Справа № 589/3508/17
Провадження № 1-кп/589/82/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 0001711 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, не працюючого, військовозобов`язаного, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

05.12.2016р. близько 23:40 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на ґанку приймального відділення КЛПЗ «Шосткинська дитяча лікарня», яка знаходиться за адресою: Сумська область, м. Шостка, вул. Марата, 23, під час сварки з ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, розгнівавшись, умисно, лівою рукою наніс один удар в область правої частини обличчя потерпілого.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 було завдано тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з лінійними переломами вилицевої кістки справа, латеральної та нижньої стінки правої орбіти, передньої та латеральної стінки правої верхнє-щелепної пазухи, гемосинусом, травмою перегородки носу, забиттям головного мозку легкого ступеня, синцем біля правого ока, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 314 від 06.01.2017 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, так як для одужання потрібен строк більше 21 дня.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, зазначив, що обставини, вказані в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Показав, що 05.12.2016р. у його 3-річної дитини була висока температура. На виклик приїхала бригада швидкої допомоги, в тому числі і потерпілий ОСОБА_6 . Вони зробили дитині ін`єкцію ліків і поїхали. Проте через деякий час температура вночі знову різко підвищилась. Дружина вдруге зателефонувала до лікарні і в ході розмови із потерпілим, останній повідомив, що повторно карета швидкої допомоги приїжджати не буде, оскільки вони як батьки відмовилися від госпіталізації дитини, а тому мають самостійно везти дитину до лікарні. Це було у грудні 2016 року, було дуже холодно. Після погроз його дружини, швидка допомога все таки приїхала повторно і дитину було госпіталізовано. Вже після того на ганку приймального відділення КЛПЗ «Шосткинська дитяча лікарня» обвинувачений побачив ОСОБА_6 та почав вимагати від нього пояснення з приводу того, чому він не хотів повторно приїжджати на виклик, на що ОСОБА_6 відповів зневажливо. ОСОБА_4 зазначив, що він був дуже розлючений та вдарив ОСОБА_6 кулаком лівої руки в обличчя.

Під час судових дебатів обвинувачений висловив жаль з приводу вчиненого ним злочину і просив вибачення у потерпілого та зазначив, що пропонував потерпілому грошову компенсацію (половину від цивільного позову), однак той відмовився. Обвинувачений не заперечує вірність кваліфікації своїх дій органами досудового слідства, а також критично ставиться до вчиненого ним злочину та щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що він працює лікарем швидкої допомоги з 1983 року. 05.12.2016р. він у складі бригади швидкої допомоги приїхав на виклик до обвинуваченого, у якого захворіла дитина. За результатами огляду дитини ОСОБА_6 виявив, що у дитини гостра інфекція. Дитині зробили ін`єкцію жарознижуючого препарату та запропонували батькам госпіталізувати її до лікарні. Однак останні відмовились, про що написали відповідну розписку. ОСОБА_6 попередив батьків, що згодом температура у дитини може знову підвищитись. Пізніше близько 23 год. до диспетчера знов зателефонували батьки дитини з вимогою, щоб приїхала карета швидкої допомоги, оскільки у його дитини знову піднялася температура. Бригада швидкої допомоги повторно поїхала і забрала дитину до лікарні. Через два дні дитину вже виписали. ОСОБА_6 повідомив, що по приїзду до лікарні обвинувачений штовхнув медичну сестру і вдарив його кулаком по обличчю, при цьому він зазначає, що будь-яких образ в сторону обвинуваченого він не висловлював та удару від нього не очікував. В свою чергу, потерпілий втратив свідомість, отримавши черепно-мозкову травму. Потерпілий зазначив, що обвинувачений проживає в 30 метрах від КЛПЗ «Шосткинська дитяча лікарня». Просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за клопотанням прокурора та згодою обвинуваченого, його захисника і потерпілого судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. При цьому, учасникам судового розгляду судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитавши у судовому засіданні обвинуваченого і потерпілого, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 своїми діями, які виразилися у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-68 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Так, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, які згідно зі ст. 12 КК України є умисним середньої тяжкості злочином, а також наступні дані про особу винного. Так, обвинувачений за місцем реєстрації характеризується позитивно, є особою середнього віку, має повну загальну середню освіту, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, неодружений, проживає сам, разом з тим має на утриманні малолітнього сина, до кримінальної відповідальності притягається вперше.

В ході судового розгляду обвинувачений визнав вину у вчиненому злочині, висловив жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, публічно просив вибачення у потерпілого, тому, на підставі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, в тому числі обставини злочину та його наслідки, суд дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, обвинувачений заслуговує покарання у виді обмеження волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи.

Разом з тим, зважаючи, що обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», яке було підтримане в судовому засіданні і прокурором, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному.

Відповідно до статті 85 Кримінального кодексу України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув чинності Закон України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».

Згідно з п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII має дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на той час не виповнилося 18 років та відносно якого обвинувачений не позбавлений батьківських прав, що підтверджується копією свідоцтва про народження сер. НОМЕР_1 , виданого 20.03.2014р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, а також довідкою, виданою службою у справах дітей Шосткинської міської ради 27.12.2017р. за № 17/408.

Свою вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, який згідно зі статтею 12 Кримінального кодексу України не є тяжким або особливо тяжким злочином, визнав повністю. Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснено.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених частиною 4 статті 86 Кримінального кодексу України, статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статтею 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, амністія до нього раніше не застосовувалась.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», відтак, він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

При вирішенні цивільного позову про відшкодування шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_6 за цивільним позовом просить стягнути з цивільного відповідача матеріальну шкоду у сумі 7714 грн. 80 коп. та 100000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілий з 06.12.2016р. по 20.12.2016р. знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Шосткинської ЦРЛ», а з 21.12.2016р. по 25.01.2017р. на амбулаторному. Після чого ОСОБА_6 було рекомендовано продовжити лікування у лікарів невропатолога, оториноларинголога, хірурга та стоматолога. За цей час поніс витрати на придбання ліків, вартість яких в загальному підрахунку становить 7714 грн. 80 коп. Також цивільний позивач пояснив, що своїми діями ОСОБА_4 завдав йому також й моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав внаслідок побиття. За доводами позову, крім фізичного болю він зазнав душевних страждань через те, що після багатьох років бездоганної роботи лікарем швидкої допомоги, він отримав тілесні ушкодження, виконуючи свої професійні обов`язки, кожного дня він нервував щодо відновлення своїх попередніх умов життя та здоров`я.

В судовому засіданні потерпілий підтримав вимоги, заявленого ним позову, просив його задовольнити. Також ОСОБА_6 вказав, що внаслідок травми був змушений змінити спосіб життя, відмовившись від улюблених занять (футболу), від роботи на 1.5 ставки лікаря, відчуває фізичний біль кожного разу при голінні, став страждати на гіпертонічну хворобу і часті головні болі.

В свою чергу, обвинувачений заявлений ОСОБА_6 цивільний позов визнав частково, зазначив, що неодноразового пропонував потерпілому виплатити йому грошову компенсацію в розмірі половини тієї суми, що за цивільним позовом просить останній. При цьому, матеріальну шкоду визнав повністю.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Згідно зі ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з лікуванням яких потерпілим понесенні витрати на придбання ліків, що підтверджується матеріалами провадження (товарними чеками /а.с. 68-70/, медичною документацією про призначення цих ліків) і визнається підсудним, враховуючи наявність правових підстав, передбачених наведеними вище вимогами ЦК України для покладання відповідальності за завдану шкоду саме на обвинуваченого, суд дійшов висновку, що такі позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені і підлягають задоволенню в заявленому розмірі, а саме в сумі 7714 грн. 80 коп.

Щодо вимог позову ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що заподіяння ОСОБА_4 потерпілому тілесних ушкоджень призвело до фізичного болю і фізичних страждань, а також до моральних страждань останнього, його переживань з приводу вчиненого по відношенню до нього злочину, настання негативних довготривалих наслідків для здоров`я потерпілого, що істотно відобразилося на способі його життя. Так, потерпілий пояснив, що від удару втратив свідомість, потім його часто рвало, він відчував сильний біль і навіть лікування потребувало хірургічного втручання, і досі він відчуває фізичних біль. До події він працював лікарем на 1,5 ставки, а наразі йому рекомендована лише легка фізична праця без психоемоційного навантаження, що позначилося на його матеріальному стані. У зв`язку з отриманою травмою, він перебуває на обліку у лікарів невропатолога, кардіолога та сімейного лікаря, йому рекомендовано періодичне проходження лікування. Наведене підтверджується наданою потерпілим медичною документацією, довідкою КНП «Шосткинська ЦРЛ» від 17.05.2019р. № 42, довідкою лікарсько-консультаційної комісії № 92 від 29.08.2018р. Вказане в сукупності суттєво порушило нормальний життєвий ритм потерпілого. Таким чином, потерпілому заподіяно моральну шкоду.

Між вказаним протиправним діянням відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілому мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення злочину щодо потерпілого, характер його фізичних та душевних страждань, пов`язаних з довготривалим лікуванням та незворотним порушенням стану здоров`я потерпілого, ступенем тяжкості вимушених змін у житті (необхідністю перейти на більш легку працю, обмеження в активному способі життя, у соціальних зв`язках, необхідність постійного лікування), негативними психоемоційними змінами особистості, а тому суд виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 50000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 7714 (сім тисяч сімсот чотирнадцять ) грн. 80 коп. в рахунок матеріальної шкоди та 50000 (п`ятдесят тисяч ) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1