Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1167/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.117 КК України(в редакції 1960 року) Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальну справу № 279/1167/13-к за апеляцією потерпілої ОСОБА_5 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.08.2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вигів, Коростенського р-ну, Житомирської обл., українця, освіта середня, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 117 КК України (в редакції 1960 року),

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 серпня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.117 КК України (в редакції 1960 року) та призначено йому покарання за цим законом у виді 10 років позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.117 КК України (в редакції 1960 року) у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 50 (п`ятдесят) тисяч гривень спричиненої моральної шкоди.

Речові докази по справі - медичну довідку, яка зберігається в матеріалах кримінальної справи (т.3 а.с.132) залишено в матеріалах кримінальної справи; амбулаторну картку на ім`я потерпілої ОСОБА_5 , туфлі та футболку потерпілої ОСОБА_5 , які передані під зберігальну розписку представнику потерпілої ОСОБА_9 (зберігальні розписки т.2 а.с.156, т.3 а.с.133) - повернуто потерпілій ОСОБА_5 .

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, підсудний ОСОБА_6 15 червня 2000 року близько опівночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився поруч з навісом для зберігання сіна, що розташований біля домоволодіння АДРЕСА_2 .

В цей час у ОСОБА_6 , якому було достовірно відомо про те, що потерпіла ОСОБА_5 є неповнолітньою, виник злочинний умисел на зґвалтування потерпілої із застосуванням фізичного насильства та використанням безпорадного стану потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на зґвалтування потерпілої ОСОБА_5 , підсудний ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство, яке виразилось у застосуванні грубої фізичної сили, штовхнув потерпілу ОСОБА_5 в груди, від чого вона впала на сіно, після чого притиснув руками тулуб останньої до сіна, здушив руками її шию, вдарив кулаком в обличчя, від чого потерпіла втратила свідомість і не могла чинити йому опору, привівши тим самим потерпілу в безпорадний стан, після чого зґвалтував потерпілу ОСОБА_5 , вступивши з нею в статеві зносини в природній формі. Внаслідок вищевказаних злочинних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в правій скуловій ділянці, крапельного садна на правій щоці, садна на правій передньо-боковій поверхні шиї, двох крововиливів на правому передпліччі, садна на правій китиці, подряпини в ділянці правого ліктьового суглобу, крововиливу на правому передпліччі, трьох крововиливів в проекції лівого наколінника, двох подряпин на лівій гомілці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я потерпілої.

Своїми умисними діями, які виразились в зґвалтуванні, тобто статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства та з використанням безпорадного стану потерпілої, вчинені щодо неповнолітньої, ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч.3 ст.117 КК України (в редакції 1960 року).

В апеляції потерпіла ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду 1-ї інстанції в частині звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим.
Посилається на те, що в матеріалах кримінальної справи міститься достатньо доказів того, що ОСОБА_6 тривалий час перебував у розшуку, що унеможливлює звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.
Вказує, що суд безпідставно послався на те, що матеріали справи не містять беззаперечні докази того, що ОСОБА_6 було відомо про порушення відносно нього кримінальної справи.
Зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст.48 КК України (в редакції 1960 року) можливе у разі коли особа вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Санкція ч.3 ст. 117 КК України (в редакції 1960 року) передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років, тобто відноситься до особливо тяжкого злочину.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_6 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (т.4). Прокурор, захисник ОСОБА_8 та потерпіла не заперечували проти розгляду справи у відсутність ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_5 , яка підтримала апеляцію, прокурора та адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи та вирок суду в обсязі, встановленому ст.365 КПК України (1960 року), колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.323 КПК України (1960року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляції потерпілої щодо неврахування судом першої інстанції усіх доказів, які містяться в матеріалах кримінальної справи, на підтвердження того, що ОСОБА_6 ухилявся від слідства та суду, у зв`язку з чим перебіг строків давності зупинявся,

Відповідно до п.4 ч.1 ст.48 КПК України особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину, за який згідно з законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років, минуло десять років.

Відповідно до ч.3 ст.48 КК України ( в редакції 1960 року) перебіг давності зупиняється, коли особа, яка вчинила злочин, скриється від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з моменту затримання особи або її явки з повинною.

При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальну справу відносно ОСОБА_6 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.117 КК України (в редакції 1960 року) було порушено слідчим Коростенської районної прокуратури 20.06.2000 року (т.2 а.с.1).

Відповідно до ч.1 ст.43 КПК України (в редакції 1960 року) обвинуваченим є особа, щодо якої в установленому цим Кодексом порядку винесена постанова про притягнення як обвинуваченого.

28.09.2000 року старшим слідчим СВ Коростенського МРВ УМВС України в Житомирській області винесено постанову про притягнення ОСОБА_6 як обвинуваченого (т.2 а.с.122).

28.09.2000 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.2 а.с.124).

29.09.2000 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_6 (т.2 а.с.125).

31.10.2000 року зупинено попереднє слідство по кримінальній справі у зв`язку з розшуком обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (т.2 а.с.146).

18.07.2001 року старшим слідчим СВ Коростенського МРВ УМВС України в Житомирській області винесено постанову про виділення матеріалів кримінальної справи відносно підсудного ОСОБА_11 (т.2 а.с. 164-167), а попереднє слідство по кримінальній справі зупинено у зв`язку з розшуком обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (т.2 а.с.168).

14.09.2007 року слідчим СВ Коростенського МРВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_12 винесено постанову про відновлення досудового слідства по кримінальній справі у зв`язку з встановленням місця перебування ОСОБА_6 на території Російської Федерації (т.2 а.с.174).

15.09.2007 року досудове слідство було зупинено у зв`язку з не встановленням місця знаходження особи, яка скоїла злочин (т.2 а.с.182).

04.02.2009 року складено протокол пред`явлення обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.117 КК України (в редакції 1960 року) у присутності адвоката ОСОБА_8 .

Тобто, в період часу з 29.09.2000 до 04.02.2009 року ОСОБА_6 , будучи у статусі обвинуваченого, перебував у розшуку.

В подальшому, 09.12.2014 року постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області провадження щодо підсудного ОСОБА_6 було зупинено та оголошено розшук останнього у зв`язку з неявкою підсудного ОСОБА_6 до суду (т.4 а.с.61).

17.12.2018 року Коростенським міськрайонним судом поновлено провадження у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.3 ст.117 КК України (в редакції 1960 року). Згідно вказаної постанови судом було встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи за межами України, умисно ухиляється від явки до суду (т.4 а.с. 86).

Враховуючи зазначені обставини, висновок суду про наявність підстав для звільнення підсудного від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, є передчасним.

Заслуговують на увагу й доводи апеляції потерпілої ОСОБА_5 стосовно того, що матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_6 було відомо про порушення відносно нього кримінальної справи.

Згідно пояснень ОСОБА_13 (матері підсудного ОСОБА_6 ) від 19.06.2000 року вбачається, що між нею та підсудним була розмова з приводу обставин вчинення злочину відносно ОСОБА_5 15.06.2000 року. (т.1 а.с.15).

Згідно пояснень ОСОБА_14 (батька підсудного ОСОБА_6 ) від 30.06.2000 року та від 28.09.2000 року, останній повідомив, що з 17 червня 2000 року сина не бачив, зникли його документи та гроші (т.2 а.с.42-43, 113).

Окрім того, згідно довідки-характеристики, з липня 2000 року ОСОБА_6 вибув з території сільської ради без зняття з реєстраційного обліку (т.3 а.с.6).

Як вбачається з вироку, суд, приймаючи рішення, не надав вказаним доказам належної правової оцінки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 21.02.2013 року було скасовано постанову Коростенського міськрайонного суду від 17.12.2012 року про закриття провадження по кримінальній справі відносно ОСОБА_6 , якою його було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності (т.3 а.с.455-457). Скасовуючи постанову , апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції допустив неповноту судового слідства, а саме, не допитав батьків ОСОБА_6 , працівників правоохоронних органів, які на той час спілкувалися з останнім, осіб, які займалися розшуком підсудного, не перевірив причини раптового його зникнення з постійного місця проживання у той же день, як правоохоронним органам та батькам стало відомо про зґвалтування потерпілої. Судом також належним чином не перевірялось не вчинення ОСОБА_6 протягом строків давності нових злочинів.

Відповідно до ч.7 ст.374 КПК України (1960 року) вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обов`язковими для суду першої інстанції при повторному розгляді. Вказані вимоги закону не були враховані судом при новому розгляді кримінальної справи.

Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, котра ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду.

Маючи статус обвинуваченого, а потім і підсудного, ОСОБА_6 зобов`язаний був з`являтись до органів слідства та суду за викликом, перебувати в межах їх досяжності, розуміючи що у нього вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак він ухилився від виконання такого обов`язку.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що особа зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляції потерпілої стосовно того, що ОСОБА_6 передчасно звільнено від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.117 КК України (в редакції 1960 року), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України (в редакції 1960 року).

За таких підстав, вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.08.2019 року підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінальної справи у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду необхідно суворо дотримуватись вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у справі докази щодо строку давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 та дати їм належну оцінку, уникнувши у ньому протиріч та недотримання вимог закону, тобто ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване судове рішення.
Керуючись ст.ст.365, 366, 367, 374 КПК України (1960 року), апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляцію потерпілої ОСОБА_5 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 серпня 2019 року задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 серпня 2019 року відносно ОСОБА_6 скасувати, а кримінальну справу повернути на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

СУДДІ: