КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2.,

суддів - ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

секретаря - ОСОБА_5.,

за участю:

адвоката, який діє в

інтересах підозрюваного

ОСОБА_1. - ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_1. - ОСОБА_6. на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000269 від 28.11.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.209, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365-2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

14 листопада 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000269 від 28.11.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.209, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365-2 КК України, а саме: на майно, тимчасово вилучене 16.10.2019 року під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_1.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, перелік якого наведений в клопотанні. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на врахування правової кваліфікації кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, та існування необхідності його збереження як речового доказу.

На вказану ухвалу захисник підозрюваного ОСОБА_1. - ОСОБА_6. подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій не погоджується з ухвалою слідчого судді, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки в порушення ч.3 ст.170 КПК України судом не вказано підстав вважати тимчасово вилучене майно таким, що відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, та не зазначено переліку майна на яке накладається арешт. Наголошує, що прокурором в клопотанні не наведено жодної аргументації, яким чином вилучені документи стосуються обставин кримінального провадження. Крім того, апелянт звертає увагу, що клопотання про арешт майна надійшло до суду 14.11.2019 року, а ухвала постановлена 18.11.2019 року, тобто слідчим суддею пропущено строк розгляду клопотання, передбачений ч.6 ст.173 КПК України. Тому, просить скасувати ухвалу від 18 листопада 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- адвоката ОСОБА_6., який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.209, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365-2 КК України, а відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1. за адресою: АДРЕСА_1 та вилучено документи, які є матеріальними об'єктами, що містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та в подальшому, відповідно до постанови слідчого від 17.10.2019 року, вилучені документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість зазначеного майна матеріальними об'єктами, що містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об'єктивні підстави вважати вилучене майно матеріальними об'єктами, яке було знаряддями вчинення кримінальних правопорушень, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки слідчим доведено, що вилучене в ході обшуку майно, відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою його арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об'єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вилучене майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_1. - ОСОБА_6. слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_1. - ОСОБА_6., залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000269 від 28.11.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.209, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365-2 КК України, а саме: на майно, вилучене під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_1., залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4