Справа № 761/3581/18 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1846/19 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0008400 від 13.07.2017 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Ізмаїльського району, села Суворе, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який в силу ст. 89 КК України визнається таким, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 1600 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження № 0000481, за попередньою змовою між собою на відкрите викрадення чужого майна, близько 00 години 10 хвилин, 12 липня 2017 року, перебуваючи біля парку «Бабин Яр» по вул. О. Теліги, навпроти будинку № 25, користуючись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_7 підійшов до раніше не знайомого йому ОСОБА_9 та з метою подолання можливого опору, повалив останнього на землю та кулаком наніс удар в область обличчя застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Після цього, ОСОБА_7 утримуючи потерпілого ОСОБА_9 , невстановлена слідством особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження № 0000481, підійшла до потерпілого та відкрито викрала його особисті речі на загальну суму 3201 грн. 33 коп. спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, через його м`якість. В обґрунтування своїх вимог указав, що суд при призначенні покарання не достатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відносить до злочинів середньої тяжкості, а також те, що останній офіційно не працює. Окрім того указав, що ОСОБА_7 в судовому засіданні ввів суд в оману повідомивши, що він не притягувався до кримінальної відповідальності за останні роки, однак як стало відомо стороні обвинуваченні 15.05.2018 Канівським міськрайонним судом Черкаської області ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік. Просив вирок скасувати в частині призначено покарання та призначити ОСОБА_7 покарання ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.05.2018 виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин встановлених судом першої та правильності кваліфікації його дій, щодо яких судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження та відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались колегією суддів не перевірялись. Колегія суддів також враховує те, що вирок стосовно цих обставин учасниками судового провадження не оспорювався. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог відповідно до положень ч.2 ст.404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність вироку в частині призначеного покарання, то вони не ґрунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

Так, при призначенні покарання судом першої інстанції була врахована тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин які обтяжують його покарання. Призначене обвинуваченому покарання за свої видом та розміром відповідає як тяжкості вчиненого злочину, так і особі обвинуваченого. Наявність зазначених вище обставин призвела суд першої інстанції до обґрунтованого переконання про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання у зв`язку із чим суд першої інстанції на законних підставах звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання із випробуванням, належним чином мотивувавши своє рішення. Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів зважає і на те, що прокурором у апеляційній скарзі не наведено належного обґрунтування необхідності посилення призначеного обвинуваченому покарання в тому числі і шляхом призначення цього покарання без застосування положень ст. 75 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність врахування вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.05.2018 та призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, то вони не ґрунтуються на вимогах закону. Так, відсутність даних про цей вирок, як на досудовому розслідуванні та у ході судового провадження у суді першої інстанції, указує на неповноту проведеного досудового розслідування в частині доведеності обставин, які характеризують обвинуваченого наслідком чого стало те, що дані, які характеризують обвинуваченого на досудовому розслідування були встановлені із неналежною повнотою.

Обставини наявності цього вироку у суді першої інстанції не досліджувались, будь-яких доказів у цій частині стороною обвинувачення не надавалось і своєї правової позиції щодо врахування цього вироку, у тому числі і при призначенні покарання, стороною обвинувачення не висловлювалось.

Врахування цього вироку при вирішенні питання про покарання у суді апеляційної інстанції неминуче призведе до порушення прав обвинуваченого на захист, що указує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора. Колегія суддів враховує при цьому і те, що прокурором у апеляційній скарзі не заявлялось вимог про призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції для вирішення питання про врахування вироку Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.05.2018 при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а призначення нового розгляду за ініціативи суду буде указувати на вихід суду апеляційної інстанції за межі апеляційних вимог у сторону погіршення становища обвинуваченого, що є неприпустимим відповідно до вимог ч.2 ст. 404 КПК України.

Наведені вище обставини указують на необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора та відсутність підстав для її задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасвання колегія суддів не вбачає, у звязку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4