Дата документу 21.11.2019 Справа № 335/89/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1372/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/89/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.191 ч.5 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005828, з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, громадянки України, незаміжньої (перебуває у фактичних шлюбних відносинах), маючої двох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, директора ТОВ «Укрбджолпром», раніше не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2019 року задоволено клопотання старшого слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 , про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005828 від 16.12.2016 року за ч. 5 ст. 191 КК України.

Застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання про застосування заходів медичного характеру до ОСОБА_7 , яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, за таких обставин.

Так, 02.11.2015 року між ТОВ «Асканія-Пак» як Довірителем та ТОВ «Укрбджолпром» в особі директора ОСОБА_7 як Комерційним агентом укладено агентський договір № А-9/2015, за умовами п.1.2 якого Комерційний агент від імені Довірителя і за його рахунок зобов`язався укласти угоди на поставку продуктів бджільництва, а саме меду натурального, з метою його придбання Довірителем у власників цього меду фізичних осіб-пасічників. Пунктом 3.6 цього договору передбачено, що грошові кошти, отримані Комерційним агентом для виконання взятих на себе зобов`язань є власністю Довірителя і не можуть бути використані на інші цілі.

На виконання умов цього договору ТОВ «Асканія-Пак» в період з 05.11.2015 року по 12.02.2016 року перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Укрбджолпром», відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 4090000 грн. як цільове фінансування закупівлі сільськогосподарської продукції (меду бджолиного), чим ввірило вказані грошові кошти ОСОБА_7 як директору ТОВ «Укрбджолпром».

Окремо ТОВ «Асканія-Пак» перерахувало на рахунок ТОВ «Укрбджолпром» грошові кошти у сумі 255734,70 грн. як винагорода за послуги згідно з умовами вказаного агентського договору.

На виконання умов вказаного договору директор ТОВ «Укрбджолпром» ОСОБА_7 поставила мед на загальну суму 2963518,82 грн.

Таким чином, у розпорядженні директора ТОВ «Укрбджолпром» ОСОБА_7 залишались грошові кошти в сумі 1126481,18 грн. із цільовим призначенням фінансування закупівлі сільськогосподарської продукції (меду бджолиного).

Крім того, директор ТОВ «Укрбджолпром» ОСОБА_7 поставила ТОВ «Асканія-Пак» мед неналежної якості у кількості 9179,8 кг вартістю 35 грн. за кілограм, на загальну суму 321293 грн.

Відповідно до звітів комерційного агента ТОВ «Укрбджолпром», платіжних доручень ТОВ «Асканія-Пак» та даних виписки по рахунку, у ТОВ «Асканія-Пак» виникла заборгованість перед ТОВ «Укрбджолпром» за послуги у сумі 24833,63 грн.

Таким чином, за вирахуванням із суми 1126481,18 грн. вартості меду неналежної якості 321293 грн., суми заборгованості ТОВ «Асканія-Пак» за послуги комерційного агента 24833,63 грн. у розпорядженні ТОВ «Укрбджолпром» залишались грошові кошти ТОВ «Асканія-Пак» в сумі 780354,55 грн. із цільовим призначенням фінансування закупівлі сільськогосподарської продукції (меду бджолиного).

Директор ТОВ «Укрбджолпром» ОСОБА_7 , маючи умисел на розтрату ввіреного їй майна, а саме вищезазначених грошових коштів, отриманих від ТОВ «Асканія-Пак», достовірно знаючи, що відповідно до п.3.6 агентського договору отримані грошові кошти з призначенням платежу цільове фінансування закупівлі сільськогосподарської продукції (меду бджолиного) не можуть бути використані на інші цілі, зловживаючи службовим становищем, в період з 05.11.2015 року по 31.08.2016 року, знаходячись у м. Запоріжжі, на свій розсуд (у тому числі на господарські витрати, придбання товарів, оплату праці, повернення депозиту, транспортні послуги), розтратила вказані грошові кошти, завдавши ТОВ «Асканія-Пак» матеріальну шкоду на суму 780354,55 грн., що в 600 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Укрбджолпром», тобто будучи службовою особою, вчинила розтрату чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, тобто вчинила суспільно-небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 191 КК України.

Органом досудового розслідування до суду внесено клопотання, погоджене прокурором, про застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, оскільки згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 25.10.2017 року ОСОБА_7 підпадає під дію ст. 20 КК України, та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Задовольняючи клопотання слідчого, суд першої інстанції зазначив, що сукупність наведених обставин підтверджує наявність в діях ОСОБА_7 ознак суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, але за висновком судово-психіатричної експертизи остання підпадає під дію ст. 20 КК України та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що відсутній злочин проти власності у випадку, коли кошти, недостача яких встановлена, витрачались не на особисті потреби службової особи, яке їй було ввірене чи було у її віданні, чи на потреби інших осіб (родичів, близьких, керівництва), а на покриття виробничих витрат у широкому розумінні цього поняття. Виходячи із встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_7 , в період з 05.11.2015 року по 31.08.2016 року, знаходячись у м. Запоріжжі, розтратила грошові кошти, в сумі 780354,55 грн. на свій розсуд, а саме на господарські витрати, придбання товарів, оплату праці, повернення депозиту, транспортні послуги. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 ввірені їй кошти витрачалися не на особисті потреби, а на покриття виробничих витрат в широкому розумінні цього поняття, в діях ОСОБА_7 не вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Під час судового слідства не встановлено ні факту незаконного обернення коштів на свою користь, ні наявність прямого умислу, як обов`язкової складової складу злочину, спрямованого на заволодіння грошовими коштами та безпідставне обернення їх на свою користь. Таким чином вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, не доведена належними, допустимими та достатніми доказами як того вимагає закон.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; захисника адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та її законного представника ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Однак, ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Хурк проти Нідерландів» ві 19.04.1994 року, «Гарсія Руїс проти Іспанії» від 21.01.1999 року, «Кузнєцов та інші проти Росії» від 11.01.2007 року, «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003 року, «Татішвілі проти Росії» від 22.02.2007 року, «Хаджіанастасіу проти Греції» від 1992 року, «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року).

Таким чином, невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з клопотання про застосування заходів медичного характеру, ОСОБА_7 органом досудового розслідування інкримінувалося скоєння суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах.

В свою чергу, в обґрунтування висновку про доведеність, що ОСОБА_7 вчинила суспільно-небезпечне діяння, відповідальність за яке встановлена ч. 5 ст. 191 КК України, а саме розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, суд формально поклав докази, представлені стороною обвинувачення, лише перелічивши їх, однак аналіз та відповідну оцінку цим доказам не дав, не обґрунтував і не мотивував ухвалу в частині того, яким чином наведені докази, як кожний окремо, так і у своїй сукупності, вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні вказаного суспільно-небезпечного діяння. Крім іншого, суд взагалі не спростував доводи захисту та залишив їх без уваги на предмет причетності ОСОБА_7 до скоєння інкримінованого їй суспільно-небезпечного діяння.

При цьому, суд не усунув протиріччя між показами ОСОБА_7 і відомостями, які були зазначені судом як докази її вини, при тому, що остання вину у вчиненні інкримінованого їй суспільно-небезпечного діяння не визнавала та заперечувала проти задоволення клопотання з підстав відсутності події кримінального правопорушення. Пояснювала, що грошові кошти, які залишилися на розрахунковому рахунку ТОВ «Укрбджолпром», вона використала на господарські потреби підприємства, а саме на виплату зарплат, сплату податків, тощо. Вважала, що у даному випадку мають місце господарські відносини між ТОВ «Асканія-Пак» та ТОВ «Укрбджолпром», а тому відсутні підстави для притягнення її до кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим кримінальне провадження підлягає закриттю.

Суд першої інстанції фактично позбавив сторону захисту можливості доведеності своїх позицій, висловлюючи при цьому відповідні доводи стосовно відсутності події кримінального правопорушення, та не перевірив доводи сторони захисту щодо наявності в даному випадку цивільно-правових відносин.

Беручи до уваги виключно специфічні обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що право на захист зазнало такого обмеження, відповідно до якого ОСОБА_7 була позбавлена можливості скористатися справедливим судом, що суперечить положенням пунктів 1 та 3(d) статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Колегія нагадує, що гарантії, наведені в пункті 3(d) статті 6 Конвенції, є особливим аспектом права на справедливе судове слухання справи, яке наведено в пункті 1 цього положення, яке слід брати до уваги для того, щоб зробити будь-яку оцінку неупередженості провадження. Суд має розглянути кримінальне провадження в цілому, із урахуванням прав захисту та всіх учасників кримінального провадження.

Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У даному випадку суд апеляційної інстанції позбавлений можливості щодо перегляду ухвали суду першої інстанції через відсутність з боку сторони захисту клопотання про дослідження доказів, а отже і подальшої оцінки таких доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Отже, оскільки ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді, при дотриманні процедури такого розгляду, встановленої кримінальним процесуальним законом, необхідно урахувати наведене у цій ухвалі, при суворому дотриманні принципів верховенства права, безпосередності, змагальності, перевірити й інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі, дати належну оцінку усім наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту доказам, з обов`язковою їх мотивацією і обґрунтуванням, та ухвалити судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 , про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005828 від 16.12.2016 року за ч. 5 ст. 191 КК України, та застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4