Постанова

Іменем України
16 жовтня 2019 р.
м. Київ
справа № 325/22/14-к
провадження № 51-2808км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
виправданого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нововасилівка Приазовського району Запорізької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 212, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2018 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 212, частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 КК, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що у період з 01 червня 2010 року по 01 жовтня 2011 року, здійснюючи підприємницьку діяльність по АДРЕСА_1 як фізична особа підприємець (далі ФОП « ОСОБА_6 »), з метою ухилення від сплати податків, які входять у систему оподаткування, а саме податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, укладав фіктивні господарські договори поставки запасних частин, паливно-мастильних матеріалів для автотранспорту, сільськогосподарської продукції тощо з підприємствами ПП «Житниця - 09», ТОВ «Євротурбіна», ТОВ «Доміно-2010», ТОВ «Аркада і К», ТОВ «Гігапрон» задля збільшення податкової пільги, використовуючи завідомо підроблені документи від імені вищезазначених юридичних осіб, які начебто свідчать про фактичне виконання договорів.

Вищезазначені дії ОСОБА_6 призвели до фактичного ненадходження до бюджету податку на додану вартість у сумі 2 567 176, 00 грн та податку з доходів фізичних осіб у сумі 377 361,80 грн., всього податків на загальну суму 2 944 537,80 грн., що є особливо великим розміром.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він у той же період часу, з метою зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб, усвідомлюючи неправдивий характер підроблених документів внаслідок відсутності фактів постачання товарно матеріальних цінностей, одержував фіктивні документи бухгалтерської та податкової звітності, виписані від імені ПП «Житниця -09», ТОВ «Євротурбіна», ТОВ «Доміно-2010», ТОВ «Аркада і К», ТОВ «Гігапрон», які звільняли його від обов`язку сплачувати податки у дохід держави, та використовував їх задля отримання податкової пільги.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він систематично кожного податкового періоду підроблював офіційні документи (податкові декларації з податку на додану вартість, податкові декларації про доходи), з метою їх подальшого використання, які видаються та засвідчуються громадянином підприємцем до органу державної податкової служби, що надають можливість не сплачувати до бюджету податки.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст заперечень
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вважає, що під час судового розгляду місцевий суд однобічно та упереджено дослідив докази, на яких ґрунтується обвинувачення, та не надав їм належної правової оцінки, що не відповідає вимогам статей 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Зазначив, що судом першої інстанції не наведено жодної об`єктивної причини, з якої висновок судової економічної експертизи № 6/15-149 від 23 вересня 2013 року не враховано в якості доказу саме вини ОСОБА_6 , також з невідомих причин судом не враховано змісту самого висновку вказаної експертизи.

Посилався на те, що під час досудового розслідування і судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 скористався для безпідставного формування податкової звітності послугами підприємств, що мають ознаки фіктивності, що підтверджується показаннями осіб, які були допитані в судовому засіданні, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , однак всупереч вимогам статті 94 КПК суд належної оцінки показанням вказаних осіб не надав.

Судом залишено поза увагою висновок експерта від 12 липня 2012 року № Д/216, відповідно до якого підписи в фінансово-господарських документах ПП «Житниця-09» в графі «підпис і прізвище особи, яка склала податкову накладну» в податкових накладних в графі («відвантажив ОСОБА_9 ») та в графі («директор ОСОБА_9 ») та у накладних, виконані не ОСОБА_9 , а іншою особою.

Разом з тим, в порушення вимог КПК, суд у вироку не вмотивував свою незгоду з висновком експерта.

Вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги, як доказ незаконної діяльності ОСОБА_6 , долучений прокурором до матеріалів провадження вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2015 року.

Також поза увагою суду залишився той факт, що вказані підприємства створені для здійснення фіктивної господарської (підприємницької) діяльності однією й тією ж особою ОСОБА_12 .

Зазначає, що суд безпідставно послався у вироку, як на доказ невинуватості ОСОБА_6 , на постанови Запорізького окружного адміністративного суду, якими податкові повідомлення рішення Приазовської об`єднаної державної податкової інспекції Запорізької області визнано протиправним і скасовано, оскільки предметом дослідження адміністративного суду були лише частина наданих первинних документів, які, у свою чергу, не досліджувались під час судового розгляду кримінального провадження і не оцінювались судом відповідно до вимог статті 84 КПК.
Крім того, звертає увагу, що поза увагою суду залишився той факт, що під час проведення перевірки Приазовською об`єднаною державною податковою інспекцією Запорізької області, а також під час проведення виїмки у ОДПІ, згідно протоколу обшуку та вилучених первинних документів, тобто на час проведення досудового слідства відповідно до вимог КПК (1960 року) і досудового розслідування будь-яких вантажно-транспортних накладних не відшукано, договорів з вантажно-транспортними організаціями підприємством ФОП « ОСОБА_6 » надано не було.
Вважає, що з тексту вироку вбачається, що суд не обґрунтував підстави виправдання ОСОБА_6 , у тому числі і за кожною статтею обвинувачення.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, вищезазначених доводів належним чином не перевірив та не спростував, як на тому наполягав прокурор. А тому ухвала апеляційного суду вимогам статті 419 КПК не відповідає, оскільки не містить докладних мотивів прийнятого рішення.
Захисник ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких зазначив що судові рішення є законними, постановленими з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а касаційна скарга є безпідставна.
Вважає, безпідставними посилання прокурора на те, що судом не надано належної оцінки почеркознавчої експертизи.
Зазначив, що показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 стосуються лише діяльності підприємств контрагентів і не свідчать про протиправні дії ОСОБА_6 .
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор наполягав на задоволенні касаційної скарги.
Виправданий ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просили відмовити у задоволенні касаційної скарги прокурора, а судові рішення залишити без зміни.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, виправданого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог статті 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався.
Як зазначено в частині 2 статті 419 КПК, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі слід проаналізувати, зіставивши з наявними у справі та додатково поданими матеріалами, всі наведені в апеляційній скарзі доводи й обґрунтувати кожен із них.
Однак суд апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 цих вимог процесуального закону не дотримався та доводів апеляційної скарги прокурора не перевірив.
Зокрема поза увагою апеляційного суду залишилися твердження сторони обвинувачення щодо відсутності документів, які підтверджують факт передачі товарно-матеріальних цінностей за договорами, укладеними з ПП «Житниця - 09», ТОВ «Євротурбіна», ТОВ «Доміно-2010», ТОВ «Аркада і К», ТОВ «Гігапрон» від постачальників до покупця.
Дослідженню у вказаному кримінальному провадженні, поміж іншого, підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

Факт дійсності господарської діяльності встановлюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента. Виключенням з правила є обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (далі Правила) передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка слугує для всіх учасників транспортного процесу документом, призначеним для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Згідно з пунктами 11.4, 11.5, 11.6, 11.7 Правил оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках: перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, умова поставки товару постачальниками підтверджується, у тому числі, додатковою угодою до договору від 04 січня 2011 року №3, укладеного між ФОП « ОСОБА_6 » та ТОВ «Євротурбіна», відповідно до якого поставка товару здійснюється ТОВ «Євротурбіна» на склад покупця по АДРЕСА_1 (а.с.237 том 3).

Місцевим судом допитано свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні пояснив, що підприємства ТОВ «Євротурбіна», ТОВ «Доміно-2010», ТОВ «Аркада і К», де директорами були він та його брат ОСОБА_12 співпрацювали з ФОП « ОСОБА_6 ». Доставку товару від зазначених підприємств контрагентів на підприємство ОСОБА_6 здійснювали постачальники, що було підтверджено також свідком ОСОБА_10 .
Вищезазначені докази у кримінальному провадженні, які суперечать твердженням ОСОБА_6 , що товар він отримував особисто, або через служби доставки, залишилися поза увагою апеляційного суду та належно оцінені не були.
Поміж іншого, за результатами проведення перевірки державною податковою інспекцією Приазовського району Запорізької області від 24 червня 2011 року та обшуку, проведеного на підставі постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 липня 2012 року (за місцем знаходження/ місцем проживання фізичної особи-підприємця по АДРЕСА_1 ), вилучено оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів ФОП « ОСОБА_6 » Однак будь-яких актів приймання-передачі, документів що засвідчують транспортування та зберігання продукції, за договорами укладеними з ПП «Житниця - 09», ТОВ «Євротурбіна», ТОВ «Доміно-2010», ТОВ «Аркада і К», ТОВ «Гігапрон» виявлено не було.

Відсутність таких документів, не дає змоги підтвердити природу походження відвантаженого товару, встановити дійсність транспортування товарно-матеріальних цінностей та умови такого транспортування.
Апеляційний суд, посилаючись на необґрунтованість доводів прокурора зазначив, що реальність здійснення господарських відносин між товариствами-контрагентами та ФОП « ОСОБА_6 » підтверджено наявними в матеріалах справи належно оформленими первинними документами: банківськими виписками, податковими накладними та податковими деклараціями.
Разом з тим, апеляційний суд не взяв до уваги посилання сторони обвинувачення на вирок Орджонікідзевського суду міста Запоріжжя від 31 липня 2015 року, яким ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засуджено за створення фіктивних підприємств ТОВ «Євротурбіна», ТОВ «Гіганпрон», ТОВ «Доміно-2010 року», які були контрагентами ФОП « ОСОБА_6 », а також показання свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що зареєстрував ТОВ «Житниця-09», однак жодної господарської діяльності не здійснював, оскільки документи передав іншій особі, заперечував свою причетність до діяльності згаданого товариства, зокрема, й до підписання будь-яких первинних документів, що узгоджується з висновком експерта №Д/216 від 12 липня 2012 року.
Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Податкові накладні, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, за відсутності інших підтверджень здійснення господарської діяльності, як то: документів, що підтверджують транспортування продукції, складського обліку товару, книг обліку продажу та придбання товарів за вказаний період, актів прийому-передачі придбаного товару, документів на підтвердження використання продукції у своїй господарській діяльності не можуть вважатися такими, що безумовно засвідчують реальність проведення господарської операції.

Однак апеляційним судом не проаналізовано і належно не оцінено вищезазначених показань свідків, а також інших доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження у їх взаємозв`язку, із зазначенням мотивів прийнятого рішення, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилися підстави ухвалення виправдувального вироку відносно ОСОБА_6 , оскільки місцевий суд, мотивуючи прийняте ним рішення, по суті дійшов висновку про відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 212 КК, при цьому виправдувальний вирок за цим обвинуваченням ухвалив з підстав недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчинених кримінальних правопорушень.
Викладене дає підстави Суду дійти висновку про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам статті 419 КПК.
Таким чином, касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції під час якого слід урахувати наведене, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати їм належну оцінку, із зазначенням мотивів прийнятого рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3