Провадження № 1-кс/520/9676/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000629 від 03.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, прокуратурою області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000629 від 03.07.2019 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч.1 ст. 367 КК України, за фактами незаконного заволодіння нерухомим майном на території м. Одеса працівниками правоохоронних органів та невстановленими особами, вчинене в особливо великих розмірах.

В ході досудового розслідування встановлено, що 07.02.2019 під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 вилучено оригінал технічного паспорта на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 виданого на ім`я ОСОБА_5 , оригінал паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеські області від 04.07.2007, технічний звіт серії 314/18-ТЗ від 29.05.2018 та інші право установчі документи на дану будівлю.

Згідно наданої інформації головним управлінням ДМС в Одеській області від 04.06.2019 за № 5100.4.1-8126/51.1-19, паспорт на ім`я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 серія НОМЕР_1 виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеські області від 04.07.2007 втрачений 08.02.2013 (заява про втрату паспорта ОСОБА_5 ).

Водночас, технічний паспорт на громадський будинок (нежитлова будівля), що розташована за адресою АДРЕСА_2 , серії АЕ від 29.05.2018 виконано на замовлення ОСОБА_5 із зазначенням паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , який є недійсним.

В подальшому, 22.05.2018 КП «Реєстраційна служба Одеської області» на підставі вищевказаних документів зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_2 на ОСОБА_5 , про що свідчить номер запису про право власності за № 26305913 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Таким чином, невстановлені досудовим розслідуванням особи здійснили заволодіння нежитловою будівлею за адресою АДРЕСА_2 та які на сьогоднішній день мають право незаконно користуватись та розпоряджатись вказаним майном.

Прокурор звертається з клопотанням, обґрунтовуючи клопотання тим, що з метою забезпечення завдань кримінального провадження, позбавленням можливості відчуження майна до скасування арешту майна у встановленому порядку, недопущення зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слід накласти арешт на вказане вище майно.

Вказане клопотання, у зв`язку із реальною загрозою переоформлення об`єкта нерухомості на інших осіб, прокурор просить розглядати без виклику особи, у володінні якої знаходиться майно.

Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , існує сукупність достатніх підстав вважати, що він є об`єктом кримінально протиправних дій, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, на теперішній час існує реальна загроза щодо вчинення невстановленими особами протиправних дій відносно зазначеного об`єкта нерухомого майна, тому існує необхідність у його збереженні.

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість клопотання прокурора, наявність достатніх підстав вважати, що зазначений у клопотанні об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова 120/1, може бути об`єктом кримінально протиправних дій, в цілях забезпечення його збереження, виключення можливості відчуження, передачі майна, та забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, слідчий суддя приходить до що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про який йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Вказане клопотання, в цілях забезпечення арешту майна, так як існує загроза його переоформлення, відчуження, або інших незаконних реєстраційних дій, та досягнення дієвості кримінального провадження, слід розглянути без виклику власника майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000629 від 03.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367 КК України задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ..

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1