КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0005186 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8
цивільного позивача ОСОБА_9
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчук, Полтавської обл., який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що, перебуваючи на посаді водія в ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», 23 червня 2018 приблизно об 11.18 год., керуючи вантажним автомобілем «МАN NGS» державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по 16 км. Брест-Литовського шосе в м. Києві (автодорога Київ-Чоп) в напрямку м. Києва, зупинився на місці, де була відсутня колесовідбійна стрічка та наявний наказовий дорожній знак 4.1 ПДР України «Рух прямо», щоб здійснити маневр розвороту у непередбаченому місці. В цей же час в зустрічному напрямку по крайній правій смузі 16 км. Брест-Литовського шосе в м. Києві (автодорога Київ-Чоп) зі сторони пр.. Перемоги в напрямку виїзду із м. Києва рухався автомобіль «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 із швидкістю приблизно 60-70 км/год. В автомобілі «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_2 в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні знаходилась ОСОБА_11 . Коли водій ОСОБА_5 , керуючи вантажним автомобілем «МАN NGS» державний номерний знак НОМЕР_1 , всупереч вимог дорожнього знаку 4.1 ПДР України «Рух прямо» розпочав здійснювати маневр розвороту у непередбаченому для цього місці та не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, чим порушив п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, знаку 4.1 ПДР України, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми шийного відділу хребта: косий перелом дуги 2 шийного хребця справа (без зміщення уламків); рани (визначеної клінічними лікарями як забійна) у ділянці підборіддя, які у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).
Порушення вимог ПДР України та заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_11 та цивільним позивачем ОСОБА_9 задоволено:
- стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 25000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.;
- стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 77010 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.
Цим же вироком вирішено питання речових доказів.

Не оспорюючи вирок в частині визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, призначеного йому покарання, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду, постановивши ухвалу, якою призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік: вирок в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_9 змінити, постановивши ухвалу, якою у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 відмовити у повному обсязі як в частині відшкодування матеріальної шкоди так і моральної шкоди; змінити вирок в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_11 , постановивши ухвалу, якою єдиним та належним відповідачем визнати Представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті».
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на те, що суд, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, не взяв до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав вину у інкримінованому злочині, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдані збитки, що, на думку апелянта, дає підстави зменшити розмір іспитового строку ОСОБА_5 до 1 року.
Що стосується вирішення питання цивільних позовів, то апелянт звертає увагу на те, що суд, задовольняючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 у повному обсязі та приймаючи рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» моральної та матеріальної шкоди, не врахував те, що ДТП сталась за участю транспортного засобу «МАN», що знаходився під керуванням водія ОСОБА_5 , та транспортного засобу «Chevrolet Aveo» під керуванням водія ОСОБА_10 , і з урахуванням положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір матеріального збитку повинен складати 49139, 32 грн. Так, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo» складала 161569, 66 грн., в той час як ринкова вартість пошкодженого автомобіля складала 124799, 32 грн., а тому розмір матеріального збитку визначається рівним ринковій вартості, так як вартість відновлюваного ремонту перевищує ринкову вартість досліджуваного транспортного засобу. Вартість транспортного засобу «Chevrolet Aveo» після ДТП складала 75 660, 00 грн.
Захисник акцентує увагу на тому, що 20 вересня 2018 року ПАТ «Українська страхова група» прийняла рішення про виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_9 в розмірі 49 139, 32 грн. і вказані кошти перераховані на рахунок останньої. Окрім того, ПАТ «Українська страхова група» перерахувала ОСОБА_9 відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу «Chevrolet Aveo», тобто, ПАТ «СК: Українська страхова група» виконала свої зобов`язання за полісом ОСЦПВВНТЗ № АК/8790571 від 27 березня 2018 року в повному обсязі, завдану матеріальну шкоду відшкодовано. Разом з тим, як зазначає захисник, вказані обставини не були досліджені судом належним чином.
Щодо цивільного позову ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди, то, як зазначає апелянт, він не підлягає до задоволення, так як позивач не зазнав фізичних страждань, оскільки не був учасником ДТП, а обставини, на які особа послалась, стосувались витрат на ремонт автомобіля та користування транспортними послугами родичів та знайомих.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що задоволення цивільних позовів ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в частині солідарного стягнення шкоди з ОСОБА_5 та представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» є незаконним з огляду на положення ст. 1187, ст. 1172 ЦК України та враховуючи те, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідальній правовій підставі керував автомобілем, який перебував у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Іншими особами вирок не оскаржується.

Представником потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_12 на апеляційну скаргу подані заперечення, в яких представник, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, як безпідставної.

Представник ПАТ «СК «Українська страхова група», повідомлений належним чином про місце, день та час судового розгляду, до суду не з`явився. Від нього надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Представник Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи, до суду не з`явився, подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення по апеляційній скарзі. Будь-яких інших клопотань не подавав.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити апеляційну скаргу, цивільного позивача, представника потерпілого та цивільного позивача, прокурора, які категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази відносно них згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися.
Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі захисника, так і під час апеляційного розгляду, а тому висновку суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, і в апеляційній скарзі захисника також не заперечуються.

Окрім того, як в апеляційній скарзі захисника, так і під час апеляційного розгляду жодним з учасників апеляційного розгляду не заперечуються вид та розмір покарання, призначеного ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами, а тому у цій частині вирок суду також не переглядається апеляційним судом.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, не взяв до уваги обставини, які давали підставі для встановлення іспитового строку на 1 рік, то, на переконання колегії суддів, вони є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Так, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та вирішенні питання щодо можливості звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, займається суспільно-корисною працею - працює в ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» на посаді водія, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, під наркологічним та психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та часткове добровільне відшкодування потерпілій заподіяної моральної шкоди, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, суд першої інстанції, зважаючи на те, що ОСОБА_5 усвідомив суспільну небезпеку своїх дій та те, що транспортний засіб для нього є єдиним джерелом його доходу, єдиною можливістю утримувати сім`ю, дитину, а також враховуючи позицію представника цивільних позивачів, який просив суд не застосовувати додаткове покарання, а також аналогічного змісту клопотання ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З огляду на обставини справи, дані про особу обвинуваченого, зважаючи на наявність двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від призначеного основного покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, та звільнив ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Таким чином судом першої інстанції при вирішенні питання щодо терміну іспитового строку ОСОБА_5 враховані й ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині.

При цьому, на думку колегії суддів, з урахуванням обставин справи, характеру, тяжкості та суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, характеру дій обвинуваченого, спосіб вчинення злочину та його наслідки, а саме, те, що ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом - джерелом підвищеної небезпеки допустив порушення ряду пунктів Правил дорожнього руху, що потягло за собою заподіяння потерпілій ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження; даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, інші наявні у провадженні дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням, обґрунтовано встановив обвинуваченому іспитовий строк не в мінімальних межах, а тому в цій частині апеляційна скарга захисника є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника в частині вирішення питання цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 та цивільного позивача ОСОБА_9 .

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_11 та цивільним позивачем ОСОБА_9 у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов до Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» та ОСОБА_5 , третя особа ПАТ «СК «Українська страхова група» про стягнення з Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» на користь ОСОБА_11 моральної шкоди в розмірі 30000 грн та судові затрати в сумі 1000 грн. та на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 77010 грн., моральну шкоду 10000 грн., судові затрати 1000 грн. (ас. 18-20).

У подальшому цивільними позивачами подані уточнення позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України, відповідно до яких потерпілою ОСОБА_11 та цивільним позивачем ОСОБА_9 у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов до Фірми АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» та ОСОБА_5 , третя особа ПАТ «СК «Українська страхова група» про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та Фірми АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» на користь ОСОБА_11 моральної шкоди в розмірі 25000 грн та судові затрати в сумі 1000 грн. та на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 77010 грн., моральну шкоду 10000 грн., судові затрати 1000 грн. (ас. 58-61).
Уточнення були подані у зв`язку з тим, що на час подачі цивільного позову не було відомо, що Представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» не є юридичною особою, а тому було проведено заміну відповідача.

Суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , стягнув солідарно з ОСОБА_5 та ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» заподіяну цивільним позивачам шкоду та витрати на правову допомогу (ас. 200-204).

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, з аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».
Аналіз положень статей 1166, 1167,1187,1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України).
В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про солідарне стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 та ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» на користь потерпілої ОСОБА_11 моральної шкоди та витрат на правову допомогу та на користь цивільного позивача ОСОБА_9 матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, послався на те, що в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 працює на посаді водія в ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті».

Натомість, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких належних допустимих та достатніх доказів, окрім посилань у клопотанні саме Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», а не ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», про те, що на час ДТП між ОСОБА_5 , з одного боку, та/або Представництвом «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», яке зазначило, що не є юридичною особою, з іншого боку, були оформлені трудові відносини.

У постанові № 6-229цс14 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відповідно до положень статті 1172 ЦК України відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкода заподіяна особою у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Однак, під час судового розгляду в суді першої інстанції не встановлено, з ким саме (Представництвом «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» або з юридичною особою) перебував у трудових відносинах ОСОБА_5 на час ДТП, та чи відбулося ДТП за участю ОСОБА_5 під час виконаннядій, вчинення яких безпосередньо входить до його службових обов`язків.

З`ясування зазначених обставин є істотним для правильного вирішення заявленого цивільного позову.

Окрім того, згідно із змістом уточненої позовної заяви позов був пред`явлений до Фірма АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті».
Однак судом першої інстанції на користь потерпілої та цивільного позивача стягнуто шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, та витрати на правову допомогу з ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті».
Проте в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні достатні та допустимі докази як щодо юридичної особи, так і щодо реєстрації Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» на території України та його повноважень.
У письмових поясненнях до суду апеляційної інстанції представник АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» вказав про те, що АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», а не ТОВ, як зазначено у вироку, є нерезидентом, оскільки зареєстроване і діє за законодавством Туреччини (ас. 242).
Посилання у письмових поясненнях на те, що до пояснень додаються документи на підтвердження вказаних обставин, є безпідставними, оскільки до пояснень жодних документів долучено не було.
Вказані обставини свідчить про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не встановлено належного відповідача.

Окрім того, відповідно до положень ст. 1190 ЦК України солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди.

Суд у вироку, який наразі оскаржується, не обґрунтував прийняте рішення про стягнення солідарно з обвинуваченого ОСОБА_5 та ТОВ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» на користь потерпілої та цивільного позивача заподіяної останнім відповідно моральної та матеріальної шкоди, залишивши поза увагою вимоги ст. 1187, 1172 ЦК України щодо відповідальності юридичної особи - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної з вини водія (фізичної особи).
Також судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачений випадок, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, а саме, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Таким чином, судом першої інстанції під час вирішення питання щодо цивільного позову допущені істотні порушення вимог матеріального та процесуального закону, які неможливо виправити на стадії апеляційного перегляду, а тому відповідно до положень ст. 409, 412 КПК України вирок суду в частині вирішення цивільного позову підлягає до скасування з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення частково.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини провадження в частині, що стосуються цивільного позову, в т.ч. ретельно перевірити інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .
Призначити в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства новий розгляд за позовом ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3