У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2019 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000074 від 03 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).
Мотивуючи клопотання, прокурор посилається на те, що інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) приватним нотаріусом ОСОБА_4 26 січня 2019 року зареєстровано право власності за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2019 року, посвідченого вказаним нотаріусом під №105.
Згідно копії цього договору від 26 січня 2019 року ОСОБА_6 продав зазначену квартиру ОСОБА_5 . При цьому зазначено, що ОСОБА_6 вказана квартира належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Деснянською районною у місті Києві радою №358 від 14 травня 2007 року.
Разом з тим, листом від 10 липня 2019 року №102/04/33-5671 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила місцеву прокуратуру про те, що свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 14 травня 2007 року відділом приватизації державного житлового фонду та створення ОСББ Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації не видавалось.
Водночас, листом від 05 липня 2019 року №107-32/5348 Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила, що зазначена квартира приватизована відповідно до розпорядження органу приватизації Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №343 від 05 листопада 2014 року.
Крім того, згідно листа 12 червня 2019 року №062/14-8618 інформації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» зазначена квартира на праві власності не зареєстрована; в період часу з 2010 року по цей час не було оформлень замовлень на виготовлення технічного паспорту або видачу інформаційних довідок за вказаною адресою.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 від 19 липня 2019 року квартира АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000074 від 03 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження №0000074 від 03 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.
Прокурор в судове засідання не з`явився, проте направив заяву у якій просить розглядати клопотання без його участі, вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшов такого висновку.
Відповідно до частини першої ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно частини другої цієї статті КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у наведених випадках, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно за сукупності даних розслідуваного злочину, відповідає вимогам ст. 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 від 19 липня 2019 року квартира АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000074 від 03 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, тому підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти арешт шляхом позбавлення права відчуження майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1