справа № 166/313/17
провадження № 1-кп/166/155/19
УХВАЛА

19 листопада 2019 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000031 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

У даному судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження на 60 днів строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який є тяжким, санкція за який передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки раніше притягувався до адміністративної відповідальності, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, може впливати на потерпілу та свідків, оскільки вчинив насильницький злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, не має міцних соціальних зв`язків, відтак існує обґрунтована впевненість вважати, що перебуваючи на волі, він буде незаконно впливати на потерпілу, свідків з метою зміни їх показань, спробує ухилитися від суду, оскільки проживає в Ратнівському районі, який межує із Республікою Білорусь, та неодноразово виїжджав за межі України. Вважає, що менш суворі запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений та захисник проти задоволення клопотання заперечили, просили змінити запобіжний захід обвинуваченому із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Захисник зазначив, що будь-яких доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурор не навела. Вказав, що ОСОБА_4 перебуває під вартою 2 роки 7 місяців, що з урахуванням ст.72 КК України в редакції, чинній на час вчинення злочину, становить більше 5 років. Не вмотивованим вважає твердження прокурора про можливість впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу з метою зміни останніми показань, оскільки свідки та потерпіла під час досудового розслідування та в ході судового розгляду давали незмінювані показання. Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зі спливом однорічного строку після застосування адміністративних стягнень вважається таким, що не притягувався до адмінвідповідальності.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши докази, дійшов наступного висновку.

Установлено, що ухвалою Ратнівського районного суду від 23.01.2017 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався до ухвалення цим же судом 03 липня 2018 року вироку, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.119 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Вироком Волинського апеляційного суду від 14.11.2018 вирок Ратнівського районного суду Волинської області скасовано, визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Постановою Верховного Суду від 20.06.19 вирок Волинського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, яким ухвалою Верховного Суду від 19.07.19 визначено Рівненський апеляційний суд.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 24.09.19 вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 03 липня 2018 року щодо ОСОБА_4 скасовано та призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції. При цьому, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 23.09.19 продовжено строк тримання обвинуваченого під вартою до 22 листопада 2019 року.

Під час судового розгляду за нормами ч.1, ч.2 ст.331 КПК України суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Надані прокурором матеріали кримінального провадження свідчать про наявність обрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому злочину.

У силу ч.3 ст. 5 Європейської Конвенції та правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання прокурора та захисника, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Так, при вирішенні клопотання прокурора суд враховує, що останній не навів жодної обставини, яка б підтверджувала продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 не судимий, має постійне місце проживання, до затримання проживав у сім`ї із матір`ю та сестрою та її дітьми й чоловіком, утримувався під вартою близько 2 років 7 місяців, що відповідно до КПК України в редакції Закону № 838-VIII відповідає більше п`яти рокам позбавлення волі. При цьому, максимальне покарання, яке загрожує ОСОБА_4 в разі доведення його вини за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, складає 10 років позбавлення волі, тобто ОСОБА_4 за таких обставин, не будучи засудженим, уже відбув більше половини максимального строку можливого покарання. Зазначена обставина, яка, на думку суду, є зрозумілою для обвинуваченого, значно зменшує наведений прокурором ризик переховування від суду.

Крім цього, сама по собі тяжкість злочину, а також посередня характеристика обвинуваченого за місцем проживання не є безумовною підставою для продовження застосування щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу.

Доводи прокурора про наявність ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу є недоведеними. Так, прокурор і захисник підтвердили той факт, що ні свідки, ні потерпіла, надані ними на досудовому розслідуванні показання у ході первинного судового розгляду не змінювали. Доказів на підтвердження того, що обвинуваченим вживалися спроби через своїх родичів у ході побачень з останніми вчиняти такі дії, не здобуто.

Голослівними є твердження прокурора про наявність передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України ризику, а саме перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки такі доводи неконкретизовані, зводяться до цитування норми КПК.

Ризик продовження злочинної діяльності обвинуваченим, з огляду на те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є недоведеним. Притягнення обвинуваченого в минулому до адмінвідповідальності, зокрема за ст.ст.173, 178 КУпАП, не є підставою для продовження тримання під вартою.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про недоведеність прокурором продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилалася прокурор у клопотанні.

За встановлених обставин суд змінює обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий арешт, вважаючи такий запобіжний захід спроможним забезпечити досягнення цілей такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів, тобто до 17 січня 2020 року включно, із застосуванням електронних засобів контролю, з вилученням паспорта громадянина України для виїзду за кордон при наявності, та покладенням обов`язку з`являтися до суду за кожною вимогою.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 негайно прибути до місця відбування визначеного судом запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали покласти на Ратнівський ВП ГУНП у Волинській області. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 181 КПК України орган внутрішніх справ зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Апеляційне оскарження даної ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Ратнівського
районного суду ОСОБА_1