Справа № 158/1789/19 Провадження №11-сс/802/418/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою начальника Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 липня 2019 року (ЄРДР №0000349),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведеного 11 липня 2019 року огляду за адресою: АДРЕСА_1 на території Малого підприємства «ВЛАД», а саме: цистерну білого кольору з червоною поздовжньою смугою, яка містить в собі дві секції, у яких знаходиться дизельне паливо та бензин, а також під`єднані до неї за допомогою шлангів дві паливно-роздаточні колонки.
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження не зазначено жодного доказу, що вилучене під час огляду місця події 11 липня 2019 року майно є майном, вилученим і арештованим у кримінальних провадженнях №000070 та №0000029, тобто може бути об`єктом кримінального правопорушення, визначеного диспозицією ст. 388 КК України.
В матеріалах провадження також відсутні дані, що ОСОБА_8 , якому передавалось вилучене майно на зберігання в кримінальних провадженнях № 000070 та № 0000029 був допитаний органом досудового розслідування у межах кримінального провадження №0000349 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подала апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи, вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був задовольнити клопотання, оскільки є всі підстави вважати, що це майно є доказом вчинення злочину, а тому з метою запобігання можливого його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження на нього необхідно накласти арешт.

У своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

В судове засідання учасники провадження не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату розгляду матеріалів, заяв про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Всупереч вимогам ст.ст. 170, 173 КПК України, звертаючись з клопотанням прокурор та слідчий не вказали яким чином буде досягнута мета накладення арешту його збереження, як це визначено ч.2 ст.170 КПК України, не перевірили наявності підстав накладення арешту та обмежилися лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на майно і доводили доцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження прокурором та слідчим не наведено, як і не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки відсутні достатні відомості того, що майно на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом чи є предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, обґрунтовано відмовив в накладенні арешту на вищевказане майно, а тому вимоги апеляційної скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 407, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу начальника Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури, прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 липня 2019 року - без змін.

Головуючий

Судді