ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1968/19 Справа № 206/2504/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого останній раз 23 березня 2016 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1ст.121, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 року невідбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі згідно ст.82 КК України,
якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2019 року відмовлено в задоволенні подання адміністрації ДУ ІВЦ №133 щодо засудженого ОСОБА_5 про умовно -дострокове звільнення від відбування покарання.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції посилався на те що, ОСОБА_5 засуджений 23 березня 2016 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі ст.71 КК України до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, має чотири заохочення, стягненнь не має, характеризується позитивно. Разом з цим, враховуючи те, що до кінця строку відбування покарання залишається тривалий проміжок часу, а також беручи до уваги, щодо засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, але знову вчинив злочин, суд дійшов висновку, що він своєю поведінкою та ставленням до праці не довів виправлення й не підлягає звільненню.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене ст. 81 КК України.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що мав заохочення, стягнень не мав, однак ці обставини суд не врахував. Окрім того, поза увагою суду залишилось й те, що він позитивно характеризується та працевлаштований, тому є таким, що довів своє виправлення й підлягає звільненню умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання щодо ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, при розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання, призначене вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року за ч. 1 ст. 121 КК України, ст.71 КК України, у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Також судом взято до уваги, що до кінця строку відбування покарання у засудженого залишається тривалий проміжок часу, а також те, щодо нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, але він знову вчинив злочин.
Поряд із цим, судом враховано, що відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ №133 засуджений має чотири заохочення (у квітні 2017 року, липні 2017 року, лютому 2018 року та у січні 2019 року), стягненнь не має, характеризується позитивно.

Надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжкого, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_5 про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання установи виконання покарань.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженого, колегія суддів виходить з того, що поведінка ОСОБА_5 не зазнала позитивних змін, на що вказує вчинення ним тяжкого злочину в період іспитового строку.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4