Справа № 467/985/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання мотивоване тим, що в місцях позбавлення волі працює, позитивно характеризується, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. До суду подав заяву про розгляд клопотання без його участі.
Прокурор в судовому засіданні вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню в зв`язку з тим, що з огляду на характеристики та відомості про непогашені стягнення засудженого ОСОБА_4 , він свого виправлення не довів.
Заслухавши думку прокурора, вивчивши матеріали клопотання та особову справу засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.

Згідно положень ч.ч.1, 2, п.2 ч.3 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше дві третіх строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того,що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання можливе лише за сукупністю так званої матеріальної підстави та формальної передумови, де матеріальною підставою умовно-дострокового звільнення є доведеність засудженим своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, а формальною передумовою є відбуття засудженим певної частини покарання (п. 3 ч. 1 ст. 81 КК України).
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року ст.15, ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з моменту затримання у порядку виконання вироку суду.
ОСОБА_4 затриманий за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року 02 червня 2016 року, тож строк відбування покарання його рахується з 02 червня 2016 року, кінець строку 02 вересня 2020 року. Відтак, станом на момент звернення до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 відбув більше як дві третини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. Відтак судом встановлено наявність передумови для застосування до ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, дбайливо ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.
Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.06.2016 року. Під час тримання у СІЗО м. Миколаїв порушень вимог режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 21.06.2016 року відбуває покарання в Арбузинській виправній колонії № 83 Миколаївської області.
За змістом матеріалів особової справи, зокрема, характеристик засудженого, складених уповноваженими особами ДУ «Арбузинська виправна колонія №83» від 27.06.2018, 26.07.2018, 24.08.2018, 10.04.2019, ОСОБА_4 відповідно до положень ч.1 ст.118 КВК України працевлаштований каменотесом на виробництві колонії у цеху ручного обробітку граніту. Норму виробітку в повному обсязі не виконує через особисту неорганізованість та слабкі виробничі навички, недбало ставиться до предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи і в побуті.

Згідно п. 5 ст. 118 КВК України, засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються, як правило, в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Згідно з характеристиками, до робіт з благоустрою установи ОСОБА_4 не залучається, не вбачає необхідності в їх виконанні. Таким чином, з досліджених матеріалів судом не встановлено з боку засудженого ОСОБА_4 сумлінного ставлення до праці протягом всього строку відбування покарання, або значної його частини.

Щодо сумлінної поведінки засудженого, то під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
В силу ст.9 КВК України, засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Тож, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого і вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а не його утримання від неправомірної поведінки.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 , зокрема, довідки про заохочення та стягнення від 10.04.2019, встановлено, що останній за весь період відбуття покарання 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, одне стягнення погашене, з трьох діючих стягнень 2 рази поміщувався до ДІЗО. Допущені порушення виражались у порушенні розпорядку дня та зберіганні заборонених предметів.
Заохочення засуджений мав одне у виді подяки правами начальника установи у 2017. Протягом 2018-2019 років поведінкової активності, що свідчила б про його виправлення ОСОБА_4 не виявляв.
Крім того, за характеристиками, засуджений не дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, недбало ставиться до предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи і в побуті. Участі у виховних заходах не бере.

Відтак, судом не встановлено з боку засудженого ОСОБА_4 сумлінної поведінки протягом всього строку відбування покарання, або значної його частини.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Отже, те, що засуджений довів своє виправлення означає, що процес позитивних змін у його особистості завершений і цілей призначеного покарання досягнуто. Визначаються такі ступені виправлення засуджених: засуджені, які стали на шлях виправлення, засуджені, які твердо стали на шлях виправлення та засуджені, які довели своє виправлення.

До засудженого, який став на шлях виправлення може бути застосована заміна невідбутої частини покарання іншим більш м`яким видом (ст.82 КК України). До осіб, які твердо стали на шлях виправлення, може бути застосоване таке заохочення як переведення з одного виду кримінально-виконавчої установи в іншу, з більш м`яким режимом. Найвищий ступінь виправлення засуджених, які довели своє виправлення, необхідний при вирішенні питань, пов`язаних з умовно-достроковим звільненням від відбування покарання (ст.ст.81,107 КК України).
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Відповідно до витягу з протоколу № 16 від 26.07.2018 року засідання комісії Арбузинської виправної колонії № 83 Миколаївської області з розгляду матеріалів про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_4 відмовлено як такому, що не став шлях виправлення. Відтак, процес виправлення засудженого не є стабільним і станом на липень 2018 року він на шлях виправлення ще не став.
Отже, відсутність з боку обвинуваченого сумлінного ставлення до праці, наявність матеріалів, які свідчать про його негативну поведінку в установі відбування покарання свідчить про те, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення та перевиховання, при цьому аналіз його поведінки дає підстави зробити висновок, що він не готовий до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил.
Суд приймає до уваги визнання засудженим вини та каяття у вчиненні злочину, за який він відбуває покарання, про що зазначено у клопотанні ОСОБА_4 , проте наявність таких обставин не є визначальною для вирішення питання щодо звільнення особи. Підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, передбачені ст.81 КК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.
Повний текст ухвали проголошено 09вересня 2019 року о 08 год. 40 хв.

Суддя ОСОБА_1