Номер провадження: 11-сс/813/1603/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

підозрюваного: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.09.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,
підозрюваного за ч.2 ст.307 КК України у кримінальному провадженні №0001010, внесеному до ЄРДР 09.07.2019 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.09.2019 року задоволено клопотання слідчого Хаджибеївського ВП Суворовського ВП м. Одеси ГУ НП України в Одеській області ОСОБА_9 ,яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб, з визначенням розміру застави, що складає 40 тисяч 140 гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що ухвала безпідставна, ухвалена з порушенням вимог КПК України та зазначає про необґрунтованість підозри, яку пред`явлено ОСОБА_8 та невірну кваліфікацію його дій, оскільки на думку захисника, твердження слідчого про умисел підозрюваного на збут особливо небезпечної психотропної речовини свідчить виключно така обставина, як спосіб упакування та розфасування речовини, вилученої у останнього.

Крім того, адвокат вказує, що прокурором не доведено, а слідчим суддею належним чином не перевірено та як наслідок не вмотивовано те, що заявлені прокурором ризики відсутні, оскільки підозрюваний добровільно видав психотропну речовину, вчасно з`являвся за викликом до слідчого та суду, не має жодного наміру впливати на свідків, які надали покази.

За таких обставин, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника підозрюваного, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався .

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не в повній мірі дотримався положень вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, ч.1 ст.196 КПК України передбачено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.
Відповідно до ч.2 ст.196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено
Частиною 4 статті 196 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
В оскаржувані ухвалі слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу не відобразив доводи, вказані в запереченнях сторони захисту, не надав оцінку їх обґрунтованості та жодним чином не вмотивував судове рішення, не визначив дату закінчення строку дії застосовного запобіжного заходу та не зазначив, які саме конкретні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України покладені на підозрюваного у разі внесення застави.

Викладені обставини свідчать про те, що оскаржена ухвала слідчого судді не відповідає вимогам статей 196, 370, 372 КПК України, що свідчить про допущення районним судом неповноти судового розгляду.

Зазначена неповнота судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 409, ст. 410 КПК України, є підставою для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу, якою в даному випадку має бути вирішено клопотання слідчого про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи по суті клопотання слідчого Хаджибеївського ВП Суворовського ВП м. Одеси ГУ НП України в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 07.09.2019 року повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, з метою збуту, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, що відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 08.07.2019 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, з метою придбання психотропних речовин, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження, незаконно придбав 20 пакетиків з особливо небезпечною психотропною речовиною та залишив зберігати її при собі з метою збуту.

Після чого, 08.07.2019 року, ОСОБА_8 , знаходячись на перехресті вулиць Поштова та Селищна у м. Одесі, був зупинений співробітниками поліції, які при поверхневій перевірці останнього виявлено та вилучено 20 згортків з невідомою речовиною.

При проведення огляду місця події у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено кристалічну речовину блакитного кольору масою 0,164 гр. в полімерному пакеті, обклеєному ізоляційною полімерною стрічкою синього кольору, кристалічні речовини блакитного кольору загальною масою 2,948 гр. в шести полімерних пакетах, обклеєних ізоляційною полімерною стрічкою зеленого кольору, та кристалічні речовини блакитного кольору загальною масою 2,978 гр. в тринадцяти полімерних пакетах, обклеєних ізоляційною полімерною стрічкою чорного кольору, які містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-фені-2-піолідн-1-і-пентан-1-он). Кількісний вміст PVP становить 0,106, 1,903, 1,911 гр. відповідно.

У зв`язку з викладеним, на думку апеляційного суду, є обґрунтованою підозра в частині скоєння ОСОБА_8 , злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, з метою збуту.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами, зокрема:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001010, внесеному до ЄРДР 09.07.2019 року, відповідно до якого 08.07.2019 року в ході огляду місця події у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено 20 згортків з невідомою сипучою речовиною синього кольору (а.с.8-9);

- протоколом огляду місця події від 08.07.2019 року, відповідно до якого в ході огляду місця події у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено 20 згортків з невідомою сипучою речовиною синього кольору всередині (а.с.5)

- протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (а.с.12-24), які підтвердили підстави проведення огляду ОСОБА_8 та вилучення у нього 20 згортків з невідомою сипучою речовиною синього кольору всередині:

- висновком експерта №1230-Х від 21.08.2019 року, згідно якого вилучена при проведення огляду місця події у ОСОБА_8 кристалічна речовина блакитного кольору масою 0,164 гр. в полімерному пакеті, обклеєному ізоляційною полімерною стрічкою синього кольору, кристалічні речовини блакитного кольору загальною масою 2,948 гр. в шести полімерних пакетах, обклеєних ізоляційною полімерною стрічкою зеленого кольору, та кристалічні речовини блакитного кольору загальною масою 2,978 гр. в тринадцяти полімерних пакетах, обклеєних ізоляційною полімерною стрічкою чорного кольору, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-фені-2-піолідн-1-і-пентан-1-он). Кількісний вміст PVP становить 0,106, 1,903, 1,911 гр. відповідно (а.с.26-31).

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України є обґрунтованою.

Доводи сторони захисту що спосіб упакування та розфасування речовини, вилученої у ОСОБА_8 , не свідчить про наявність обґрунтованої підозри про наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, спростовуються пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», згідно якої саме великий або особливо великий їх розмір та спосіб упакування та розфасування свідчить про умисел на збут наркотичних засобів.

Апеляційний суд вважає, що прокурор під час апеляційного розгляду довів, що на даному етапі досудового розслідування існують ризики передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за вчинення якого, у разі доведеності вини підозрюваного, йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки він неодружений, офіційно не працевлаштований, не має утриманців, фактично проживає не за місцем реєстрації, а тому може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Доводи щодо перебування у ОСОБА_8 на утриманні мати-пенсіонера та щодо його неофіційного працевлаштування не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Також ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, які на теперішній час допитані на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного можуть змінити показання під час судового розгляду.

Крім того підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, що підтверджується довідкою бази МВС України «Рубін», згідно якої ОСОБА_8 засуджений 26.02.2007 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, а також 04.04.2012 Приморським районним судом за ч. 2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до арешту строком на 5 місяців (а.с.42-43).

Твердження сторони захисту про те що підозрюваний добровільно видав психотропну речовину, спростовуються матеріалами справи, згідно яких особливо небезпечні психотропні речовини були виявлені та вилучені співробітниками поліції під час його поверхневої перевірки.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що підозрюваний до обрання відносно нього запобіжного заходу своєчасно з`являвся за викликом до слідчого та суду, на переконання суду не спростовують висновків, заявлених у клопотанні, щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України, які знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, які були встановлені під час апеляційного розгляду.

При цьому обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню, а також дані про особу підозрюваного, на переконання апеляційного суду, прокурором було доведено те, що обрання підозрюваного ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам.

Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Санкцією ч.2 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, тому, у такому випадку, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення за вчинення якого він підозрюється, те, що на його утриманні немає дітей, колегія суддів вважає за необхідне визначити йому заставу у розмірі 20 розмірів мінімальної заробітної плати, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України є мінімальним та не може бути завідомо непомірним для нього.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), апеляційний суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_8 відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Відповідно до ч.2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

З огляду на вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого необхідно задовольнити частково, застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 309, 370, 404, 405, 407, 409,410, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.09.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного за ч.2 ст.307 КК України у кримінальному провадженні № 0001010, внесеному до ЄРДР 09.07.2019 року - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Хаджибеївського ВП Суворовського ВП м. Одеси ГУ НП України в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 40140 грн.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок Одеського апеляційного суду.
Підозрюваний звільняється з під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного після звільнення з під варти прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого з встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання указаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали обчислюється з 11.09.2019 року, тобто з моменту затримання підозрюваного, та припиняє свою дію 10.10.2019 року.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3