В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2019 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судову справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макарів, Київської області, громадянина України, працюючого охоронником на автостоянці в м. Білій Церкві без офіційного оформлення трудових відносин, одруженого, має на утриманні дружину з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податку НОМЕР_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

07.10.2018 близько 03 години 20 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21099» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Гризодубової, 85, зі сторони вул. Томилівська у м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху, де вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п. 1.5 Правил дорожнього руху, де вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1 Правил дорожнього руху, де вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, проявив неуважність та безпечність, розпочав рух і проїхавши близько одного кілометра, розігнав свій автомобіль до швидкості близько 35 км/год. та допустив падіння ОСОБА_6 , який тримався за ручку, що розташована над головою водія автомобіля та за передні водійські дверцята керованого ним автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа; крововиливів в м`які покрови голови; крововиливі під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку; садна на голові та тілі; синця на правому голінкостопному суглобі. Смерть ОСОБА_6 настала від перелому кісток склепіння та основи черепа з дифузною травмою головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_4 вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним у вироку обставинам щодо обставин порушення правил безпеки дорожнього руху. Зазначив, що 07.10.2018 після того як підвіз пасажира ОСОБА_6 додому між ними з приводу розрахунку за надані послуги таксі виник конфлікт з приводу суми розрахунку, оскільки ОСОБА_6 заплативши 140 грн. став вимагати дати здачу з 300 грн. та в подальшому наніс удар кулаком в обличчя обвинуваченого, на що останній щоб уникнути бійки, завівши автомобіль, рушив, а ОСОБА_6 , схопившись за ручку та за крісло став їхати з ним. Коли він розігнав автомобіль до швидкості приблизно 35 км/год. та повідомив, що зупиниться біля поліції або таксистів ОСОБА_6 зіскочив з автомобіля. Щиро розкаявся у вчиненому злочині, просив не позбавляти його права керування транспортними засобом, оскілки у селі проживає його мати 87 років, яку він доглядає та дружина також потребує його допомоги та транспортування.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, потерпіла не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за якою він і повинен нести відповідальність.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 вчинив закінчений, тяжкий злочин, який характеризується необережною формою вини, наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді смерті потерпілого.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 , раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, громадський порядок не порушує, дружніх стосунків з особами сумнівної поведінки не підтримує, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, що підтверджено характеристиками та досудовою доповіддю. Одружений, дружина ОСОБА_7 має інвалідність 3 групи, має матір, яка є пенсіонером 87 років.

З огляду на поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який відшкодував потерпілій ОСОБА_5 завдану злочином шкоду, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, відшкодування завданої злочином шкоди.

З огляду на вищевказані обставини, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, критичне ставлення до своїх протиправних дій, потерпіла ОСОБА_5 до обвинуваченого ніяких претензій не має, суд, визнає обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд також враховує думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просить не позбавляти волі обвинуваченого та не позбавляти права керування транспортним засобом

Крім того, при призначенні покарання суд враховує неправомірну поведінку потерпілого, яка передувала вчиненню злочину.

Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, враховуючи досудову доповідь органу пробації, якою встановлено низький ступінь ризику вчинення повторного злочину суд приходить до висновку, що обвинувачений є особою не схильною до вчинення злочинів, а тому не становить підвищену суспільну небезпеку для суспільства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним та іншими нових злочинів йому необхідно і достатньо призначити покарання в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, яке за своїм розміром має бути ближчим до мінімального. При цьому суд, з урахуванням усіх наведених вище обставин, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, враховуючи обставини та характер вчинення злочину, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На час ухвалення вироку підстав для застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 не встановлено.

Цивільний позов не заявлено.
Речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винуватиму пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази у справі: відсутні.

Сягнути зі ОСОБА_4 процесуальні витрати на проведення судових експертиз на користь держави в сумі 1 287 (одну тисячу двісті вісімдесят сім) грн. 00 коп.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1