Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

24 жовтня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000976 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чаруків Луцького району Волинської області, де проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 04.04.2017 р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2017 року, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання три роки шість місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Судом стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави 2002 грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Вироком знято арешт, накладений на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 01.11.2018 р., 02.11.2018 р.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним в тому, що він повторно, 01 листопада 2018 року близько 19.00 год. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в с.Чаруків Луцького району, умисно, з корисливою метою, розбив скло вікна першого поверху житлового будинку по АДРЕСА_2 та проник в це приміщення, звідки таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_8 майно: три каблучки з жовтого металу, вартістю по 50 грн. кожна; одну сережку з металу жовтого кольору, - 15 грн.; каблучку зі срібла, - 450 грн.; підвіску та хрестик з жовтого металу, з яких кожна річ вартує 25 грн.; срібний хрестик, - 250 грн.; браслет з металу жовтого кольору, - 75 грн.; ланцюжок з металу жовтого кольору, - 100 грн.; мережевий зарядний пристрій марки "XIAOMI", - 150 ГРН.; мережевий зарядний пристрій "AR-2100", - 105 грн.; флеш-накопичувач - "Silicon power" ємністю 16 гб, - 100 грн..; флеш-накопичувач - "Apacer", - 165 грн.; акумуляторну батарею марки "ASPOR", моделі "А383" з USB-кабелем, 312 грн.; гроші в сумі 70 грн., чим заподіяв вказаній потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1992 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вказаний вирок скасувати і ухвалити новий вирок в частині призначеного судом покарання, оскільки вважає, що воно є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину та особі обвинуваченого. Зокрема, обвинувачений вказав на те, що викрадене ним майно було повернуто потерпілій, вона немає матеріальних претензій до нього і не наполягала на суворому покаранні.
Також ОСОБА_5 зазначив, що вказаний злочин був вчинений ним внаслідок збігу тяжких обставин, а саме на фоні глибокої психологічної травми, пов`язаної з втратою матері.

Постановою Верховного Суду від 05 серпня 2019 року ухвалено задовольнити подання голови Волинського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого та передано матеріали кримінального провадження №161/384/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року до Рівненського апеляційного суду для розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Санкцією ч.3 ст.183 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років.
Згідно вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його помякшують і обтяжують.

За роз`ясненнями п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" (далі Постанова) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону та призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Так, судом ураховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, скоєне під час іспитового строку, також особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який посередньо характеризується за місцем проживання та стан його здоров`я, наявність постійного місця проживання. Судом також було враховано, що потерпілій повернуто викрадене майно та її думку щодо міри покарання обвинуваченому. Місцевим судом, за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, визнано обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про вчинення інкримінованого йому злочину внаслідок збігу тяжких обставин, тобто на фоні психологічної травми унаслідок смерті матері, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини не підтверджені матеріалами кримінального провадження. В силу вимог ст.22 КПК, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку місцевого суду, який колегія суддів вважає обгрунтованим, про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства та призначення йому мінімального покарання, передбаченого за вчинення цього злочину.

Поряд з цим колегія суддів наголошує, що, як встановлено судом першої інстанції і дану обставину учасники апеляційного розгляду не заперечували, обвинувачений ОСОБА_5 раніше був засуджений вироком від 04 квітня 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Як установлено ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу. Водночас згідно частини 3 статті 75 КК, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

Згідно розяснень п.10 Постанови, виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд при ухваленні даного вироку дотримався вимог як закону про кримінальну відповідальність, так і кримінального процесуального закону, призначивши йому вид та міру покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2019 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3