Справа № 351/775/19
Провадження № 11-кп/4808/330/19
Категорія ч.2 ст.125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000056 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 100 (сто ) годин громадських робіт.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом повного складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю із попереднім вироком суду у виді 100 (сто) годин громадських робіт, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 06.09.2018р. у виді штрафу у розмірі 1700 грн, ухвалено виконувати самостійно.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 3321 грн. 83 коп., спричиненої злочином матеріальної шкоди та 8000 грн. моральної шкоди, а всього разом 11321 (одинадцять тисяч триста двадцять одну) грн. 83 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_11 умисні легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Злочин вчинено за наступних обставин.

Так, 25.03.2018 р. близько 01.00 год. обвинувачений ОСОБА_8 , будучи неповнолітнім, перебуваючи разом із ОСОБА_13 на вулиці біля кафе «Оксана», яке розташоване за адресою: с. Борщів, вул. Шевченка, 69, Снятинського району, Івано-Франківської області на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинили словесний конфлікт з місцевими жителями ОСОБА_14 та

ОСОБА_11 ході конфлікту ОСОБА_8 , будучи неповнолітнім, не порушуючи громадський порядок, без особливої зухвалості чи виняткового цинізму, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завдав ОСОБА_11 удар кулаком в обличчя в ділянку щелепи з правого боку, а коли останній впав на землю, то продовжив наносити удари по грудній клітці та по потиличній ділянці голови.

В результаті умисних злочинних дій обвинувачений ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітки справа, забою м`яких тканин голови та закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно висновку експерта від 24.04.2018р. відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій вважає що обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання, яке не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_8 , суд не врахував відсутність в обвинуваченого критичної оцінки своєї поведінки, тобто щирого каяття, думку потерпілого про призначення покарання у виді одного місяця арешту, а також обставини, які обтяжують покарання порушення громадського порядку, особливу зухвалість та винятковий цинізм.

Крім того, вважає, що завдана ОСОБА_11 моральна шкода підлягає до відшкодування у повному обсязі, зважаючи на всі його страждання порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан його здоров`я, а також моральних страждань, які супроводжувались лікуванням від нанесених травм та хвилюванням за стан свого здоров`я. Також вважає, що суд безпідставно частково задоволив позовні вимоги щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди, оскільки потерпілим до позовної заяви були долучені докази понесених витрат в заявленому обсязі накладні, фіскальні чеки, які підтверджують витрати на ремонт телефону потерпілого, що пошкодив обвинувачений, а також за пошкодження золотого ланцюжка з кулоном вартістю 15000 грн. При цьому, суд не стягнув й понесені потерпілим витрати на правову допомогу.

Просить вирок Снятинського районного суду від 25 червня 2019 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 скасувати та призначити покарання, яке просив державний обвинувач у провадженні. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 31020 грн. 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 підтримала вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

- прокурор вважала, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в частині збільшення розміру грошової суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В апеляційній скарзі потерпілий не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні злочину, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає безпідставними доводи представника потерпілого про те, що призначене обвинуваченому покарання не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з вимогами ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність та, призначаючи покарання ОСОБА_8 , врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.103 КК України, при призначенні покарання врахував умови життя та виховання обвинуваченого, вплив дорослих, рівень його розвитку, а також те, що ОСОБА_8 вчинив злочин, будучи особою неповнолітнього віку, раніше судимий 06.09.2018р. Коломийським міськрайонним судом, на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває, перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом F98.0, проживає у повній сім`ї, за час навчання з 2015 по 2018р. у Вищому професійному училищі №14 м. Коломия та за місцем проживання характеризувався позитивно. А також суд першої інстанції взяв до уваги висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.66 КК України вчинення злочину неповнолітнім є обставиною, яка пом`якшує покарання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник стверджували, що висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину є безпідставними , оскільки обвинувачений не причетний до вчиненого злочину.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений та його захисник не оскаржували вирок суду першої інстанції та приймаючи до уваги, що відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не перевіряє вищевказані доводи.

Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину у скоєному не визнав, сукупність наведених вище обставин свідчить про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції його від суспільства та без обмеження його волі.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду апеляційні доводи представника потерпілого в частині необґрунтованого заниження заявлених сум моральної та матеріальної шкоди.

Як передбачено статтею 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про цивільний позов, суд першої інстанції частково задоволив вимоги потерпілого ОСОБА_11 та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого 3321 грн. 83 коп. матеріальної шкоди та 8000 грн. моральної шкоди, а всього разом 11321 грн. 83 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3321 грн. 83 коп., оскільки витрати на зазначену суму, понесені потерпілим на придбання ліків, підтверджується доданими до матеріалів провадження товарними чеками (а.п.19, 23-34).

Заявлені представником потерпілого вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 31020 грн. не були доведені під час апеляційного розгляду та не підтверджуються належними доказами.

Зокрема до матеріалів кримінального провадження долучені квитанції, які свідчать про витрати за придбання пального (а.п.18, 20) та мобільного телефону марки Nomi і504 (а.п.21). Однак, позивачем не доведено, що вищевказані витрати виникли внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, пов`язані із необхідністю відновлення стану здоров`я потерпілого або відносяться до судових витрат.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про необхідність відшкодування потерпілому витрат на ремонт телефону та пошкодження золотого ланцюжка з кулоном вартістю 15000 грн., оскільки факт пошкодження вищевказаних речей не встановлювався судом першої інстанції, як такий що виходить за межі пред`явленого обвинувачення.

Висновки суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_11 моральної шкоди у розмірі 8000 гривень, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що враховують ступінь заподіяних потерпілому тяжкості тілесних ушкоджень та навмисний протиправний характер дій обвинуваченого, якими їх було заподіяно, обсяг душевних та психічних страждань, які зазнав потерпілий, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із загальних засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимоги представника потерпілого про стягнення на користь ОСОБА_11 моральної шкоди у розмірі 50000 грн..

Щодо вимог представника потерпілого про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження.

Зокрема, зі змісту позовної зави вбачається, що витрати на надання правової допомоги віднесені позивачем до витрат, які він може понести в майбутньому, а даних про проведення таких витрат на час розгляду кримінального провадження суду не надано. В матеріалах кримінального провадження відсутні данні про те, що потерпілим були здійснені витрати на правову допомогу у розмірі, на якій посилається його представник в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до положень ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, в тому числі, і з витрат на правову допомогу.

В матеріалах кримінального провадження наявний тільки договір про надання правничої допомоги від 08.04.2018 року, укладений між адвокатом ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , проте відсутні документи, які підтверджують сплату потерпілим витрат за надання адвокатом правової допомоги.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону та є обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його зміни чи скасування за доводами апеляційної скарги представника потерпілого не вбачається, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5