Справа № 296/6496/19
Провадження № 1-кп/273/172/19
УХВАЛА
Іменем України

05 листопада 2019 року Колегія суддів Баранівського районного суду Житомирської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000011 від 09.01.2019 року, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слободище Бердичівського району Житомирської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

22.06.2016 Коростенським районним судом Житомирської області за ч. 5 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляді Баранівського районного суду перебуває кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого - тримання під вартою.

Прокурор клопоче про продовження тримання під вартою, оскільки ризики, що слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час.

Потерпілий ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора.

Адвокат та обвинувачений заперечили проти клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_7 просить змінити запобіжний захід обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, оскільки відпала потреба у такому суворому запобіжному заході як тримання під вартою. Дане пояснення обґрунтовує тим, що обвинувачений ніяким чином не перешкоджав встановленню істини у справі, має постійне місце проживання, щоб домашній арешт виконувався за цією адресою, одружений, має одну малолітню дитину, хворіє на важку хворобу класичну лімфому Ходжкіна, потребує лікування, є інвалідом 2 групи, ризики, що обвинувачений може вплинути на свідків, потерпілих чи знищити докази відсутні, один з потерпілих під час допиту його не взнає, прокурор не наводить жодних доказів, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Сама по собі тяжкість злочину не може бути підставою для продовження тримання під вартою, як і формальне посилання суду на існування ризиків для такого продовження, про що свідчать чисельні рішення Європейського суду з прав людини, які мають бути враховані судом.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника, вказав, що переховуватись не збирається, у нього поганий стан здоров`я, йому потрібно лікуватися, про що неодноразово наголошував, що його в СІЗО не лікують, а також зазначив, що має міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши думки прокурора, потерпілого, захисника та обвинуваченого, оцінивши досліджені на даний час у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу (як і при будь-якому застосуванні положень однієї Особливої частини кодексу, норми з іншої Особливої частини Кодексу підлягають застосуванню з врахуванням положень тієї Особливої частини, що регулює певну стадію).

Зокрема у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою обрано 23 лютого 2019 року, в подальшому в ході досудового розслідування та судового розгляду строк тримання під вартою продовжувався на два місяці. Востаннє ухвалою Баранівського районного суду від 20.09.19 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено до 19.11.19 року. При обранні запобіжного заходу у відповідності до вимог ст.ст. 176-178, 183, 194 КПК України враховувались дані особи, щодо якої вирішувалось питання про тримання під вартою, існуючі відповідно до тяжкості злочину та особи ризики, тощо. Судом було встановлено, що в своїй сукупності тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється обвинувачений, конкретні обставини кримінального правопорушення, а також суспільна небезпечність злочину, давали достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки ОСОБА_6 . Ухвали суду чинні.

При вирішенні клопотань щодо дії обраного стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу колегія суддів, враховує, що прокурор протягом розгляду справи судом, подав тотожне за змістом клопотання про продовження строку тримання під вартою вказаних обвинуваченого, не навівши, при цьому, нових обставин, які б підтверджували доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, навіть якщо такі ризики містилися в першому клопотанні про продовження строку тримання під вартою, прокурор не обґрунтував у наступному клопотанні та не надав доказів, що такі ризики продовжують існувати та виправдовують доцільність тримання обвинувачених під вартою. До такого ж висновку прийшов ЄСПЛ у справі «Ткачов проти України».

Також ЄСПЛ у справі «Мамедова проти Росії» визнав недопустимим використання тих же самих узагальнених формул і стереотипних формулювань при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а існуючий ризик зі спливом часу істотно зменшується. Тому для задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу необхідно чітко зазначити у судовому рішенні наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Однак нових ризиків чи підстав їх існування прокурор не наводить.

Колегія суддів також враховує, що клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно, в тому числі, містити посилання на ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст.199 КПК України, у клопотанні зазначається виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Зокрема, в обґрунтування ризику переховування, прокурор посилається на те, що з метою уникнення покарання ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки усвідомлює можливість засудження на певний строк.

Дане твердження повністю нівелює правову позицію, неодноразово викладену в рішеннях ЄСПЛ, зокрема у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року, в якій зазначено, що: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Крім цього, колегія суддів приходить до висновку що тягар доведення обставин, що свідчать на користь тримання під вартою, завжди несе держава, будь-які обставини, щодо доведеності або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення, оскільки на боці захисту завжди діє презумпція свободи, сформульована в ст. 29 Конституції та ст. 5 Конвенції.

Також, колегія суддів враховує те, що підчас розгляду даного кримінального провадження сторона обвинувачення відмовилася оголошувати вступну промову з посиланням на докази підтвердження наведених нею обставин.

В обґрунтування ризику впливу на свідків та потерпілих прокурор посилається на те, що на даний час не допитані ні свідки, ні потерпілі.

Щодо обґрунтованості прокурором зазначеного ризику, колегія суддів вважає, що прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_6 намагався здійснити чи здійснював такий вплив. Прокурор також не обґрунтував якою саме важливою інформацією щодо вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину, володіють потерпілі та свідки. Прокурор не позбавлений можливості ініціювати питання про застосування заходів безпеки щодо свідків чи потерпілих.

В обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурор посилається на те, що обвинувачений в період іспитового строку на шлях виправлення не став, необхідних висновків не зробив та знову вчинив умисний злочин.

Щодо обґрунтованості прокурором зазначеного ризику, колегія суддів приймає до уваги те, що після засудження за першим вироком обвинувачений ОСОБА_6 одружився, його дружина народила дитину та він має постійне місце проживання і реєстрацію, а тому спростовує посилання прокурора на те, що обвинувачений не став на шлях виправлення.

Враховуючи вищевикладене та зазначені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що прокурорами недостатньо доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1ст. 177 КПК України.

Тому, приймаючи до уваги тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, нових ризиків чи підстав їх існування прокурор не наводить, і водночас враховуючи що у нього є міцні соціальних зв`язки в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини, погіршення стану його здоров`я та необхідність лікування у медичній установі, суд вбачає підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт зі застосуванням спецзасобу електронного браслету.

При обранні виду запобіжного заходу, що має бути обраний обвинуваченому, суд враховує положення ст.ст. 176, 178 КПК України та, приймаючи до уваги наявність підстав, передбачених ст.ст. 180, 181, 182 КПК України, обирає обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з встановленням обвинуваченому обов`язків, передбачених у ст. 194 КПК України.

Крім того суд вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до Житомирського міського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Житомирській області.

Згідно ст. 181 ч. 4 КПК України орган національної поліції зобов"язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 331, 369, 372, 176-183, 194, 199, 202 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою залишити без задоволення.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слободище Бердичівського району Житомирської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів, тобто до 04.01.2020 року, включно, із застосуванням спецзасобу електронного браслету, з вилученням закордонного паспорту при наявності, та покладенням обов`язку з`являтися до суду за кожною вимогою.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 носити електронний засіб контролю.

Звільнити, негайно, обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти із зали суду.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 негайно прибути до місця відбування визначеного судом запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Виконання ухвали стосовно ОСОБА_6 покласти на Житомирський міський відділ поліції Головного Управління Національної Поліції в Житомирській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі ДУ „Житомирська УВП (№ 8)".

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту здійснює прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Житомирської області, який має право клопотати про зміну міри запобіжного заходу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту вручення її копії до Житомирського апеляційного суду.

Головуючий - суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3