П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 567/1008/18

провадження № 51-2284 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі
відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року стосовно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Острозького районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 15 (за вироком 16) червня 2018 року приблизно о 22.30, керуючи автомобілем «Рено Меган», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Гагаріна у с. Вельбівно Острозького району Рівненської області, порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався попереду в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із постановленим стосовно нього рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за його апеляційною скаргою, не надав належної оцінки його доводам, не взяв до уваги всіх пом`якшуючих обставин, зокрема того, що він визнав свою провину, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, відшкодував потерпілим завдані збитки, не врахував позицію останніх, які просили не позбавляти його волі. При цьому апеляційний суд належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а судове рішення ст.ст. 370, 419 КПК України. Вказує на те, що судом не було враховано порушення правил дорожнього руху потерпілим, безпідставно враховано його попередню судимість та призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, хоча у нього не було такого права. Крім того, в період з 16 по 18 червня 2018 року він був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та утримувався під вартою, що не було зараховано судом до строку покарання.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив залишити без зміни постановлену стосовно ОСОБА_7 ухвалу апеляційного суду.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі засудженим не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також дані про особу винного, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім того, вирішуючи питання про розмір призначеного покарання, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, урахував, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, проте належних висновків з цього для себе не зробив, більш того, на момент вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння тяжкого ступеню. Схильність ОСОБА_7 до порушення встановлених правил безпеки дорожнього руху призвела до вчинення ним злочину з тяжкими наслідками, що жодним чином не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України, та обґрунтовано не знайшов підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим та звільнити від його відбування з випробуванням, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, Суд не знаходить.

Також доводи ОСОБА_7 , аналогічні наведеним у його касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи ОСОБА_7 щодо безпідставного призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у зв`язку з відсутністю у нього водійських прав не заслуговують на увагу та спростовуються наявним у матеріалах провадження повідомленням Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області, згідно з яким засудженому 22 липня 2003 року видано посвідчення водія категорії «В, С» та 05 грудня 2012 року категорії «В1, В, С1, С».

Висловлене засудженим прохання про зарахування до строку покарання строку тримання під вартою може бути вирішено в порядку, передбаченому ст. 537 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3