У Х В А Л А

"15" серпня 2019 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
проводячи судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 24 травня 2000 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 140 ч. 2 ст. 206, ст. 42 (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі. Звільнений 15 червня 2001 року за вироком Полтавського районного суду Полтавської області на підставі ст. 52 КК України (в редакції 1960 року) умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 17 діб;
2) 25 січня 2002 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 125, ст. 386, ч. 70, ст. 71 до 2 років 4 місяців 17 днів позбавлення волі. Звільнений 03 грудня 2003 року по відбуттю строку покарання.
3) 25 квітня 2005 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
4) 29 квітня 2005 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 20 грудня 2006 року за постановою Березанського міським судом Київської області рахувати засудженим за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 , ст. 70 до 4 років позбавлення волі. Звільнений 10 жовтня 2007 року по вироку Березанського міського суду Київської області на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 місяці 3 дні;
5) 24 липня 2008 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 4 ст. 187, ст. 69, ст. 71 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 04 червня 2013 року по вироку Вінницького районного суду Вінницької області на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк1 рік 6 місяців;
6) 10 лютого 2014 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
7) 30 квітня 2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі;
8) 02 червня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі;
9) 18 грудня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 Кк України до 1 року 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати покарання до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2014 року і призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі;
10) 18 грудня 2014 року Березанським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі. Зарахувати строк з 04 грудня 2013 року по 12 березня 2014 року, з 19 березня 2014 року по 21 серпня 2014 року, з 18 грудня 2014 року по 20 січня 2015 року з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі звільнений 22 лютого 2018 року по відбуттю строку покарання.
Крім того до суду скеровані наступні обвинувальні акти:
1) 18 червня 2018 року до Білоцерківського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України внесеного до ЄРДР № 0002001 від 25 квітня 2018 року
2) 21 лютого 2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187, 297 КК України внесеного до ЄРДР № 0002222 від 09 травня 2018 року;
3) 31 січня 2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України внесеного до ЄРДР № 0000047 від 04 січня 2019 року;
у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньо - технічною освітою, розлученого, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого зі слів останнього за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 06 листопада 1990 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року позбавлення волі, в силу ст. 25 КК України (в редакції 1960 року) засуджений умовно-достроково з обов`язковим залученням до праці. 24 травня 1991 року повернений в місця позбавлення волі на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя на строк 11 місяці, звільнений 21 березня 1992 року по відбуттю строку покарання;
2) 19 липня 1995 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 81, ст. 44, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 15.09.1997 року на підставі ст. 5 ЗУ «Про амністію» від 26 червня 1997 року;
3) 13 серпня 1999 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України (в редакції 1960 року) звільнений від відбуття покарання на іспитовий строк терміном 2 роки;
4) 04 грудня 2012 року Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання на іспитовий строк терміном 2 роки;
5) 25 червня 2004 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 129, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі. В силу ст. 71 КК України додане не відбуте покарання від 04 лютого 2002 року та враховано 8 років 6 місяців позбавлення волі. По визначенню Апеляційного суду м. Києва від 14 жовтня 2004 року вирок відмінено на додатковий розгляд. Засуджений Голосіївським районним судом м. Києва 12 грудня 2005 року за ч. 2 ст. 121, ст. 69, ч. 1 ст. 129, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі в силу ст. 71 КК України зараховано покарання по вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2002 року строком на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;
6) 31 січня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт;
7) 02 березня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до арешту строком на 3 місяці 12 діб;
8) 20 липня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 121, ст. 71 КК України до 6 місяців арешту.
Крім того до суду скеровані наступні обвинувальні акти:
1) 27 вересня 2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 1рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання строком на 1 рік;
2) 30 листопада 2018 року до Білоцерківського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України внесеного до ЄРДР №0002725 від 15 червня 2018 року
3) 08 лютого 2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду направлено обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості щодо ОСОБА_6 за ознаками злочинів передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України внесеного до ЄРДР №0000271 від 31 січня 2019 року, за ч.2 ст.185 КК України -
у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

в провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

До обвинувачених застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 16 серпня 2019 року.

Завершити судовий розгляд обвинувального акта до вказаної дати не вбачається за можливе.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор просила продовжити застосування щодо обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, посилаючись на те, що продовжують існувати ризики передбачені п. 1-5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник та обвинувачені просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що немає ризиків, які дозволяють надалі застосовувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, захисник ОСОБА_4 знов зазначала, про поганий стан здоров`я ОСОБА_6 , який потребує лікування, що унеможливлює його перебування у місцях позбавлення волі.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у Кодексі передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ст.ст. 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1, 2 ст. 194 КПК України).

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Суд зазначає, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 5 років, не мають реєстрації місця проживання, офіційно не працевлаштовані, немають постійного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, ОСОБА_6 негативно характеризується за місцем проживання, не оттяжені сімейними обов`язками.

Суд вважає, що ризики того, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 можуть переховуватись від суду, адже не мають міцних соціальних зв`язків, можуть вчинити інші правопорушення.

Обраний відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, що є раніше неодноразово судимі, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються.

Суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаний із триманням під вартою, у тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому вважає за необхідне продовжити йому строк тримання під вартою на 60 днів.

За викладених обставин в клопотанні захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 на домашній арешт слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року.

Отже, ухвала про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 350, 371, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін - у виді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу на 60 днів - до 13 жовтня 2019 року включно.
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін - у виді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу на 60 днів - до 13 жовтня 2019 року включно.
Клопотання захисника ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали проголошено 19 серпня 2019 року, о 8 годині 50 хвилин.
Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіОСОБА_1