Номер провадження: 11-сс/813/1346/19
Номер справи місцевого суду: 495/6502/19 1-кс/495/3907/19
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 22.07.2019 року, про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, у кримінальному провадженні №0001764, внесеному до ЄРДР 21.07.2019 року,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 22.07.2019 року, було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною йому залишати місце свого проживання в період часу з 21 години до 07 години наступної доби, за місцем фактичного проживання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 18.09.2019 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною та такою, що суперечить нормам процесуального права з таких підстав:

- слідчий суддя при постановленні ухвали істотно порушив вимог КПК України, оскільки не врахував наявність ризиків, що підозрюваний може впливати на свідків, тим самим перешкоджати розслідуванню кримінального провадження;

- при застосуванні запобіжного заходу суд не врахував тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, скрутний майновий стан, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність постійної роботи та сім`ї, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення;

- застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту з 21 години до 07 години не здатний у повному обсязі унеможливити настання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.
Прокурор у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тому апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в частині наявності обґрунтованої підозри, яка ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

Враховуючи ті обставини, що в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється обґрунтованість підозри ОСОБА_6 та наявність ризиків, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в цій частині.

Що стосується тверджень апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про те, що зазначені вимоги прокурора не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими.

З клопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за таких обставин.

21 липня 2019 року приблизно о 06 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля будинку № 125, на причалі №79, станція Сонячна, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, коли за телефонним викликом на місце події прибув наряд працівників поліції у складі старшого сержанта поліції ОСОБА_8 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , на законну вимогу про припинення вчинення протиправних дій не реагував, став висловлюватися у бік працівників правоохоронного органу нецензурною лайкою з мотивів своєї неприязні до них, як працівників правоохоронного органу.

Після того, як ОСОБА_8 , виконуючи покладені на нього службові обов`язки, запропонував проїхати ОСОБА_6 до відділу поліції для складання адміністративного протоколу за дрібне хуліганство, ОСОБА_6 , діючи умисно, з хуліганських мотивів, з метою перешкоджання законній діяльності працівника правоохоронного органу, взявши до рук дерев`яну рейку, наніс приблизно 2-3 удари в область лівої руки поліцейському СРПП №2 Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старшому сержанту поліції ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження.

Вказані умисні, протиправні дії ОСОБА_6 знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням суспільно небезпечного наслідку у вигляді тілесних ушкоджень, наявних у потерпілого ОСОБА_8 .

Зазначена підозра підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого та наданими апеляційному суду, а саме протоколами допиту потерпілого та свідків.

Підозрюваний не заперечує обставин вчинення злочину, зазначених в повідомлені про підозру.

За загальною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), від 30 серпня 1990 року, п.32, Series А, №182, щодо терміну «обґрунтована підозра», зазначено, що підозра є обґрунтованою, коли існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що в судовому засіданні сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованому йому злочину.

Також апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, стосовно наявності ризиків, а також стосовно того, що не доведено існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.

На переконання апеляційного суду, в зазначеному кримінальному провадженні існують доведений органом досудового розслідування ризик вчинення підозрюваним іншого злочину, оскільки діяння, в якому підозрюється ОСОБА_6 є умисним, що свідчить про можливість вчинення підозрюваним іншого аналогічного злочину.

Водночас, апеляційний суд вважає необґрунтованим твердженням апеляційної скарги прокурора про наявність в зазначеному провадженні ризику можливого впливу підозрюваного ОСОБА_6 на свідків кримінального правопорушення тим самим перешкоджати розслідуванню кримінального провадження, оскільки такі твердження є голослівними та матеріалами провадження не підтверджується.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

За таких обставин тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не можуть бути визнані підставою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на те, що підозрюваний має постійне місце проживання на території АДРЕСА_1 , у нього наявна родина, позитивно характеризується за місцем мешкання, що свідчить про наявність в підозрюваного стійких соціальних зв`язків.

Крім того, з моменту застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту минуло більше місяця, і за цей час органами досудового слідства не надано доказів, що ОСОБА_6 порушував умови обраного йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладених на нього обов`язків.

Зазначені обставини свідчать про те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час в достатній мірі забезпечує належну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування.

Крім того, апеляційний суд враховує ті обставини, що з того часу, як запобіжний захід у виді домашнього арешту був застосований до підозрюваного, пройшов місяць, протягом якого підозрюваний не порушував обраний до нього запобіжний захід та покладені на нього обов`язки, не перешкоджав досудовому розслідуванню, що свідчить забезпечення належної поведінки підозрюваного шляхом застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Відповідно до приписів п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскарженої ухвали слідчого судді відсутні, в зв`язку з чим оскаржену ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 194, 370, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:
апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 22.07.2019 року, про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, у кримінальному провадженні №0001764, внесеному до ЄРДР 21.07.2019 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3