волі останньої, із застосуванням насильства та погрози застосування насильства.

Відтак, апеляційний суд не може погодитись з доводами ОСОБА_9 щодо добровільності статевих зносин між ним та потерпілою, оскільки вони повністю суперечать вищевказаним доказам, а тому така позиція обвинуваченого вказує на обраний ним спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Посилання обвинуваченого на те, що показання свідків у кримінальному провадженні базуються лише на словах потерпілої, є безпідставним.

Так, надані свідком ОСОБА_11 пояснення є детальними та узгоджуються між собою і з показаннями потерпілої, які вона надавала, як у суді апеляційної інстанції, так і під час досудового розслідування, зокрема, й під час слідчого експерименту з її участю, де ОСОБА_7 детально розповіла та показала про вчинення відносно неї дій сексуального характеру з боку ОСОБА_9 ; а також з об`єктивними даними, які містяться у матеріалах кримінального провадження.

Доводи сторони захисту щодо відсутності доказів факту заволодіння обвинуваченим золотою сережкою, належною ОСОБА_7 , зокрема, через відсутність даної сережки, спростовується показаннями потерпілої в судових засіданнях та її аналогічними показаннями під час слідчого експерименту, а також показами свідка ОСОБА_12 , який ствердно вказав на обвинуваченого як на особу, яка 26.02.2019 року пропонувала йому придбати сережку, деталізуючи її характерні особливості, що також підтверджується протоколом пред`явлення речей та особи для впізнання за фотознімками від 07.03.2019 року.

Твердження обвинуваченого, що працівники поліції завдавали йому тілесних ушкоджень та здійснювали на нього психологічний тиск з метою дачі ним визнавальних показань, є непереконливими.

Зокрема, ОСОБА_9 не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ні під час досудового розслідування, ні під час судових засідань у судах першої та апеляційної інстанцій, і жодних визнавальних показань не давав.

Матеріали справи не містять жодних даних на підтвердження вказаної версії обвинуваченого і стороною захисту будь-яких доказів з цього приводу не надано.

Отже, доводи апелянтів щодо недоведення вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів є непереконливими, так як, окрім показань самого ОСОБА_9 , інших доказів, які б свідчили про його непричетність до вчинення кримінальних правопорушень, стороною захисту надано не було.

Відтак, позицію обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його непричетності до кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.2 ст.187 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених злочинів, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, що свідчить про його негативну спрямованість та суспільну небезпечність; за місцем реєстрації та проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; беручи до уваги думку потерпілої, яка наполягала на призначенні ОСОБА_9 якомога суворішого покарання; дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч.2 ст.152 та ч.2 ст.187 КК України, за якими він притягується до кримінальної відповідальності, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 вересня 2019 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4