ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/1789/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3265/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , строком на 60 днів до 13 грудня 2019 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що існують ризики, передбачені п.1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; - випрадовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того суд вказав, що він вбачає наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу, прийняти нове рішення, яким змінити запобіжний захід на домашній арешт або особисте зобов`язання.

Зазначає, що районний суд не розглядав можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого.

Вказує, що мети переховуватися від суду та слідства у обвинуваченого немає, оскільки він вже знаходився у Чеській Республіці 7 років під вартою.

Про вплив на свідків також не можна говорити, оскільки ОСОБА_8 визнав вину, просить розглядати справу у спрощеному порядку у відповідності до положень ст. 349 КПК України.

Також наголошує, що суд не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має родину та постійне місце проживання.

Крім того, вказує, що внаслідок знаходження обвинуваченого під вартою, у нього погіршився стан здоров`я

Посилається на практику ЄСПЛ, згідно якої не можна без належних підстав утримувати особу під вартою.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, а саме за ч.2, 4 ст. 189, ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 353 КК України за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, зібраними під час досудового розслідування доказами.

При цьому колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_8 , який не працює, законних джерел заробітку не має, раніше не судимий.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до матеріалів провадження, злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а саме ч.2, 4 ст. 189, ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 353 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів. Такі злочини, зокрема вимагання вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало матеріальної шкоди потерпілому в особливо великих розмірах - носять підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 інкримінуються дії пов`язані з присвоєнням владних повноважень, злочини вчинялися групою осіб за попередньою змовою з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого.

Внаслідок вчинених злочинів, потерпілому завдані матеріальна шкода в особливо великих розмірах.

Не заслуговують на увагу доводи захисника, щодо відсутності ризику у обвинуваченого переховуватися від суду та/чи слідства, оскільки він вже перебував під вартою 7 років в Чеській Республіці.

Колегія суддів наголошує, що в разі визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, йому загрожує покарання до 12 років позбавлення волі, а отже з метою уникнути покарання яке належить відбувати реально, обвинувачений може переховуватися від суду.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, які інкримінуються ОСОБА_8 , наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді