УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2019 року

м. Київ
справа № 641/12204/15-к
провадження № 51-1543ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 травня 2018 року й ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5

в межах кримінального провадження № 0002596 від 09 листопада

2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 липня 2015 року за ч. 1 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , такого, що відповідно до ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК.
Встановлені обставини
За вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць без конфіскації майна. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 постановлено рахувати з 09 листопада 2015 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк призначеного покарання час перебування його під вартою у період з 09 листопада 2015 року по 20 червня 2017 року включно,

з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 09 листопада

2015 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк призначеного покарання час перебування його під вартою у період з 09 листопада 2015 року

по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційні скарги прокурора, захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 листопада 2015 року по 19 лютого 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, захисник звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою, яка не відповідала ряду вимог, встановлених у ст. 427 КПК, а тому ухвалою Верховного Суду від 17 травня

2019 року цю касаційну скаргу було залишено без руху і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне зазначені в ухвалі недоліки в установлений строк, його касаційна скарга буде повернута.
У відповідь на ухвалу Верховного Суду від 17 травня 2019 року захисник надіслав до суду касаційної інстанції касаційну скаргу.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення судами першої й апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного суду і закрити кримінальне провадження.
Мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним у статті 427 КПК, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу захисника без руху, Верховний Суд в ухвалі від

17 травня 2019 року вказував, що його скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Верховний Суд зазначав, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для зміни судових рішень і які, на її думку, були допущені судами при винесенні вироку та ухвали, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому Верховний Суд зауважував, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відсутність у касаційній скарзі зазначеного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Перевіривши повторно подану касаційну скаргу захисника, Верховний Суд дійшов висновку, що вказані в ухвалі касаційного суду від 17 травня 2019 року недоліки скаржник не усунув, а отже вимог ст. 427 КПК знову не дотримався.
Так при повторному зверненні до касаційного суду захисник у касаційній скарзі знову формально вказав на істотне порушення місцевим й апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону (судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання) та на неправильне застосування цими судами закону України про кримінальну відповідальність (невірну кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 289 КК), у той же час не навів обгрунтування незаконності вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК, не зазначив, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність і обгрунтованість постановлених судами рішень і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку суду першої інстанції з огляду на положення статей 284, 370, 374, 404, 412, 413, 419, 425 цього Кодексу у їх взаємозв`язку. Натомість захисник зазначає про неповноту судового розгляду і про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника у порушення ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд взагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування тверджень апеляційних скарг сторони захисту, у тому числі щодо участі потерпілого під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 289 КК.
Крім того, усупереч п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК до касаційної скарги долучено лише 5 її копій, коли відповідно до копій оскаржуваних судових рішень учасників судового провадження (без цього захисника) було 8.
Таким чином захисник не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.
Верховний Суд повторно зазначає, що відсутність у касаційній скарзі конкретного обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень та недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на викладене, оскільки захисник не усунув зазначені в ухвалі суду недоліки в установлений строк, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі

п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК повернути касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути захиснику ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 травня 2018 року й ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3