Провадження № 1-кс/520/8798/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження за №500001197 від 24.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що в період з 22.05.2018 приблизно з 23.00 годин до 23.05.2018 до 11.00 годин невстановлені особи, використовуючи спеціальне обладнання, знаходячись за адресою: м. Одеса пр.Шевченка, 8/8, незаконно заволоділи транспортним засобом «Toyota» державний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_7 , спричинивши йому своїми діями матеріальну шкоду на загальну суму 400.000 гривень.

Під час розслідування керуючись ст. 236 КПК України щодо виконання ухвал про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, з метою збереження та недопущення знищення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також фіксації вчинення кримінальних правопорушення останнім, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження, 04.07.2019 проведено обшуки за місцем проживання осіб, які ймовірно причетні до скоєння зазначеного та аналогічних злочинів, їх родичів, транспортних засобах які знаходяться в їх користуванні.

Так, в ході проведення обшуку за місцем проживання: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено зазначені у клопотанні речі та документи.

Враховуючи, що вилучені речі та документи є об`єктом кримінального правопорушення та зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, тому мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Слідчий в судовому засіданні подане клопотання підтримала у повному обсязі.

Представник власника майна в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про арешт майна, зазначивши, що ОСОБА_8 про підозру не повідомлено, останній не є обвинуваченим, а також особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Відтак, правові підстави для накладення арешту на його майно відсутні, а тому, в задоволенні клопотання просила відмовити.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З долучених до клопотання матеріалів вбачається наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Зокрема, з поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом «Toyota», д/н НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_7 .
Так, 04.07.2019 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , який ймовірно може бути причетним до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Враховуючи, що досудове розслідування здійснюється за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 , при цьому в ході проведення обшуку було вилучено посвідчення водія, копія паспорту та копія ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_7 , слідчий суддя приходить до переконання про відповідність такого майна критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки останнє могло бути набуте кримінально протиправним шляхом.
Крім того, як вбачається з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 07.06.2019 року, крім іншого, у нього було викрадено низку сонцезахисних окулярів різних торгових марок, клатч чорного кольору, мобільний телефон марки «Samsung», знижкові картки магазинів, що з огляду на вилучення в ході проведення обшуку 20 пар сонцезахисних окулярів, чохла білого кольору, мобільних телефонів марки «Samsung», знижкових карток магазинів, клатчу чорного кольору також свідчить про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки таке майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом.
В частині решти вилученого майна, за винятком закордонного паспорту та трудової книжки громадянина ОСОБА_9 , слідчий суддя вважає, що таке майно могло використовуватися як знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, може містити відомості на підтвердження факту та обставин вчинення такого кримінального правопорушення, що свідчить про наявність необхідності в забезпеченні його подальшого дослідження, а відтак, свідчить про відповідність такого майна критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, що свідчить про наявність необхідності в забезпеченні його збереження.
Викладене підтверджується постановою слідчого про визнання речовими доказами та долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 05.07.2019, згідно якої вилучені речі, про які йдеться в клопотанні визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження №500001197 від 24.05.2018 року.
З огляду на серйозність кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, наявність правових підстав для застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідністю та завданнями арешту майна є запобігання можливого знищення та втрати вилучених речей та документів, що суттєво ускладнить досягнення завдань кримінального провадження, та, таким чином, встановлення істини.
Слідчий суддя надає належну правову оцінку розумності та співрозмірності арешту майна, а також його наслідкам та приходить до переконання, що наявний суспільний інтерес, який полягає у запобіганні можливому вчиненні аналогічного роду протиправних дій, притягнення винних у вчиненні таких дій до встановленої законом відповідальності, суттєво перевищує обмеження прав та інтересів ОСОБА_8 , яке настане в результаті застосування арешту майна.
В свою чергу доводи представника власника майна в частині того, що ОСОБА_8 не повідомлено про підозру, а відтак, арешт на його майно не може бути накладений слідчий суддя вважає необґрунтованими, оскільки в даному випадку арешт майна накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, що згідно абзацу 1 ч. 3 ст. 170 КПК України передбачає можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної особи.
На підставі викладеного, враховуючи наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, наявність правових підстав для арешту майна, оскільки наявні достатні підстави та розумні підозри вважати, що вилучені речі та документи є доказами в рамках кримінального провадження, за винятком закордонного паспорту та трудової книжки громадянина ОСОБА_9 , відповідність яких критеріям речових доказів не було доведено стороною обвинувачення,з метою досягнення завдань кримінального провадження, запобігання їх можливого знищення та приховання, з огляду на розумність та співрозмірність арешту майна, а також наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого, погодженого прокурором є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак таке клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження за №500001197 від 24.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, що було вилучено 04.07.2019 в ході проведення обшуку «Одеська область Овідіопольський район Таїровська сільська рада ДК «Чорноморка» вул.Трояндова (Рожева), 58, а саме:
-20 пар сонцезахисних окулярів,
-чохол для окулярів білого кольору,
-мобільний телефон «Самсунг» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 з сім картою № НОМЕР_3 ,
-мобільний телефон «Самсунг» в корпусі синього кольору,
-мобільний телефон «Самсунг»,
-мобільний телефон «Нокіа» в корпусі сірого кольору ІМЕІ НОМЕР_4 ,
-мобільний телефон «Нокіа» в корпусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_5 ,
-мобільний телефон «Самсунг» НОМЕР_6 ,
-мобільний телефон «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_7 ,
-упаковка та слот картка на № НОМЕР_8 ,
-електронний пристрій чорного кольору CG CRYPTON 000317 WARRANTYVOID IF REMOVED,
-знижкові картки магазинів в кількості 17 штук,
-ключ з надписом STRATEG.com.ua,
-ключ SILCA,
-зв`язка з 7 ключами,
-радіостанція VOYAGER із зарядним пристроєм та коробкою,
-радіостанція марки QUANSFIЄNG TG-UV2PLUS із зарядним пристроєм та коробкою,
-коробка та зарядний пристрій до радіостанції WOUXUN K6-UY6Д,
-гаманець чорного кольору,
-клатч чорного кольору,
-чохол до окулярів «PRADA»,
-коробка від мобільного телефону «Самсунг» ІМЕІ НОМЕР_9 ,
-коробка від мобільного телефону «Хуавей», ІМЕІ НОМЕР_10
-коробка від мобільного телефону «Самсунг» ІМЕІ НОМЕР_11 , коробка від мобільного телефону «Самсунг»,
-коробка від мобільного телефону «Мейзу» ІМЕІ НОМЕР_12
-сумка червоно-чорного кольору з надписом «mtx» із слюсарними інструментами та з інструкцією «Toyota»,
-гаманець чорного кольору із документами на автомобілі «Toyota»,
-поліетиленовий пакет із кепкою чорного кольору, кепкою білого кольору «Адідас», кепкою чорного кольору «Адідас», шапкою в`язаною чорного кольору, кепкою синього кольору, рукавицями чорного кольору,
-брелок «SLIMS»,
-болти із секретним ключем до автомобільних колес у коробці,
-обладнання для підключення до бортового комп`ютеру автомобіля з флеш-носієм синього кольору,
-портативний пристрій для ведення розмов за допомогою радіостанції,
-пристрій металевий у вигляді ключа для несанкціонованого відкриття замків автомобільних дверей,
-лічинка автомобільного замка,
-медична довідка ААБ№ 815278,
-посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 ,
-копія паспорту на ім`я ОСОБА_7 ,
-копія ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_7 .
В іншій частині клопотання відмовити.
Закордонний паспорт НОМЕР_13 на ім`я ОСОБА_8 , трудову книжку на ім`я ОСОБА_10 повернути власнику.
Виконання ухвали покласти на заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1