Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання керуючого партнера Адвокатського об`єднання «Абсольво» - адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В:
07.08.2019 р. адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Клопотання обґрунтовувала тим, що Ухвалою Подільського районного суду м. Києва, в рамках кримінального провадження № 0003490 від 17.11.2016 р., накладено арешт на грошові кошти, зокрема, на 3 038 600 (три мільйони тридцять вісім тисяч шістсот) доларів США та 870 590 (вісімсот сімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто) Євро., що передані на депозитний рахунок ГПУ, тобто переведені із готівкової форми у безготівкову, а відтак, втратили свою матеріальну ознаку і не є речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим, адвокат звернулась з даним клопотанням до суду.
В судовому засіданні захисник клопотання підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила скасувати арешт на майно.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував, надав постанову про скасування постанови про визнання речових доказів.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників сторін, приходжу до наступного висновку.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.01.2018 р., в рамках кримінального провадження № 0003490 від 17.11.2016 р., клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003490 від 17.11.2016 р., за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 369, ч. 4 ст. 368, ч. 5 ст. 369, ч. 1 ст. 369 КК України задоволено, накладено арешт (у вигляді позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном) на грошові кошти, інші цінності невстановленого походження, документи, що вилучені в ході обшуку на підставі ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.07.2017 у кримінальному провадженні №0001277 від 26.04.2017 р. у квартирі, з метою забезпечення збереження речових доказів, які вилучено протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 12.01.2018 р., згідно ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 27.12.2017 р. у межах кримінального провадження №0003490 від 17.11.2016 р., зокрема, на грошові кошти у сумі 3 038 600, 00 (три мільйони тридцять вісім тисяч шістсот) доларів США, 870 590, 00 (вісімсот сімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто) євро та 3 178 000, 00 (три мільйони сто сімдесят вісім тисяч) гривень.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва в складі Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , та накладено арешт (у вигляді позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном) на грошові кошти, інші цінності невстановленого походження, документи, які вилучено протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 12 січня 2018 року, згідно з ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року у межах кримінального провадження № 0003490, залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно наданої в судовому засіданні постанови про скасування постанови про визнання речових доказів від 12.07.2019 р. процесуальним керівником у кримінальному провадженні- прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими управління спеціальних розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 було скасовано постанову слідчого в ОВС третього відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 12.01.2018 р. в частині визнання речовими доказами, вилучених 12.01.2018 р. у ході проведення тимчасового доступу (виїмки) на підставі Ухвали Подільського районного суду м. Києва від 27.12.2017 р. з кримінального провадження № 0001277 від 26.04.2017 р., грошових коштів у сумі 3 038 600 доларів США та 870 590 Євро.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації в підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації в юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Так, з наданих слідчому судді матеріалів, вбачається, що на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження. Таким чином, з урахуванням наданої постанови про скасування постанови про визнання речових доказів, підстави для арешту грошових коштів, на даний час відпали.
На підставі викладеного та керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання керуючого партнера Адвокатського об`єднання «Абсольво» - адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна задовольнити;

Скасувати арешт з грошових коштів у сумі 3 038 600 (три мільйони тридцять вісім тисяч шістсот) доларів США та 870 590 (вісімсот сімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто) Євро, який накладено Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року по справі № 758/467/18;
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1