ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/1646/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2018 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28.05.2001 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.140 КК України ( в ред. 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України ( в ред. 1960 року) з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;

- 10.04.2002 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; звільнився 03.01.2004 р. за постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.12.2003 року на підставі ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення, на невідбуту частину покарання 1 рік 5 місяців 15 днів;

- 21.03.2005 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289, ст. 70, ст.71 КК України до 11 років 6 місяців позбавлення волі; звільнився 22.06.2015 року за ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.06.2015 року на підставі ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення, на невідбуту частину покарання 1 рік 8 днів,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та йому призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 31.03.2005 року 1 (один) рік та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з моменту фактичного затримання, тобто з 17.05.2016 року.

Вироком встановлено, що ОСОБА_8 23.02.2016 приблизно о 20 год. 30 хв. разом із невстановленим в ході досудового розслідування чоловіком, перебував поблизу будинку № 18-А по вул. Лейтенанта Шмідта м. Харкова.
Саме в той час вони помітили раніше їм незнайомого ОСОБА_9 , який йшов їм на зустріч та розмовляв по своєму мобільному телефону. При цьому у ОСОБА_8 та невстановленого органом досудового розслідування чоловіка, виник спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_9 .
Діючи відповідно до розробленого плану, ОСОБА_8 сховався за деревом та приготувався до нападу на ОСОБА_9 , який приближався до нього. У свою чергу невстановлений в ході досудового розслідування чоловік, знаходився неподалік від ОСОБА_8 , готуючись надати йому допомогу у скоєнні нападу на ОСОБА_9 та заволодіти майном останнього.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , маючи при собі балон з рідиною сльозоточивої дії, який він вирішив використати в якості знаряддя злочину, діючи узгоджено з іншим співучасником, несподівано для ОСОБА_9 вийшов із за дерева йому на зустріч та, порівнявшись з ним, розпорошив тому в обличчя із балона рідину сльозоточивої дії, позбавивши потерпілого можливості бачити навколишню обстановку. У відповідь на вказані протиправні дії нападника ОСОБА_9 став чинити опір, намагаючись відштовхнути його від себе.
Не дивлячись на здійснюваний опір потерпілого, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, долаючи опір ОСОБА_9 наніс йому один удар кулаком в обличчя. Від отриманого удару потерпілий впав спиною на землю, вдарившись при цьому головою, і втратив свідомість.
Надалі ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії за попередньою змовою з невстановленим в ході досудового розслідування чоловіком, підійшли до лежачого без свідомості ОСОБА_9 та, діючи з корисливих мотивів, переслідуючи ціль незаконного збагачення, заволоділи його мобільним телефоном «Lenovo А526», вартістю 649 гри., який знаходився на землі, чоловічою сумкою, вартість якої в ході досудового слідства не встановлена, з її вмістом: мобільним телефоном «Samsung GT-C5212i», вартістю 226 грн,; ліхтарем «Ansmann Agent 1», вартістю 701 грн.; флеш-накопичувачем «Transcend JatFlash V30» об`ємом 4Gb, вартістю 42 грн.; флеш-накопичувачем «Transcend JatFlash 350» об`ємом 16Gb, вартістю 74 грн.; медичним препаратом У вигляді таблеток «Бронхімакс 80м» вартістю 40 грн. 07 грн.; медичним препаратом у вигляді крапель «Неонокс цикламен», вартістю 41 грн. 70 коп.; медичним препаратом у вигляді спрею «Синус-Лифт комплекс», вартістю 78 грн. 80 коп., а також паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_9 ; медичною книжкою військовослужбовця на ім`я ОСОБА_9 ; ключем від робочого кабінету та ключем від сейфу; карткою-замісником на отримання табельної зброї на ім`я ОСОБА_9 ; перепусткою на територію ХУПС; двома кредитними картками банку «ПриватБанк»; Дисконтною карткою магазину «Брусничка»; дисконтною карткою магазину «Фора»; дисконтною карткою магазину «Рост»; дисконтною карткою аптеки «Доброго дня»; жетоном військовослужбовця ВСУ та портмоне, вартість яких в коді досудового розслідування не встановлено. Також вони заволоділи грошовими коштами в сумі 150 грн., які витягли з карману куртки потерпілого.
Надалі ОСОБА_8 та його співучасник, звернувши на свою користь вказане майно та грошові кошти потерпілого, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ними в подальшому на власний розсуд.
В ході розбійного нападу, поєднаного із заподіянням тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , діючи узгоджено з невстановленим в ході досудового розслідування чоловіком, спричинив потерпілому ОСОБА_9 - травматичну екстракцію 22-го зуба і травму 11, 21, 23 зубів з переломом коронок і подальшим видаленням цих коренів зубів, перелом коронок яких був на рівні більше ніж 1/4 зуба, забійну рану на верхній і нижній губі та садно на голові.
Садно на голові за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, забійні рани на верхній та нижній губі за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більш як на 3 тижні, а травма чотирьох зубів за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, які спричинили стійку втрату загальної працездатності менш ніж на третину, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 1218-ая/16 від 18.03.2016.
В результаті розбійного нападу ОСОБА_8 у групі з невстановленим в ході досудового розслідування чоловіком, завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 2026 грн. 77 коп., з яких 150 грн. грошові кошти та 1876 грн. 77 коп. вартість майна, що підтверджено висновком товарознавчої експертизи № 1411 від 12.03.2016.
Вказані дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій.

В апеляційних скаргах:

-обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок та призначити по справі новий судовий розгляд. Мотивуючи скаргу вказав, що вирок є необґрунтованим, при розгляді справи були допущені грубі порушення закону та його права на захист. Суд необґрунтовано відмовив у виклику свідків захисту; потерпілий допитаний в суді без приведення до присяги та попередження про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань; суд не дав обвинуваченому можливості ознайомитися з матеріалами справи у зв`язку з чим він не зміг підготуватися до судових дебатів;

-захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначив, що вирок є необгрунтованим, судовий розгляд проведено неповно та з порушенням кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у вироку не вказано, що обвинувачений має неповнолітню дитину, не викликано для допиту у якості свідка ОСОБА_10 . На думку захисника, показання ОСОБА_11 є суперечливими, а потерпілий не зміг однозначно вказати, що злочин вчинив саме обвинувачений.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційних скарг та вважала вирок районного суду законним та обґрунтованим; обвинуваченого та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги; потерпілого, який не заперечував проти апеляційних скарг та зазначив, що на нього скоїли напад 2 особи, а тому й відповідати повинні 2 людини; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2018 року ОСОБА_12 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Висновки суду за вищенаведеним обвинуваченням засновані на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, серед яких наступні.
Показання потерпілого ОСОБА_9 , який суду пояснив, що 23.02.2016 року приблизно о 20.30 год. він йшов по вулиці та розмовляв по телефону. На зустріч йому з-за дерева вийшов ОСОБА_8 , який підозріло виглядав, на вигляд був у стані алкогольного сп`яніння. Коли ОСОБА_8 порівнявся з потерпілим, приснув останньому в обличчя рідиною, після чого ОСОБА_9 вронив телефон, схопився за обличчя і намагався відштовхнути нападника, однак той наніс удар в обличчя, від чого потерпілий упав і втратив ненадовго свідомість. На вулиці було темно, але розгледіти обличчя було можливо. Після того, як ОСОБА_9 прийшов до тями, то побачив над собою обличчя іншого нападника. Нападники забрали в потерпілого сумку, телефон, перевірили кармани, пропав також паспорт та посвідчення. Потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що на нього точно напав ОСОБА_8 , другу особу він раніше не бачив, тільки коли той схилявся над ним.
Показання свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що він знайомий з ОСОБА_8 . ОСОБА_8 подзвонив в кінці лютого та попросив закласти телефон в ломбард. ОСОБА_11 не цікавився навіщо ОСОБА_8 закладати телефон і звідки він. Через деякий час ОСОБА_8 приїхав і віддав телефон ОСОБА_11 . Телефон ОСОБА_11 відніс в ломбард на «Маршала Жукова», здав за 600-700 грн., після чого віддав ОСОБА_8 300 чи 400 грн. ОСОБА_8 не говорив, що телефон чужий, просто просив віднести його в ломбард. Після того, як ОСОБА_11 віддав гроші, ОСОБА_8 він більше не бачив. До ОСОБА_11 звертались родичі ОСОБА_8 , щоб він не ходив до суду. Потерпілого ОСОБА_11 бачив під час впізнання. Закласти телефон в ломбард просив його саме ОСОБА_8 .
Протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.04.2016 року, в ході якого потерпілим ОСОБА_9 було впізнано ОСОБА_8 , як особу, яка напала на нього 23.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , нанесла тілесні ушкодження та заволоділа його майном.
Протокол проведення слідчого експерименту від 08.07.2016 року, в ході якого потерпілим ОСОБА_9 повністю відтворені обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення злочину.
Висновки судово-медичних експертиз № 1218-ая/16 та № 3953-ая/16, згідно яких ОСОБА_9 не пізніше 23 лютого 2016 року були нанесені легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Зазначені показання потерпілого, свідка, письмові докази по справі, висновки експертів узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.
Наведені докази були належним чином оцінені судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі, є належними, допустимими та у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 за вказаним обвинуваченням, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновки, що були покладені в основу обвинувального вироку за ч. 2 ст. 187 КК України.
При постановленні обвинувального вироку, районний суд відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_8 у скоєнні злочину, за яким його засуджено, поза розумним сумнівом.
Колегією суддів ретельно перевірені й інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, в результаті встановлено наступне.
Апеляційний довід про те, що при допиті в суді потерпілий не був приведений до присяги та не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань спростовується матеріалами кримінального провадження.
Так, на аркуші 71 тому 2 міститься письмова присяга потерпілого ОСОБА_9 . Також, потерпілому була вручена пам`ятка про права та обов`язки.
При розгляді провадження судом було забезпечено право на захист обвинуваченого, ОСОБА_8 користувався професійною правовою допомогою, приймав участь в судових засіданнях, мав змогу заявляти клопотання та висловлювати свою думку з приводу клопотань інших учасників, вільно доводити перед судом обгрунтованість своєї позиції.
Стосовно посилання апелянтів на необґрунтовану відмову суду у виклику свідка сторони захисту, колегія суддів зазначає, що дії суду при розгляді справи повинні відповідати положенням ст. 2 КПК України, згідно з якою завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При розгляді кримінального провадження стороною обвинувачення були надані належні та допустимі докази, що підтверджували вину ОСОБА_8 , а тому задоволення вищевказаних клопотань сторони захисту лише призвело б до невиправданого затягування розгляду кримінального провадження, що суперечило б як ст. 2 КПК України, так й принципу, закріпленому у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Крім того, за результатами розгляду клопотань сторони захисту районним судом постановлена ухвала від 12.03.2018 року (том 2, арк. 172-173), з якою погоджується й колегія суддів апеляційного суду у зв`язку з її законністю та обґрунтованістю.
Щодо твердження обвинуваченого про ненадання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи та підготуватися до судових дебатів, колегія суддів вважає його необгрунтованим.
Згідно з матеріалами справи, у березні 2018 року обвинуваченим подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Відповідно до розписки ОСОБА_8 від 12.03.2018 року, останній ознайомився з першим томом матеріалів справи. Надалі, 16.03.2018 року обвинувачений заявив клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю подальшого ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Дане клопотання судом було задоволено. 16.03.2018 року ОСОБА_8 ознайомився з 1-134 арк. тому 2 матеріалів справи. Враховуючи невеликий обсяг матеріалів кримінального провадження, ту обставину, що ОСОБА_8 вже знайомився з матеріалами справи після закінчення досудового розслідування, колегія суддів вбачає у таких діях обвинуваченого зловживання своїми процесуальними правами з метою затягнути розгляд кримінального провадження, що, з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є неприпустимим. Враховуючи викладене, а також те, що по справі приймав участь захисник, який висловив думку про можливість проведення судових дебатів, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку за вищевказаним апеляційним доводом обвинуваченого.
Перевіркою доводів захисника про суперечливість показань свідка ОСОБА_11 та невпевненість потерпілого у тому, що злочин вчинив саме ОСОБА_8 , встановлені обставини, що свідчать про протилежне.
Вивченням показань вказаних осіб встановлено, що вони є послідовними, логічними, такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі, а тому ці показання не викликають сумніву у їх правдивості та достовірності. З показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що він впевнено впізнав у ОСОБА_8 особу, що здійснила на нього розбійний напад. Крім того, 11.04.2016 року в ході пред`явлення особи для впізнання потерпілим ОСОБА_9 було впізнано ОСОБА_8 , як особу, яка напала на нього 23.02.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Посилання захисника на те, що судом не було вказано у вироку про те, що обвинувачений має неповнолітню дитину, не може вплинути на висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його зміни або скасування та задоволення апеляційних скарг захисника й обвинуваченого немає.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, обставин справи, згідно яких злочин було вчинено 23.02.2016 року, тобто до 20.06.2017 року, колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 березня 2018 року стосовно ОСОБА_8 без змін.
Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2016 року по 31 жовтня 2019 року в строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя

Судді: