Дата документу 18.11.2019 Справа № 328/936/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 328/936/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1678/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП (№11)»,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 18 листопада 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 14 серпня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Харків, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

4 березня 2019 року о 16:06 годин до чергової частини Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від оператора «102» .м. Запоріжжя про те, що до них звернулась ОСОБА_9 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що в неї виник конфлікт з чоловіком. На місце події направлено слідчо-оперативну групу у складі слідчого Токмацького ВП ОСОБА_10 , помічника оперуповноваженого ОСОБА_11 та водія - поліцейського ОСОБА_12 .
Прибувши на місце події, працівники поліції встановили заявницю ОСОБА_9 , яка повідомила, що її чоловік ОСОБА_7 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та погрожує їй фізичною розправою. ОСОБА_7 знаходився в цей час у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , тримаючи під рукою сокиру, в лівій руці два кухонні ножі, а в правій мобільний телефон. Поліцейський-водій ОСОБА_12 неодноразово висунув ОСОБА_7 законні вимоги залишити ножі та сокиру, на які останній не реагував та погрожував спричиненням тілесних ушкоджень дружині та працівникам поліції. Далі ОСОБА_7 почав наближатися з ножами та сокирою до ОСОБА_12 , який попередив, щоб той не наближався, інакше, відповідно до закону України «Про поліцію», до нього буде застосовано заходи фізичного впливу. На законну вимогу ОСОБА_12 , ОСОБА_7 не підкорився, після чого до останнього було застосовано заходи фізичного впливу, а саме захоплення правої руки з метою роззброєння та припинення протиправних дій. Під час цього ОСОБА_7 , розуміючи, що поліцейський ОСОБА_12 виконує свої службові обов`язки та перебуває на службі, умисно наніс останньому удар ножем в область лівої долоні руки ОСОБА_12 , від якого у останнього в проекції 2-го пальця виникла рана довжиною до 1,5см.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 14 серпня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 14.08.2019 року.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання час попереднього ув`язнення з 04.03.2019 р. по 14.08.2019 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до набрання вироком законної силу залишено без змін.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, вказує, що при судовому розгляді були залишені без уваги багатоістотні нюанси, які можуть суттєво вплинути на вирок і зокрема на призначення покарання.

Вказує про неналежне ведення досудового розслідування, оскільки певні слідчі дії були зафіксовані не точно, доказ був замінений, слідчий експерименту не проводився, і був свого роду тиск в ході досудового розслідування.

Просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, проте вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, з урахуванням чого суд мав звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

Вказує, що зі слів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за місцем мешкання ОСОБА_7 характеризується позитивно, за місцем останнього офіційного місця роботи також характеризувався виключно позитивно. Потерпілий ОСОБА_12 жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не заявляв.

Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Просить вирок в частині призначення покарання обвинуваченому змінити, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілий, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився, причини неявки суду не відомі, апеляційний суд з урахуванням відсутності заперечень учасників процесу та у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності потерпілого.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні, вказуючи про власну необізнанність, не підтримав подану ним апеляційну скаргу, висловив підтримку доводам та вимогам апеляційної скарги захисника, вказавши про те, що розкаявся у вчиненому та доведе своє виправлення, просив пом`якшити призначене покарання.

Захисник у судовому засіданні підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила пом`якшити обвинуваченому призначене судом покарання.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційних скарг та просив їх відхилити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 345 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі та представленими сторонами доказами, які у повному обсязі досліджувалися у суді першої інстанції.

При апеляційному розгляді обвинувачений змінив свою позицію та вказав про те, що свою апеляційну скаргу із викладеними у неї доводами та вимогами не підтримує, а підтримує апеляційну скаргу захисника.

Отже висновки місцевого суду щодо доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого не оспорюються сторонами кримінального провадження. Наведені у вироку докази на підтвердження висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 не викликають у судової колегії сумнівів у правильності висновків суду щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого. При цьому, слід зауважити, що суд першої інстанції надав вичерпну оцінку дослідженим доказам.

Стосовно вимог апеляційної скарги щодо пом`якшення призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що було заявлено і обвинуваченим при апеляційному розгляді, судова колегія виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь і характер ступінь і характер громадської небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відповідно до положень ст. 67 КК України визнав наявними обставини, що обтяжують покарання у вигляді рецидиву злочину та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Місцевий суд також взяв до уваги і відомості стосовно особистості обвинуваченого, який раніше судимий, проживає без реєстрації з цивільною дружиною та двома її неповнолітніми дітьми, за місцем мешкання характеризується негативно.

При цьому, суд першої інстанції поряд із вищенаведеним врахував і висновок органу пробації, згідно якого існує дуже високий рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі обставини, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Отже, районний суд не встановив виняткові обставини, які б слугували застосуванню до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Колегія суддів також не вбачає виключних підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На користь цього висновку свідчать фактичні обставини справи, відомості щодо неодноразових притягнень обвинуваченого до кримінальної відповідальності і попереднього застосування до нього інституту звільнення з підстав ст. 75 КК України, що з урахуванням подальшого вчинення аналогічних злочинів засвідчує неефективність звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

Наявність обставин щодо незнятих та непогашених судимостей у сукупності із негативними відомостями щодо особистості обвинуваченого (а.с.93), на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_7 , що давало суду підстави для призначення реального покарання.

Стосовно обставин, на які посилається сторона захисту, як на підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то вони вже були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення покарання в наближеній до мінімальної межі, визначеної санкцією інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Аргументи захисника щодо позитивних відомостей відносно особи обвинуваченого за показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з урахуванням інших негативних відомостей щодо особистості ОСОБА_7 , які районний суд сприймав у їх сукупності, не здатні спростувати висновок місцевого суду щодо призначеного покарання, яке слід відбувати реально.

Відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченого не є достатньо переконливою обставиною для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, та можливість пом`якшити призначене покарання або призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 наближене до мінімального розміру, встановленого санкцією ч.2 ст. 345 КК України та положень ст. 63 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і його не можна визнати явно несправедливим через суворість.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного покарання та застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, призначене покарання відповідає вимогам кримінального закону, засновано на підставі об`єктивно з`ясованих обставинах, з наведенням належних і достатніх мотивів, що обумовлює відмову у задоволенні апеляційних вимог сторони захисту.

Одночасно судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

У вступній частині вироку судом першої інстанції вказані дані про наявність у обвинуваченого судимостей, зокрема від 19.09.2012 року. Натомість, відповідно до положень п. 1 ст. 89 КК України, з урахуванням наявності відомостей щодо застосування 25.09.2013 р. до ОСОБА_7 положень ч.1 ст. 78 КК України у зв`язку із закінченням іспитового строку, судимість є погашеною. Тому вказівки у вироку на наявність у ОСОБА_7 вказаної судимості є зайвою.

У зв`язку із вище наведеним, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне виключити із вступної частини оскаржуваного вироку посилання на наявність у обвинуваченого даної судимості, що, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 408 КПК України, передбачає зміну вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 14 серпня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, змінити.

Виключити із вступної частини вироку посилання на судимість від 19.09.2012 року Токмацького районного суду Запорізької області.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4