ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел. суду №11-кп/818/1717/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 646/8585/18-к
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 01.09.2006 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.187, ч.1 ст.357, 70, 69 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, штраф 510 гривень;
- 23.06.2011 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 16.02.2012 звільнений на підставі Указу ПВС СССР про амністію 08.07.2011;
- 30.09.2013 Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з відбуванням покарання строком на 1 рік;
- 11.11.2013 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
- 03.11.2014 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 19.12.2014 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;
- 26.01.2015 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі;
- 31.03.2015 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі;
- 26.05.2015 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі, 21.05.2018 звільнився з Холодногірської ВК Харківської області № 18, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.05.2018 звільнений від відбування покарання умовно достроково на 6 місяців 22 дні.
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано не відбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Вказаним вироком встановлено, що 30.10.2018 приблизно о 16-25 годині більш точний час в ході досудового розслідування встановити не сталося можливим, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 246, маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_8 , після чого шляхом ривку відкрито заволодів мобільний телефон ТМ «Leagoo м 5», який знаходився в руці останньої. Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4274 від 27.11.2018 складає 1062 гривень.
В апеляційні скарзі обвинувачений просить пом`якшити йому призначене покарання, оскільки вважає його занадто суворим. В обгрунтування такої вимоги посилається на неналежне врахування судом обставин, що пом`якшують покарання, а також на те, що він має матір похилого віку, сестру інваліда ІІ групи, брата інваліда І групи, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря нарколога з квітня 2015 року із діагнозом: «полінаркоманія, синдром залежності», щиро розкаявся.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, а також обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти власності, вчинив вказаний злочин у період умовно-дострокового звільнення від покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.05.2015 року, має матір похилого віку, сестру інваліда ІІ групи, брата інваліда І групи, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря нарколога з квітня 2015 року із діагнозом: «полінаркоманія, синдром залежності», щиро розкаявся. Тобто, враховуючи зміст висновків суду першої інстанції, що зазначені у мотивувальній частині вироку, об`єктивно враховано ті обставини, на які в своїй апеляційній скарзі посилається обвинувачений.
Відповідно до ст.66 КК України судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття.
Судом також встановлено та враховано, відсутність обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання.
Апеляційні доводи обвинуваченого, про зайву суворість призначеного покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 71 КК України, за відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо пом`якшення призначеного покарання - є безпідставними. Згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неврахування вищезазначених обставин обставин, повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та розмір покарання, за злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Більш того, вид та міра покарання, що обрані судом відповідають тяжкості вчиненого злочину. Покарання, призначене судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є мінімально можливим, передбаченого санкцією цієї частини ст. 186 КК України.

Отже, суд першої інстанції, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши відомості про особу обвинуваченого та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто призначене вироком суду першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
За таких обставин, апеляційну вимогу обвинуваченого про можливість пом`якшення призначеного покарання, з урахуванням наведених доводів, належить вважати безпідставною, оскільки вона має суто суб`єктивний характер та не ґрунтується на нормах КК та КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
За таких обставин, оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, внаслідок чого відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4