Дата документу 12.06.2019 Справа № 335/5330/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/501/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/5330/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2019 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 липня 2019 року включно.

Встановлено ОСОБА_8 заставу в розмірі 156 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 299676 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

Після внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернулась до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному 27.08.2018 року за №000240.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збуту психотропних речовин, не пізніше серпня 2018 року організував стійку злочинну групу, до складу якої залучив свого брата ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та невстановлених слідством осіб.

Спільно з зазначеними особами ОСОБА_10 у період з серпня 2018 по 19 березня 2019 року систематично, незаконно, придбав, перевозив, зберігав з метою збуту та збував психотропні речовини - метамфетамін.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», метамфетамін відноситься до психотропних речовин, обіг якої обмежено.

Не пізніше серпня 2018 року ОСОБА_10 , достовірно знаючи про те, що психотропна речовина - метамфетамін користується великим попитом в середовищі наркозалежних осіб, з метою наживи від її збуту, прийняв рішення виготовляти дану психотропну речовину, з метою її подальшого збуту на території м. Запоріжжя.

Крім того, для реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на отримання прибутку від незаконного збуту психотропних речовин, ОСОБА_10 , діючи умисно, при невстановлених обставинах підшукував невстановлених слідством осіб, у яких закуповував прекурсори, за допомогою яких виготовляв психотропну речовину - метамфетамін.

На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_10 , не пізніше серпня 2018 року, усвідомлюючи неможливість самостійно реалізувати свої незаконні наміри, повідомив свого брата ОСОБА_11 про свій злочинний план і запропонував спільно з ним займатися незаконною діяльністю, пов`язаною з виготовленням та збутом психотропної речовини - метамфетамін в середовищі своїх знайомих, отримуючи від цього наживу.

У цей же період ОСОБА_10 , продовжуючи формувати склад організованої групи, діючи узгоджено та разом з ОСОБА_11 , повідомив про злочинний намір своїх знайомих ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та невстановлених слідством осіб.

При цьому ОСОБА_10 , схиляючи ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та невстановлених слідством осіб до вчинення злочину, роз`яснив їм порядок виготовлення та збуту психотропних речовин, отримуючи при цьому значний прибуток, тим самим порушив у них рішучість здійснювати даного роду незаконну діяльність.

Заручившись підтримкою зазначених осіб, що виразилася у згоді кожного займатися незаконним збутом психотропної речовини - метамфетамін, ОСОБА_10 організував стійку та згуртовану злочинну групу.

Таким чином ОСОБА_10 , будучи організаторами злочину, підшукав і залучив до його вчинення осіб, що поділяють його погляди та прагнуть до збагачення шляхом вчинення злочинних дій.

Також ОСОБА_10 та інші співучасники розробили детальний план скоєння злочину, а саме: закуповувати прекурсори для виготовлення психотропної речовини, безпосередньо виготовляти психотропну речовину - метамфетамін, збувати метамфетамін нарко залежним особам на території м. Запоріжжя.

Крім того, ОСОБА_10 , як організатор злочинної групи, вказав ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та невстановленим слідством особам збувати метамфетамін виключно перевіреним особам, що унеможливить їх викриття правоохоронними органами.

Для виготовлення психотропних речовин ОСОБА_10 , діючи узгоджено з іншими співучасниками, пристосував будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яку орендував за усною домовленістю.

Призначені для збуту психотропні речовини ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 , незаконно перевозили у квартиру АДРЕСА_2 , та у квартиру АДРЕСА_3 , де зберігали та збували їх за вказаними адресами, а також у різних місцях м. Запоріжжя.

Узгодивши між собою план злочинних дій, співучасники розподілили між собою ролі та у подальшому діяли спільно та узгоджено між собою для досягнення загальної злочинної мети. Таким чином, приблизно не пізніше серпня 2018 року під керівництвом ОСОБА_10 зазначені особи попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для незаконного виготовлення, зберігання, перевезення з метою та збуту психотропних речовин, об`єднані єдиним планом, з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Будучи організатором злочинної групи, ОСОБА_10 здійснював загальне керівництво групою, даючи вказівки іншим співучасникам про необхідність здійснення конкретних дій, спрямованих на досягнення загального злочинного плану, а також підшукував джерела придбання прекурсорів, за допомогою яких виготовляв психотропну речовину - метамфетамін, збував її, організовував, контролював і підтримував незаконне придбання, зберігання, перевезення та збут психотропних речовин іншими членами організованої групи.

З метою уникнути кримінальної відповідальності та викриття організованої ним незаконної діяльності співробітниками правоохоронних органів, ОСОБА_10 , діючи узгоджено з іншими співучасниками злочинної групи, виробляв систему збуту психотропних речовин на території м. Запоріжжя.

Крім цього, ОСОБА_10 , діючи згідно відведеної собі ролі, підшукував осіб, які страждають наркотичною залежністю, приймав замовлення від останніх на необхідну кількість психотропних речовин, визначав місце і час зустрічі, після чого збував їх.

На виконання свого протиправного умислу, спрямованого на вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, ОСОБА_10 одноосібно приймав рішення про вартість і кількість психотропних речовин які збувалися, розподіляв між ними прибуток, отриманий від злочинної діяльності.

При цьому, ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та невстановлені слідством особи, будучи активними учасниками організованої злочинної групи, відповідно до плану і відведеним їм ролям, виконували конкретні дії, спрямовані на досягнення спільної злочинної мети, а також брали безпосередню участь у скоєнні злочинів.

Так, ОСОБА_11 , діючи за вказівкою ОСОБА_10 , допомагав останньому систематично виготовляти психотропну речовину - метамфетамін у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Будучи активним учасником організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та невстановлені слідством особи виконувала конкретні дії, спрямовані на реалізацію загальної злочинної мети, а саме: отримували від ОСОБА_10 виготовлену ним та ОСОБА_11 психотропну речовину, перевозили метамфетамін до місць свого тимчасового або постійного мешкання, де фасували його невеликими дозами у крафт-пакети, підшукували канали збуту психотропних речовин у м. Запоріжжі, після чого збували метамфетамін серед своїх знайомих, які страждають наркотичною залежністю.

Таким чином, співучасники організованої групи створили злочинну схему з незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення та збуту психотропних речовин на території м. Запоріжжя.

Отримані в результаті вказаної незаконної діяльності грошові кошти співучасники розподіляли між собою на власний розсуд і в залежності від суми, яку отримано в кожному конкретному випадку від збуту психотропних речовин.

Для забезпечення зв`язку під час підготовки та скоєння злочинів, члени злочинної групи використовували наявні у них мобільні телефони з різними операторами мобільного зв`язку, за допомогою яких передавали необхідну інформацію, погоджували і координували свої дії, а саме: повідомляли один одному інформацію про кількість наркотику, необхідного для збуту клієнту, його вартість, місце і час зустрічей.

З метою конспірації протиправних дій та уникнення кримінальної відповідальності, учасники організованої ОСОБА_10 злочинної групи під час розмов по мобільному зв`язку використовували умовні назви психотропних речовин.

Призначені для збуту наркотичні засоби і психотропні речовини, співучасники злочинної групи незаконно зберігали в наступних місцях: за місцем мешкання ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_3 , та за місцем мешкання ОСОБА_12 у квартирі АДРЕСА_2 .

Таким чином, під керівництвом ОСОБА_10 зазначені особи попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для незаконного збуту психотропних речовин, об`єднані єдиним планом, з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого усім учасникам групи.

З метою конспірації протиправної діяльності, співучасники пакували психотропні речовини в поліетиленові пакети невеликих розмірів, щоб їх без зусиль можна було приховати у кишенях одягу.

Щоб уникнути кримінальної відповідальності члени організованої ОСОБА_10 злочинної групи збували психотропні речовини тільки знайомим особам, які систематично споживають наркотики і не зацікавлені у викритті їх злочинної діяльності. Тим же особам, які не викликали у співучасників довіри, а також у момент ймовірної небезпеки припиняли незаконну діяльність, а психотропні речовини не збували під приводом їх відсутності.

Крім того, співучасники залишали особам, що вживають психотропні речовини, номери своїх мобільних телефонів для того, щоб останні могли зателефонувати їм та дізнатися, де вони в цей момент знаходяться, а також чи є у них у продажу психотропні речовини.

Діючи таким чином, ОСОБА_10 та інші співучасники організованої ним злочинної групи збільшували число клієнтури, а відповідно і кількість психотропних речовин, які вони збували.

Учасники організованої групи впродовж усієї злочинної діяльності інформували один одного про злочини, які готувалися, під час вчинення яких діяли з розподілом ролей за заздалегідь розробленим планом та схваленому усіма учасниками групи, при цьому усі співучасники усвідомлювали, що дії кожного з них є невід`ємною частиною загального обсягу дій при скоєнні злочинів.

Виконавши усі підготовчі дії та розподіливши між собою ролі, члени злочинної групи розпочали реалізацію свого злочинного плану.

Так, 18.01.2019 ОСОБА_13 , який був залучений для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, діючи за інструкцією ОСОБА_12 , перерахував через банківський термінал, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , грошові кошти у сумі 695 грн. на зазначений йому банківський рахунок.

Після чого о 12:25 годині 18.01.2019 ОСОБА_12 , знаходячись на балконі своєї квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, у складі організованої ОСОБА_10 злочинної групи, з відома ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та невстановлених слідством осіб, збув ОСОБА_13 два полімерні зіп-пакети з кристалічною речовиною білого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 7-146 від 28.01.2019, у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфітамін, масою 0,1348 г.

Крім цього, 18.02.2019 о 12:20 год. ОСОБА_12 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів у складі організованої ОСОБА_10 злочинної групи, з відома ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та невстановлених слідством осіб, знаходячись біля пам`ятнику Т-34 по вул. А. Чабаненка у м. Запоріжжя за грошові кошти в сумі 800 грн. збув залученому для проведення оперативної закупки ОСОБА_13 два полімерні зіп-пакети з кристалічною речовиною білого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 7-326 від 07.03.2019, у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфітамін, масою 0,1093 г.

Також, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 21.02.2019 о 14:30 год. ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, у складі організованої ОСОБА_10 злочинної групи, з відома ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановлених слідством осіб, знаходячись біля буд. № 149 по пр. Соборному у м. Запоріжжі, за грошові кошти в сумі 800 грн. збув залученому для проведення оперативної закупки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , два полімерні зіп-пакети з кристалічною речовиною білого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 7-361 від 26.02.2019, у своєму складі містять психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфітамін, масою 0,125 г. та 0,134 г. відповідно.

Крім того, 06.03.2019 о 14:10 год. ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у складі організованої ОСОБА_10 злочинної групи, з відома ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановлених слідством осіб, знаходячись на узбіччі проїзної частини по вул. Незалежної України, навпроти буд. № 53 у м. Запоріжжі, за грошові кошти в сумі 1600 грн. збув залученому для проведення оперативної закупки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чотири полімерних зіп-пакети з кристалічною речовиною білого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 7-448 від 18.03.2019, у своєму складі містять психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфітамін, масою 0,132 г., 0,112 г., 0,134 г., та 0,122 г. відповідно.

Також, 30.01.2019 о 19:55 год. ОСОБА_10 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у складі організованої ним злочинної групи, з відома ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та невстановлених слідством осіб знаходячись біля будинку № 49 по пр. Соборному в Запоріжжя, за грошові кошти в сумі 6000 гривень, збув залученому для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ОСОБА_14 , один полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 7-208 від 07.02.2019, у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфітамін, масою 3,0109 г.

Крім цього, ОСОБА_10 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у складі організованої ним злочинної групи, з відома ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та невстановлених слідством осіб, знаходячись у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно, виготовив психотропну речовину - метамфетамін, яку ОСОБА_10 у подальшому зберігав при собі з метою збуту.

Так, 19.03.2019, в період часу з 10:11 години до 14:50 години в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виявлено та вилучено кристалічну речовину сірого кольору, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 7-499 від 20.03.2019, у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфітамін, масою 6,7396 г, що є великим розміром, яку ОСОБА_10 заздалегідь розробленому плану зберігав з метою подальшої розфасовки та збуту.

Як встановлено органом досудового розслідування, своїми умисними діями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_8 вчинили злочин, передбачений ч.3 ст.307 КК України, а саме незаконне виготовлення, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинені повторно, організованою групою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказані обставини, підвищена суспільна небезпечність злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , дані про особу підозрюваного дають підстави для висновку, що заявлені ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не зменшилися. Враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, а також доведеність слідчим та прокурором під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам, які доведені та не зменшилися, а також те, що досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не може бути закінченим, тому клопотання слідчого про продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник, не погоджуючись із рішенням слідчого судді, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст.199 КПК України слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням менш ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Із клопотанням про поновлення строку ані слідчий, ані прокурор до суду не звертались, та рішення про поновлення цього строку слідчим суддею не приймалось. Таким чином, клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою подано слідчим з порушенням процесуального строку, та незаконно розглянуто слідчим суддею без прийняття відповідного рішення про його поновлення.

Вважає, що ухвала про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 не містить належного обґрунтування прийнятого рішення. Вона повинна містити виклад обставин, які свідчать про те. що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Зазначених вимог кримінального процесуального закону слідчий суддя не дотримався. Ухвала про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 фактично є формальним копіюванням клопотання слідчого, існування ризиків, визначених ст.177 КПК України, у якому ґрунтуються лише на припущеннях. В ухвалі взагалі не зазначені докази існування ризиків або продовження їх існування, які б давали підстави для прийняття рішення про продовження тримання ОСОБА_8 під вартою.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

За змістом ст.199 КПК України, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зі змісту ухвали слідчого судді випливає, що під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 виконані вимоги ст.199 КПК України. Вирішуючи питання про продовження виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя виклав обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, встановив достатність доказів, що свідчать про наявність обставин, про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді і вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, при цьому, не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки, на переконання колегії суддів, доводи захисника є необґрунтованими.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, вислухана думка прокурора, захисника, слідчого, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності.

Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.199 КПК України, слідчий суддя дослідив обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, та встановив, що для завершення розслідування у справі необхідно виконати ряд процесуальних дій, а саме: закінчити слідчі дії, спрямовані на збирання доказів по кримінальному провадженню, отримати висновки проведених судових експертиз та призначити додаткові експертизи, виконати вимоги ст.290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вручити їх підозрюваному та його захиснику, розсекретити матеріали проведення негласних слідчих дій, виконати які не виявилося за можливе, у зв`язку зі складністю справи та великим обсягом процесуальних дій.

Слідчим суддею встановлені об`єктивні обставини, які унеможливлювали закінчення досудового розслідування до спливу строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, тому посилання апелянта на затягування досудового розслідування є безпідставні.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики не зменшились та існують на даний час.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, на яке послався слідчий суддя, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя перевірив доводи клопотання слідчого щодо існування обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися. Такими обставинами обґрунтовано визнано те, що ОСОБА_8 на даний час підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що в свою чергу вказує на наявність ризику переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, стороною обвинувачення доведена об`єктивна необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Слідчий суддя, відповідно до вимог ст.178 КПК України, врахував дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше судимий за вчинення умисного злочину, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив злочин в період випробувального терміну, та свідчить про те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також ОСОБА_8 не одружений, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Посилання захисника щодо відсутності ризику знищення, приховування або спотворення будь-яких речей чи документів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до клопотання слідчого, на теперішній час органами досудового розслідування не в повній мірі задокументовано, зафіксовано та викрито діяльність ОСОБА_8 пов`язану з підозрою, що свідчить про наявність вказаного ризику.

Також є необґрунтованими посилання захисника щодо відсутності ризику незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження. Враховуючи тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, які свідчать про можливий незаконний вплив на свідків та учасників кримінального провадження, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді, тому на цей час ризик існує.

Колегія суддів вважає, що посилання захисника на відсутність заявлених ризиків не відповідає дійсності, оскільки існування цих ризиків перевірялося і під час обрання підозрюваному вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, які на теперішній час не зменшились і не перестали існувати.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, є правильним висновок слідчого судді і про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваний матиме можливість впливати на свідків, спілкуватися з іншими підозрюваними та особами, причетними до скоєння цього злочину, що може унеможливити встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Доводи захисника про те, що клопотання слідчого подано до районного суду з порушенням процесуального строку, передбаченого ст.199 КПК України, оскільки клопотання було подано менш ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали, апеляційний суд не приймає до уваги через наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Дійсно слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 16 травня 2019 року, строк дії попередньої ухвали слідчого судді закінчувався 17 травня 2019 року, тобто менш ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Разом з цим, частиною 4 статті 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Крім того, порушення слідчим строку звернення з відповідним клопотанням не спростовує правильність висновків слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Посилання апелянта на порушення права підозрюваного на захист у зв`язку з тим, що в судовому засіданні не приймав участь його основний захисник не заслуговують на увагу. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що захисник ОСОБА_7 завчасно був повідомлений про день та час розгляду справи, але під час телефонної розмови повідомив, що перебуває за межами м. Запоріжжя, що свідчить про затягування судового розгляду. Оскільки розгляд таких клопотань проводиться в стислий проміжок часу, слідчим ОСОБА_9 для розгляду клопотання був залучений адвокат з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_15 , що не суперечить положенням ч.1 ст.53 КПК України, згідно із якою слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, участь якого є обов`язковою, а завчасно повідомлений захисник не може прибути в судове засідання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що слідчий суддя в цілому обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 липня 2019 року включно, з визначенням застави в розмірі 156 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 299676 гривень, - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4