ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2690/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Справа № 642/617/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 липня 2019 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених за ч.3 ст. 185, ч.5 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вигляді тримання від вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 28 вересня 2019 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що на розгляді Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і до них застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.06.2019 року стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком застосування до 02.08.2019 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 5 ст. 185 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами відповідно.

Судова колегія вказала на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебуваючи на свободі можуть переховуватись від суду; можуть незаконно впливати на свідка у даному кримінальному провадженні; можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є неодноразово судимими особами.

Оцінивши в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів; вік та стан здоров`я обвинувачених, які тяжких захворювань чи інвалідності не мають; дані про осіб обвинувачених та їх репутацію, які раніше судимі за корисливі злочини, також те, що санкцією ч. 5 ст. 185 КК України передбачене покарання на строк від 7 до 12 років позбавлення волі, офіційно не працевлаштовані, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покладених на них обов`язків, судова колегія суду першої інстанції дійшла висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 28 вересня 2019 року.

Крім того, суд зазначив, що ризики не зменшились та не відпали, у зв`язку з чим відсутні підстави зміни запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу районного суду про продовження щодо нього строку запобіжного заходу; звільнити його з-під варти, застосувавши інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Мотивуючи скаргу вказав, що він був незаконно взятий під варту, рішення суду є незаконним, немотивованим та необґрунтованим, судовий розгляд проведено не об`єктивно, з обвинувальним ухилом. Зазначив, що при розгляді питання про продовження запобіжного заходу суд не вказав докази, що підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підстави, що унеможливлюють обрання більш м`якого запобіжного заходу. Звертає увагу на те, що він має дружину, малолітню доньку, постійне місце проживання, що, на його думку, є стійкими соціальними зв`язками.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги; думку захисника адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та просила її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.5 ст. 185 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, ніде не працює, офіційних джерел доходу, стійких соціальних зв`язків не має.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_10 , їх тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 липня 2019 року про продовження строку попереднього ув`язнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: