ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/202/19 Номер провадження 11-кп/814/705/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
представника установи ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 4.03.2019,-
ВСТАНОВИЛА:

4.03.2019 Полтавським районним судом Полтавської області в задоволенні подання Державної установи "Крюковська виправна колонія (№29)" ( далі ДУ) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, освіта середня, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, засудженого 4.03.2015 Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст. 156 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

3.03.2016 Менським районним судом Чернігівської області згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 26.12.2014 по 5.04.2015 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Приймаючи таке рішення суд зазначив, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці за весь період відбування покарання, не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений, посилаючись на те, що він працевлаштований, до праці відноситься сумлінно, відбув 2/3 призначеного покарання, має позитивні характеристики та незадовільний стан здоров`я, являється ліквідатором аварії на ЧАЄС, є людиною у віці, просить скасувати ухвалу суду та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, засудженого в підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення та думку представника колонії про виправлення засудженого ОСОБА_7 і можливість застосування щодо нього умовно-дострокове звільнення, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі .

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Так, ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений 04.03.2015 Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст. 156 КК України, а саме, за вчинення розпусних дій щодо малолітніх осіб на 5 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
03.03.2016 Менським районним судом Чернігівської області, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 зараховано в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення із 26.12.2014 по 05.04.2015 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Початок строку покарання ОСОБА_7 з 26.12.2014, кінець строку покарання 15.09.2019 (а.м. п. 1).
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 26.12.2014.
З 26.12.2014 ОСОБА_7 перебував в СІЗО м. Полтава. За час перебування покарання характеризувався наступним чином: розпорядку дня дотримувався, але двічі допустив порушення режиму тримання, за що був двічі поміщений до карцеру. Заохочень не мав.
З 11.06.2015 перебував в Державній установі «Менська виправна колонія (№ 91)». Був працевлаштований прибиральником у відділенні, до праці ставився сумлінно, проявляв розумну ініціативу, характеризується позитивно, дотримується норм , які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений два рази. Стягнень не мав.
З 12.06.2017 відбуває покарання в державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)».
Згідно характеристики засудженого, наданої начальника відділення соціально-психологічної служби ДУ «Кременчуцька виправна колонія №69» ОСОБА_10 погодженої начальником відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_11 затвердженої виконуючого обов`язків начальником Державної установи «Кременчуцька виправна колонія №69» ОСОБА_12 від 23.01.2019, засуджений ОСОБА_7 працевлаштований робітником дільничної бригади виробництва установи, за допомогу під час проведення ремонтів був заохочений три рази, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості, дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи, утримує в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, до виконань передбаченим законом вимог персоналу установи ставиться задовільно, самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення, відвідує заплановані заходи».

Згідно до статті 110,112,113 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує доброзичливі родинні зв`язки шляхом телефонних розмов, отримує посилки.

Вину у вчиненому злочині визначає, покарання вважає справедливим.

Рішенням комісії Державної установи «Менської виправна колонія № 91» від 31.05.2016, 30.06.2016 до засудженого не застосовано ст.ст.100,101 КВК України.

Відповідно до рішення комісії Державної установи «Менської виправна колонія № 91» від 15.09.2016 до засудженого застосовано ст.100,101 КВК України.

Згідно рішення комісії Державної установи «Менської виправна колонія № 91» від 31.03.2017 засуджений не став на шлях виправлення та не заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України.

Рішенням комісії Державної установи «Крюковська виправна колонія №29» від 22.01.2018 засуджений не став на шлях виправлення та не заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання на профілактичному обліку в установі не перебував.

Після звільнення має намір проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_7 та матеріалів його особової справи вбачається, що за відбування покарання він мав два стягнення, яке застосовано до нього 7.05.2015 та 18.05.2015 під час тримання у СІЗО, а саме поміщення до карцеру на 10 діб, які погашені; має 4 заохочення, які застосовувались до нього 9.08.2016, 8.07.2017 за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 13.07.2018 та 23.11.2018 за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки встановлених Кримінально виконавчим кодексом України та Правилами внутрішнього розпорядку, а також дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Як вбачається із характеристик на засудженого ОСОБА_7 від 30.05.2016, 30.06.2016, 15.09.2016, 17.03.2017, 31.03.2017 останній характеризується посередньо, після отримання заохочення та позитивного розгляду по ст.ст. 100,101 КВК України до виконання покладених на нього обов`язків почав відноситися байдуже, потребував постійного контролю з боку представників адміністрації ( а.о.с. 43,48,60,64,69 ).
Даний факт також підтверджується витягами із протоколів засідань комісії Менської виправної колонії від 30.06.2016 №13 та від 31.03.2017 № 6, Крюковської виправної колонії № 29 від 22.01.2018 № 2, згідно яких вбачається, що засуджений не став на шлях виправлення в зв`язку із чим йому було відмовлено у заміні умов тримання, заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, застосуванні умовно-дострокового звільнення (а.о.с 46,67,87).
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції правильно врахував дані про поведінку і ставлення до праці ОСОБА_7 за весь час відбування покарання останнього, а саме: з 26.12.2014 по березень 2019 року ОСОБА_7 відбуває покарання і за цей час мав 2 стягнення (поміщення до карцеру), які погашені та всього 4 заохочення (9.08.2016, 8.07.2017, 13.07.2018 та 23.11.2018).

Окрім цього, колегія суддів враховує, те що засуджений ОСОБА_7 працевлаштований з 2.07.2015 з власної ініціативи виконував обов`язки прибиральника відділення №2. 20.01.2017 ОСОБА_7 звільнився за власним бажанням. З липня 2017 по березень 2019 був працевлаштований у Державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально виконавчої служби України №29», до праці відноситься сумлінно, відбув 2/3 призначеного покарання, має позитивні характеристики, являється ліквідатором аварії на ЧАЄС, є людиною у віці, проте на правильність рішення це не впливає, оскільки головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення за весь час відбування покарання, а не за час який передує звільненню.
Доводи засудженого про його незадовільний стан здоров`я, є необґрунтованими, оскільки, матеріали особової справи не місять таких даних і наявність захворювань не є достатньою підставою для умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376,405, 407 КПК України колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 4.03.2019 щодо ОСОБА_7 - без змін.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4