Справа № 522/5270/19
Провадження 1-кс/522/567/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-
Учасники процесу:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачена ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотання про зміну запобіжного заходу.
В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що 08.07.2019 року вироком Приморського райсуду м. Одеси він був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 289 КК України, до позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна. Строк відбування покарання рахується з моменту її фактичного затримання, тобто з 02.02.2016 року. У зв`язку з цим, просить звільнити її з під варти у залі суду.

Позиція учасників судового процесу.
Обвинувачений підтримав своє клопотання та просив задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання.

Положення закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні скарги.
Кримінальний процесуальний кодекс

Стаття 12. Забезпечення права на свободу та особисту недоторканність

Частина 1. Під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Стаття 21. Доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень

Частина 1. Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Частина 2. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Частина 3. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частина 4. Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Стаття 201. Клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу

Частина 1. Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Частина 4 . Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Стаття 203. Негайне припинення дії запобіжних заходів

Частина 1. Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 206. Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини

Частина 5. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
08 липня 2019 року вироком Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_3 був засуджений за вчинення злочинів передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 289 КК України та на підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна.
Строк відбування покарання рахується з моменту її фактичного затримання, тобто з 02.02.2016 року.
У рішенні Європейського суду з прав людини, Справа «Луценко проти України» (Заява № 6492/11) від 19.11.2012 року, зазначено що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (див. рішення від 9 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72,77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин.
З урахуванням вище наведеного, та того факту, що ОСОБА_3 відбув покарання, та строк тримання його під вартою сплинув, клопотання про зміну запобіжного заходу варто задовольнити.
Керуючись ст.ст.201, 203, 206, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою - скасувати, звільнивши з-під варти у залі суду.
Апеляційна скарга, на ухвалу судді, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1

07.08.2019