Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/2229/19
У Х В А Л А

"06" листопада 2019 р. м. Біла Церква. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , в ході розгляду у відкритому судовому засіданні обвинувального акта відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України

У С Т А Н О В И В:

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України. Обвинувачений тримається під вартою, строк дії попередньої ухвали суду збігає 15 листопада 2019 р.

Завершити судовий розгляд кримінального провадження до зазначеної дати не представляється можливим оскільки прокурором змінено обвинувачення і для виконання вимог ст. 338 ч.4 КПК України суд має надати час для підготовки обвинуваченого і його захисника для захисту від нового обвинувачення, значним завантаженням судді розглядом інших кримінальних проваджень, як одноособово так і в складі колегії суддів, по яких обвинувачені утримуються під вартою, є неповнолітніми, виконанням роботи слідчого судді.

Відповідно до ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку тримання обвинуваченого під вартою.

Судом із власної ініціативи на обговорення учасників судового засідання винесено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор просить продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи тим, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, який вчинений ним в період іспитового строку. При застосуванні відносно запобіжного заходу був встановлений ризик, передбачений ст. 177 ч.1 п. 5 КПК України, який у теперішній час не зник, продовжує мати місце. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку і виконання обов`язків.

Захисник, обвинувачений просять змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи тим, що ризики на які посилається прокурор значно зменшилися, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, він має постійне місце проживання та зважаючи на вартість викраденого майна, яке інкримінується обвинуваченому.

Вислухавши учасників судового засідання суд вважає відносно обвинуваченого ОСОБА_4 має бути продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки згідно обвинувального акта він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України в період іспитового строку за вироком суду від 25.05.2018 р. На час затримання офіційно не працював, не одружений. Не має міцних соціальних зв`язків, а ті що є не є стримуючим фактором його поведінки.

Суд вважає, що ризик, який був встановлений під час застосування, продовженні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не зник, продовжує мати місце, а саме передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд враховую, що згідно обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку нового умисного тяжкого злочину. Вказане суд не вправі ігнорувати та не враховувати оскільки зазначений ризик є цілком реальним. Обвинувачений не може не усвідомлювати правових наслідків для нього в разі доведення прокурором перед судом обґрунтованості пред`явленого обвинувачення у інкримінованому йому злочині.

Суду не надані документи, які б свідчили про неможливість утримання ОСОБА_4 під вартою. Не змінились також інші обставини, які слугували підставами для застосування та продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Інші більш м`які запобіжні заходи, у т.ч. домашній арешт, на переконання суду, не зможуть запобігти зазначеному ризику, забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Суд визнає, що інтереси суспільства значною мірою переважають інтереси забезпечення права на свободу обвинуваченого ОСОБА_4 , незважаючи на існування презумпції невинуватості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,331,350,371,372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 січня 2020 р.

У задоволенні клопотання захисника, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 із тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку і строки передбаченні ст. 395 КПК України до Київського апеляційного суду

СуддяОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області