Справа № 306/629/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.05.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурораСехіна ҐІ., розглянув у відкритому судовому засіданні судове провадження 11кп/4806/513/19, за апеляційною скаргою прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Свалявського районного суду від 19 березня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні ЄРДР №0000036 від 20.01.2018 щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України повернутий прокурору.
Прийняте рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, що унеможливлює його розгляд по суті.
Так, ОСОБА_6 не висунуто конкретного звинувачення, міститься лише припущення, що ОСОБА_6 вчинив злочин групою осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження; в обвинувальному акті не вказано прізвища цих осіб, не зазначено в чому полягали їх діяння. Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, вбачається, що 30.03.2018 ці матеріали виділені і 30.03.2018 затверджено та вручено копію обвинувального акту ОСОБА_6 . Разом з тим, дії обвинуваченого слідчим кваліфіковані за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. Ці порушення кримінального процесуального закону обмежили передбачене ст. 42 КПК України право обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують і унеможливлює правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В апеляційній скарзі прокурор Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт повернути до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії підготовчого провадження, оскільки вважає рішення суду винесеним із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в такому наявний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, що відповідає диспозиції ч. 2 ст. 119, ст. 128 КК України, які прокурор вважає встановленими і доведеними, зазначена правова кваліфікація правопорушення, з посиланням на положення КК України. В обвинувальному акті сформульовано обвинувачення, зазначено фактичні обставини щодо часу та місця скоєння кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, спричинені кримінальним правопорушенням збитки, а також виконано інші вимоги, передбачені ст. 291 КПК України.
Вважає посилання суду щодо обмеження права обвинуваченого знати у вчиненні саме якого кримінального правопорушення його обвинувачують, є безпідставним та невмотивованим, оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 , у передбаченому законом порядку, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Також обставини кримінального правопорушення та його правова кваліфікація зазначені в обвинувальному акті, який також вручений ОСОБА_6 .
Крім того зазначає, що доводи про відповідність обвинувального акту вимогам закону були предметом перевірки апеляційним судом та ухвалою від 18.09.2018 скасовано ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора про підтримання апеляційної скарги, прохання про скасування ухвали суду, перевіривши матеріали криімнального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації права обвинуваченого на захист та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку, на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст. 337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.

Таким чином, суд першої інстанції, перевіряючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 в контексті вищенаведених положень кримінального процесуального закону, дійшов обгрунтованого висновку, що обвинувальний акт містить припущення про вчинення ОСОБА_6 правопорушення групою осіб, оскільки у ньому не викладені фактичні обставини, взаємозв`язок його дій з діями інших осіб, які входили у групу, мотиви злочину, форма вини та його роль у вчиненому поряд з іншими співучасниками. При цьому, апеляційний суд констатує, що в обвинувальному акті не зазначено у який період часу була порушена нормальна діяльність торгівельного закладу, що розташований у АДРЕСА_1 біля якого ОСОБА_6 разом з іншими особами вчиняв хуліганські дії, які спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 .

Такі недоліки обвинувального акту перешкоджають завданням кримінального провадження.

З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора є необгрунтованою.

Керуючись ст. ст.405,407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Свалявського районного суду від 19 березня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні ЄРДР №0000036 від 20.01.2018 щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України повернутий прокурору - залишити без зміни.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: