Справа № 187/1413/18
№ провадження 1-кп/196/18/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року смт.Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000343 від 23.06.2018р. по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Шандровець Турківського району Львівської області, українки, громадянки України, непрацюючої, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2018р. близько 14 год. ОСОБА_5 , знаходячись на території домоволодіння, належного ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , а саме на городі, під час сварки з нею, на ґрунті неприязних відносин, стала відбирати дерев`яну палицю у ОСОБА_4 , яку вона тримала в руках. ОСОБА_4 утримувала палицю і між ними виникла штовханина, під час якої ОСОБА_5 різко викрутила палицю, від чого ОСОБА_4 не втрималась на ногах та впала на правий колінний суглоб, тим самим отримала ушкодження, які згідно висновку експерта, відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я понад три тижні.

Отже, ОСОБА_5 своїми діями вчинила необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто злочин, передбачений ст.128 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому не визнала та суду показала, що 03.05.2018р. вона побачила, що в саду ОСОБА_4 її знайомий ОСОБА_7 косить траву. Вона до нього підійшла і попросила, щоб він коли закінчить косити, прибрав траву, яка в процесі косіння потрапила на її город. В цей час ОСОБА_4 почала висловлюватись на її адресу нецензурними словами та замахнулася на неї палицею, яку тримала в руках. Вона правою рукою цю палку перехопила, намагалася її вихопити, в результаті чого вони обоє впали. Потім вона підвелася, забрала палку і пішла додому. Потерпіла також пішла на свій город, при цьому не шкутильгала навіть. Конфлікт тривав незначний час, хвилини дві-три. На своєму подвір`ї вона взяла відро, повернулася на свій город і зібрала траву, яка потрапила на територію її городу, і цю траву вона розкинула на городі ОСОБА_4 .

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченою, її вина підтверджується показаннями потерпілої та свідків, експерта, допитаних судом.

Так, потерпіла ОСОБА_4 надала суду наступні показання. З обвинувчаеною у неї тривалий час неприязні стосунки. 03 травня 2018р. вона попросила свого знайомого покосити садок. Він поки косив, вона стояла поряд з палицею в руках. В цей час ОСОБА_5 підбігла до неї і одразу вихопила з рук палицю і почала кричати на чоловіка, який косив та бити палицею по мотокосі. В цей час вона забрала палицю у обвинуваченої, і у них почалася штовханина, під час якої вони обоє трималися за палицю і разом впали на землю. Після цього обвинувачена палицю забрала і втекла до себе на подвір`я. Штовханина почалася на її території в саду, а продовжилася на городі обвинуваченої. Під час цього конфлікту у неї було травмовано коліно. Потерпіла після цього не намагалася вибачитись.

Експерт ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що потерпіла 19.06.2018р. звернулася до експерта з медичною документацією з приводу наявних у неї ушкоджень, потерпілу він оглянув, вилучив медичну документацію і направив її на консультацію на кафедру радіології, після отримання результатів був наданий висновок спеціаліста. В медичній документації потерпілої вказано, зокрема, у висновку рентгенолога, від 17.05.2018р., що у ОСОБА_4 наявний остеохондроз правого колінного суглобу. Коли саме виникло це захворювання, (до чи після подій) встановити неможливо, оскільки рентгенівські знімки від 17.05.2018р., а події відбулися 03.05.2018р. При цьому, експерт стверджував, що даний діагноз (при умові, що він вже існував до подій 03.05.2018р.), не міг привести до тих тілесних ушкоджень, які потерпіла отримала внаслідок вчинення злочину. Механізм нанесення їй тілесних ушкоджень, який був відтворений на слідчих експериментах, відповідає характеру та ступеню тяжкості ушкоджень. Наявний у потерпілої деформуючий артроз в жодному разі не зміг привести до патологічного перелому. Висновок 111-Е від 06.08.2018р., який співпадає з висновком спеціаліста, експерт підтвердив, а саме, що тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитися при тому механізмі, які були вказані у слідчих експериментах і не є наслідком хвороби.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є сусідкою обвинуваченої та потерпілої. 03 травня 2018р. свідок мила посуд на вулиці, і побачила, що ОСОБА_4 перебувала на своєму городі і якийсь чоловік там косив траву. Через нетривалий проміжок часу вона побачила, що в сторону потерпілої побігла ОСОБА_5 . Між жінками почалась сварка, яка вже не вперше між ними відбувається, однак працювала мотокоса і їй не було чути про що вони сварилися. ОСОБА_4 підійшла до ОСОБА_5 і намагалася забрати у неї палицю, почалась штовханина і жінки в цей час перейшли на город ОСОБА_5 , падали по черзі. Після цього ОСОБА_5 забрала палицю і побігла до себе на подвір`я, а ОСОБА_4 не могла встати і кричала, що болить нога. Свідок їй не мала змоги допомогти, оскільки їх розділяв забор. ОСОБА_4 переповзла на свій город, і в цей час ОСОБА_5 вибігла з відром на город, набрала в нього траву, яку скосили у ОСОБА_4 , і почала її розкидати по городу. Після цього вона пішла до себе на подвір`я і більше свідок її не бачила. У ОСОБА_4 свідок побачила кров на руці, розірваний халат. Поліція, яку викликала донька потерпілої, приїхала майже одразу, працівники поліції допомогли ОСОБА_4 піти з городу. Свідок не бачила, щоб жінки наносили одна одній ушкодження, а лише, що вони намагалися забрати палицю, і під час цього по черзі падали на землю. Палиця належала потерпілій і саме вона прийшла з нею на город.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що є сусідкою обвинуваченої та потерпілої. Вказала, що потерпіла постійно ображає і обвинувачену, і її родичів. 03 травня 2018р. вона перебувала на городі і чула та бачила, що у ОСОБА_4 косив траву мужчина, в цей час ОСОБА_5 попросила потерпілу прибрати траву з її городу, коли чоловік закінчить косити, яка в процесі косіння попала на її город, на що потерпіла в грубій формі з матом відповіла ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_4 в руках була палиця, з якою вона прийшла на город, і почалась між жінками штовханина, сіпання за цю палку, внаслідок чого вони впали обоє. При цьому жінки одна одній жодних тілесних ушкоджень не насоли. Після цього ОСОБА_5 пішла з городу до себе на подвір`я. Конфлікт відбувся на городі обвинуваченої. Потерпіла після подій самостійно пішла з городу, розмовляючи по телефону. Чоловік, який косив на городі потерпілої, в конфлікт не втручався.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що є чоловіком обвинуваченої. 03.05.2018р. він чув, що у ОСОБА_4 косив мужчина траву в саду. Оскільки у них спільна межа, його дружина пішла попросити ОСОБА_4 прибрати траву, яка потрапила на їх город. Він в цей час перебував у хаті, бачив у вікно як в процесі розмови між його дружиною та потерпілою, ОСОБА_4 замахнулася на ОСОБА_5 палицею. Його дружина перехопила палицю та обидві жінки впали на землю, оскільки жінки намагалися перетягнути палицю на себе. Коли свідок вибіг на вулицю з хати, конфлікт між ними вже закінчився. Він відбувався на території їхнього городу. Після конфлікту палицю його дружина забрала й принесла на подвір`я.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що 03.05.2018р. потерпіла попросила його покосити траву. Коли він косив у саду потерпілої, вона перебувала біля нього. Несподівано підбігла до нього ОСОБА_5 і почала бити палицею по його косі, він відійшов в сторону, знаючи, що вона конфліктна і продовжив косити. Коли він через декілька хвилин оглянувся, і побачив, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обидві тримаються за палицю, кожна при цьому намагалася її вихопити. Після цього ОСОБА_5 протягнула потерпілу на свій город, сильно крутнула палицю і вони впали на землю. Він не міг втрутитися в конфлікт, бо самостійно не міг зняти косу. Коли жінки впали, він обернувся, оскільки у них піднялись плаття і йому стало незручно. Як ОСОБА_5 пішла, він не бачив. Але згодом ОСОБА_5 прибігла з відром, почала збирати траву, яку він скосив, і почала розкидати її на городі потерпілої. А ОСОБА_4 перебувала у саду, у неї з руки текла кров. ВІн пішов на її подвір`я, щоб виключити мотокосу. Звідки взялася палиця, він не бачив. Працівники поліції допомогли прийти на подвір`я ОСОБА_4 з городу.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що працює інспектором СРПП № 3 Петриківського ВП. 03 травня 2018р. він зі своїм напарником виїжджав на виїзд до потерпілої за її викликом.Коли він приїхав до неї додому, ОСОБА_4 перебувала на подвір`ї, у неї була на руці кров. Він відібрав у неї пояснення, а його напарник в той час відбирав пояснення у обвинуваченої, яка на момент їхнього приїзду була відсутня на подвір`ї потерпілої і він її не бачив. ОСОБА_4 мала розгублений вигляд, плакала. Швидка допомога приїхала коли він перебував ще на подвір`ї потерпілої. Хто її викликав -не пам`ятає. Він допоміг ОСОБА_4 зайти в карету швидкої, оскільки вона скаржилась на біль в нозі. До швидкої вона дійшла сама, чи йшла вона за допомогою палки, милиці тощо він не пам`ятає.

Крім показань свідків, потерпілої та експерта, вина обвинуваченої у вчиненому правопорушенні також підтверджується наданими органом досудового розслідування та дослідженими судом письмовими доказами, зокрема:

-витягом з ЄРДР від 23.06.2018р., відповідно до фабули якого ОСОБА_4 заявила, що 03.05.2018р. невстановлена особа, перебуваючи на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 спричинила їй середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.п.51 т.1);

-висновком спеціаліста № 92 від 19.06.2018р., відповідно до якого по даним медичної документації у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості та виникли внаслідок травматичної дії, направленої по осі кінцівки з ротацією в колінному суглобі (а.п.53-54 Т.1);

-висновком експерта від 06.08.2018р. № 111-Е, відповідно до якого тілесні ушкодження у виді закритої травми правого колінного суглобу виникли внаслідок травматичної дії, направленої по осі кінцівки з ротацією в колінному суглобі; дані ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості (а.п. 58а-59 Т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 27.09.2018р. (а.п.60-65 Т.1);

-протоколами проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.п.66-70, а.п. 71-75 Т.1);

-висновком експерта від 05.10.2018р. № 139-Е, відповідно до якого виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли виникнути при механізмі, вказаному свідком ОСОБА_7 на слідчому експерименті (а.п. 79-80 Т.1);

-висновком експерта від 05.10.2018р. № 140-Е, відповідно до якого виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли виникнути при механізмі, вказаному потерпілою на слідчому експерименті (а.п. 83а-84Т.1);

-висновком експерта від 05.10.2018р. № 141-Е, відповідно до якого виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли виникнути при механізмі, вказаному свідком ОСОБА_9 на слідчому експерименті (а.п. 88-89 Т.1);

-повідомленням про підозру від 08.10.2018р., відповідно до якого ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України (а.п.94 Т.1).

Всі зазначені вище докази суд визнає належними та допустимими, які в своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Обґрунтовуючи доведеність вини обвинуваченої, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої КК України, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість. З показань ОСОБА_5 , хоч вона і не визнала свою вину, вбачається, що між нею та потерпілою відбувся конфлікт, під час якого вони штовхалися і, тримаючись обоє за палицю, впали. Як встановлено судом, саме через падіння потерпіла отримала тілесні ушкодження. Отже, ОСОБА_5 , намагаючись відібрати палицю у ОСОБА_4 , не передбачила можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Показання обвинуваченої в тій частині, що причиною завдання тілесних ушкоджень потерпілій була поведінка останньої, суд вважає недостовірними. При цьому суд приймає до уваги, що показання обвинуваченої в цій частині спростовуються показаннями потерпілої та свідків. Також суд враховує, що мотивом надання обвинуваченою саме таких показань, є її бажання уникнути відповідальності.

На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченої в тій частині, що визнанні судом достовірними, показання потерпілої та свідків, експерта, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

При цьому суд також приймає до уваги, що будь - яких вагомих, достовірних доказів, які дають підстави сумніватися в доведеності вини обвинуваченої, судом не добуто.

За таких обставин суд вважає, що обвинувачена вчинила необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто злочин, передбачений ст.128 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, яке повинно бути призначене ОСОБА_5 , за вчинення злочину, передбаченого ст.128 КК України, суд, відповідно до статті 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, характер вчинених нею дій, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, офіційно не працює, по місцю проживання компрометуючих даних у Петриківської селищної ради немає, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Підстав для застосування ст.69 КК України не встановлено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді громадських робіт в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті 128 КК України.

Крім того, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 повністю підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Обвинувачена позовні вимоги не визнала, оскільки не вважає себе винуватою у вчиненні злочину, тому відповідно вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши сторін та дослідивши письмові докази, на які потерпіла посилались як на підставу обґрунтування позову, приходить до наступних висновків.

Статтю 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 1195 ЦК України - фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, зокрема і додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Потерпіла в своєму позові просить стягнути з обвинуваченої 5256, 82 грн. матеріальної шкоди, обґрунтовуючи свою позицію тим, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , їй були спричинені тілесні ушкодження, вона була госпіталізована до лікарні, де стаціонарно лікувалася. Під час лікування придбавала ліки, проводила обстеження, витрачала кошти на пальне для поїздки в лікарню.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково, в розмірі тих витрат потерпілої, які документально підтверджені та оригінали документів перевірені судом саме на придбання ліків та допоміжних лікувальних засобів. Суд приймає до уваги та визнає належними та допустимими доказами у справі вказані касові чеки, якими підтверджено понесені позивачем витрати на лікування, тобто витрати на придбання таких ліків та медичних засобів визнано судом виправданими. В частині стягнення моральної шкоди - позов підлягає частковому задоволенню.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Так, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судом при визначенні розміру моральної шкоди враховується стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, зокрема, що вона не втратила можливості активного життя, самостійно пересувається, повністю себе обслуговує, час та зусилля, необхідні для підтримки здоров`я.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд з`ясував, що за своїм характером злочин вчинений з необережності.

Виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що достатньою сумою відшкодування моральної шкоди є 1 000 грн. Що стосується решти заявленої суми відшкодування, на переконання суду вони не є доведеними позивачем у розумінні ст.81 ЦПК України, а цивільний позов не містить посилань потерпілої на те, з яких міркувань вона виходила, визначаючи саме такий розмір заподіяної моральної шкоди.

Крім того, не підлягає задоволенню позовна вимога потерпілої про стягнення з ОСОБА_5 витрат на правничу допомогу в розмірі 850,00 грн., оскільки згідно ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий, цивільний позивач.

Також суд не погоджується з доводами адвоката обвинуваченої ОСОБА_6 щодо неможливості задоволення позовних вимог, у зв`язку з тим, що шкода завдана злочином з необережності. Так, відповідно до вказаних вище судом статей ЦК України, шкода відшкодовується за наявності вини особи. Як встановлено судом, та передбачено КК України, необережність також є формою вини.

Речові докази та судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 120, 128,129, 337, 368, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України та призначити їй покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_1 виданий Петриківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 31.03.1997 р.; зареєстрована АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_2 ; зареєстрована АДРЕСА_3 ) 3245 (три тисячі чотириста п`ять) грн. 99 коп. в рахунок матеріальної шкоди; 1000 (одна тисяча) грн. - в рахунок моральної шкоди.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Царичанський районний суд.

Суддя ОСОБА_1