ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2742/19 Справа № 206/4291/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання адміністрації ІВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого ОСОБА_9 ,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання адміністрації ІВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого ОСОБА_10 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що, як вбачається з матеріалів, подання адміністрації ІВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_9 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 24.08.2021 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, об`єктивних даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення, суду не представлено, крім того сама по собі наявність трьох заохочень у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на подання апеляційної скарги, оскільки ухвала суду була отримана ним лише 27.08.2019 року. Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року скасувати та задовольнити клопотання адміністрації ІВЦ (№133) щодо засудженого ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в даному випадку суд, не зважаючи на його особисті усні пояснення та представника адміністрації ІВЦ № 133 в судовому засіданні про те, що у ОСОБА_11 саме 8, а не 3 заохочення, в ухвалі вказав, що лише тільки 3, а про 5 заохочень за період часу відбуття покарання до заміни позбавлення волі на обмеження волі суддя не вказала з невідомих причин, а отже такі судові рішення не можуть впливати на превенцію засуджених.
Вважає, що засуджений ОСОБА_9 сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення, а тому клопотання установи підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення даної апеляції, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що, оскільки матеріалами справи не спростовується факт отримання апелянтом копії оскаржуваної ухвали суду 27.08.2019 року, колегія суддів не вважає в даному випадку строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення пропущеним, а отже й не вбачає підстав для вирішення питання про поновлення даного строку.
Так, стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Як убачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання суду першої інстанції, суд, дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вищезазначеного подання.
Так, ОСОБА_9 у цій справі засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року за ч.2 ст.307 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини особистого майна.
Початок строку відбування покарання - 12.03.2015 року, кінець строку 24.08.2021 року.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 року невідбутий строк у виді 3 років 1 місяця 10 днів позбавлення волі замінено на обмеження волі згідно ст.. 82 КК України.
Колегією суддів встановлено те, що засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання у ДУ «Ігренський ВЦ №133» з 21 серпня 2018 року, відбув більше половини строку покарання, працевлаштований на власному виробництві установи.
Згідно довідки про заохочення та стягнення має вісім заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за весь час відбуття покарання, стягнень не має.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні даного подання, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, і цілком вірно зазначив, що умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак в даному випадку строк покарання, який відбув засуджений, є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він зробив для себе належні висновки і довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, бо його кінець припадає на 24.08.2021 року.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_9 став на шлях виправлення, а отже суд обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4