Дата документу 20.08.2019 Справа № 554/3496/19
Провадження №1-кс/554/6002/2019

УХВАЛА
Іменем України

20 серпня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши заяву ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України, в якій просив зобов`язати ДБР порушити кримінальне провадження та внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по факту невиконання судового рішення (ст.382 КК України) вищестоящим прокурором Сумської обласної прокуратури.
В обґрунтування скарги заявник вказав, що 02.04.2019 року він звернувся до Територіального управлінням Державного бюро розслідувань у м.Полтаві, в зв`язку з наступним. 27.02.2019 року слідчий суддя Зарічного районного суду м.Суми ОСОБА_5 , справа №591/6982/18, провадження №1-кс/591/455/19, в присутності процесуального керівника ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0005035 визнала бездіяльність вищестоящого прокурора в кримінальному провадженні №0005035 та зобов`язала вищестоящого прокурора Сумської обласної прокуратури (в розумінні ч.3 ст.17 Закону України «Про прокуратуру») в порядку і строки, передбачені діючим законодавством, розглянути скаргу ОСОБА_3 від 26.12.2018 року в частині не дотримання розумних строків (ст.308 КПК України) в кримінальному провадженні №0005035.
Вказана ухвала Зарічного районного суду м.Суми в строки, передбачені діючим законодавством, не була виконана вищестоящим прокурором Сумської обласної прокуратури, що є кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.382 КК України.
Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м.Полтаві ігнорує його заяву та вчиняє бездіяльність.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 вимоги заяви підтримав. Вказав, що ухвала суду не виконувалася більше місяця, тому нехай ДБР розслідує справу.
Представник заявника адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав заяву та вимоги заявника. Вказав, що 27.02.2019 року ухвалою суду було зобов`язано прокурора розглянути скаргу та надати відповідь. Проте, відповідь від 23.03.2019 року заявник отримав набагато пізніше.
Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд заяви (скарги) повідомлені належним чином. Слідчий ОСОБА_7 надіслав листа, в якому просив розглядати скаргу у його відсутність, заперечував проти задоволення вимог ОСОБА_3 , в зв`язку з безпідставністю, та просив у задоволенні скарги відмовити.
Відсутність слідчого, прокурора, відповідно до положень ст.306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши заявника, його представника, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви (скарги), з наступних підстав.
Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Як вбачається з матеріалів заяви, та встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 звернувся в порядку ст.214 КПК України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, із заявою від 02.04.2019 року про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.382 КК України вищестоящим прокурором Сумської обласної прокуратури.
За змістом вказаної заяви ОСОБА_3 ,. зазначеною посадовою особою, на думку заявника, не виконана ухвала слідчого судді, якою було зобов`язано вищестоящого прокурора Сумської обласної прокуратури (в розумінні ч.3 ст.17 Законв України «Про прокуратуру») в порядку і строки, передбачені діючим законодавством, розглянути скаргу ОСОБА_3 від 26.12.2018 року в частині не дотримання розумних строків (ст.308 КПК України) в кримінальному провадженні №0005035.
У зв`язку з викладеними обставинами, заявник просив внести відомості до ЄРДР, розпочати за вказаним фактом досудове розслідування, та притягнути до кримінальної відповідальності винних осіб (а.с.11 заява).

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, отримано заяву ОСОБА_3 09.04.2019 року, проте відомості, викладені у заяві, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки зі змісту поданої заяви не вбачається достатніх об`єктивних даних, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення, натомість викладенні факти носять характер незгоди з діями службових осіб (а.с.12-13 лист-відповідь). Заявник з цим не погодився і звернувся до суду.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).

Підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявник вказував на те, що зазначена в заяві бездіяльність прокурора містить ознаки можливих, на його думку, неправомірних дій, та підлягають кваліфікації за ст.382 КК України.

При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення порушень вказаним прокурором, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами. А доводи заяви зводяться, серед іншого, до непогодження із процесуальними рішеннями та діями посадових осіб органу прокуратури у кримінальному провадженні №0005035, учасником якого є заявник.
У цій же заяві ставиться фактично питання щодо ініціювання нового кримінального провадження щодо тих же посадових осіб сторони обвинувачення, що, вочевидь, свідчить про намагання прямого чи непрямого впливу у первинному кримінальному провадженні за його участю.

Беручи до уваги пов`язаність зазначених фактів, наведені заявником обставини не можуть слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки переслідують мету ініціювання нового кримінального провадження та проведення досудового розслідування поза межами належної правової процедури, адже таке підлягає оскарженню у передбаченому КПК України порядку в кримінальному провадженні, в якому здійснювались відповідні слідчі та процесуальні дії, оскільки законність процесуальних актів і дій, вчинених під час досудового розслідування конкретного кримінального провадження не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Згідно з ч.1 ст.36 та ч.5 ст.40 КПК України та ч.2 ст.16 Закону України «Про прокуратуру» закріплено гарантії самостійності процесуальної діяльності прокурора, слідчого та заборони втручання у таку діяльність осіб, що не мають на те законних повноважень.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.
Отже, кримінальним процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовими особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.

Крім того, в контексті поданої заяви від 02.04.2019 року варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Таким чином, доводи заявника у заяві від 02.04.2019 року є його особистою оцінкою дій посадових осіб і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Разом із цим, заявник ОСОБА_3 не позбавлений можливості у зазначеному в заяві кримінальному провадженні використовувати передбачені процесуальним законом засоби та інструменти захисту своїх прав, що є формою реалізації процесуальних прав з метою забезпечення належної правової процедури.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність слідчого, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку слідчого за результатами такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного, незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 02.04.2019 року повідомленням про вчинення вищестоящим прокурором Сумської обласної прокуратури кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України, проте остання за своїм змістом в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки в заяві викладена суб`єктивна оцінка особи щодо процесуальних дій та рішень, пов`язаних з іншим кримінальним провадженням. Крім того, заявником не підтверджено достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами неправомірності дій посадових осіб, а це в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 від 02.04.2019 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Полтавіщодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303-307, 376 КПК України, слідчий судя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1