Справа № 367/3601/19
Провадження №1-кп/367/408/2019
УХВАЛА
Іменем України

11 жовтня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законних представників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 10.11.2018 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002223 по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

До суду з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по зазначеному вище кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор висловила думку, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону і підлягає призначенню до судового розгляду.

Потерпіла, обвинувачені, їх законні представники та захисник не заперечували проти цього.

Решта учасників в судове засідання не з?явились, були повідомлені про час та місце судового засідання, поважні причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

До того ж, під час судового розгляду справи згідно ст. 348 КПК України суд зобов?язаний роз?яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому не викладення зрозумілого, конкретизованого обвинувачення позбавляє суд виконати вказану норму закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Зазначений вище обвинувальний акт містить не зрозуміле і не конкретизоване обвинувачення та містить суперечності.

Так, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 09.11.2018 р., приблизно о 16-00 год, на березі озера, що за 50 м від гаражу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Будівельний» по вул. Багірова в м. Ірпіні Київської області, нанесли ОСОБА_10 , який лежав на землі, численні удари ногами в область голови та тулуба. Після цього з місця події пішли в сторону АЗС «Газовик», розташованої за адресою: м. Ірпінь, вул. Багірова, 1, але приблизно через 15 20 хвилин повернулись і продовжили наносити ОСОБА_10 , який лежав на землі, численні удари ногами в область голови та тулуба. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер.

Однак, ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_8 у обвинуваченні не звинувачуються у тому, що після нанесення першої групи ударів пішли з місця події, а потім через 15 20 хвилин повернулись і продовжили наносити удари потерпілому ОСОБА_10 .

Якщо в таких діях обвинувачені не обвинувачуються, то залишається не зрозумілим від якої групи ударів (першої в 16-00 чи другої через 15 20 хвилин) потерпілий ОСОБА_10 зазнав тілесних ушкоджень, що стали причиною його смерті.

До того ж, в обвинуваченні зазначено, що злочин вчинено групою осіб за попередньою змовою, але не вказано між ким, про що та коли така змова відбулась.

Такі суперечності та незрозумілості позбавляють суд можливості роз?яснити обвинуваченим суть пред?явленого обвинувачення, а їм самим розуміти у скоєнні яких дій їх звинувачують.

Зазначені недоліки обвинувального акту суперечать вказаним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, що згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України дає підстави суду повернути його прокурору для виправлення недоліків.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявила клопотання про обрання кожному з обвинувачених запобіжний захід у виді особистого зобов?язання із покладенням на них обов?язків: не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ; не відвідувати розважальні заклади (кафе, бари, паби, ресторани, дискотеки).

Потерпіла підтримала клопотання прокурора.

Захисник частково заперечував проти клопотання прокурора, оскільки обмеження обвинувачених у праві залишати місце проживання позбавить їх права навчатись.

Думку захисника підтримали обвинувачені та їх законні представники.

Заслухавши клопотання та доводи учасників провадження, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відносно обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, дія якого на сьогоднішній день закінчилась.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частинами 1-4 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Суд, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , те, що він є неповнолітнім, раніше не судимий, має постійне місце проживання, усталені соціальні зв?язки, навчається, вважає за можливе застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов?язання із покладенням на нього обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий вид запобіжного заходу буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначала в своєму клопотанні прокурор.

В той же час, суд не знаходить підстав для заборони обвинуваченому не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду та не відвідувати розважальні заклади (кафе, бари, паби, ресторани, дискотеки), оскільки це порушить право обвинуваченого на навчання та вільний відпочинок, враховуючи, що ОСОБА_8 на даний час навчається в населеному пункті, відмінному від місця проживання, а його перебування в розважальних закладах жодним чином не може вплинути на перебіг даного провадження.

Суд вважає за необхідне зобов?язати обвинуваченого повідомляти суд про зміну місця свого проживання та утримуватися від спілкування зі свідками.

Суд, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_9 , те, що він є неповнолітнім, раніше не судимий, має постійне місце проживання, усталені соціальні зв?язки, навчається, вважає за можливе застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов?язання із покладенням на нього обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий вид запобіжного заходу буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначала в своєму клопотанні прокурор.

В той же час, суд не знаходить підстав для заборони обвинуваченому не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду та не відвідувати розважальні заклади (кафе, бари, паби, ресторани, дискотеки), оскільки це порушить право обвинуваченого на навчання та вільний відпочинок, враховуючи, що перебування обвинуваченого в розважальних закладах жодним чином не може вплинути на перебіг даного провадження.

Суд вважає за необхідне зобов?язати обвинуваченого повідомляти суд про зміну місця свого проживання та утримуватися від спілкування зі свідками.

Суд також не знаходить підстав для обмеження строку дії запобіжного заходу у виді особистого зобов?язання в 60 днів (як просить прокурор), оскільки Кримінальним процесуальним кодексом України строк дії такого запобіжного заходу не обмежується.

Також в судовому засіданні захисником було подано скарги: на бездіяльність старшого слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області ОСОБА_13 у зв?язку із нероз?ясненням обвинуваченим прав підозрюваних, а також у зв?язку із не ненаданням обвинуваченим доступу до речових доказів; на Постанову заступника начальника СВ Ірпінського ВП ГУНП України в Київській області від 10.11.2018 р. про створення групи слідчих; на Постанови старшого слідчого СВ Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області ОСОБА_13 від 02.01.2018 р. про усунення законного представника підозрюваного ОСОБА_9 , від 04.01.2019 р. про залучення законного представника підозрюваного ОСОБА_9 , від 08.05.2019 р. про залучення законного представника підозрюваного ОСОБА_9 ; на дії слідчих Ірпінського відділу поліції ГУ НП у Київській області ОСОБА_14 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо вилучення спортивних штанів та відібрання біологічних зразків у обвинувачених.

Обвинувачені та їх законні представники підтримали скарги захисника.

Прокурор заперечувала проти задоволення скарг, вважаючи, що вони подані несвоєчасно і безпідставно.

Такої ж думки притрималась потерпіла.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, ніж передбачені в частині першій цієї статті, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.

Однак, згідно з ч. 3 ст. 303 КПК України під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті, тобто рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, та рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

Отже, оскільки захисник оскаржує дії і бездіяльність слідчих та їх рішення, непов`язані із відмовою у визнанні потерпілим чи щодо застосування заходів безпеки, такі скарги не можуть бути предметом оскарження під час підготовчого судового засідання, тому суд відмовляє у їх задоволенні.

При цьому, суд враховує, що підстави, з яких заявлені захисником скарги, можуть мати значення під час розгляду судом кримінального провадження, але не можуть бути предметом розгляду під час підготовчого судового засідання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 290, 291, 303, 314, 315 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 10.11.2018 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002223 по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Відмовити у задоволенні скарг захисника ОСОБА_5 на рішення та дії слідчих під час досудового розслідування.

Частково задовольнити клопотання прокурора.

Обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді особистого зобов?язання, зобов?язавши його прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи/навчання; утримуватися від спілкування зі свідками по справі.

Обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов?язання, зобов?язавши його прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи/навчання; утримуватися від спілкування зі свідками по справі.

В решті клопотання прокурора відмовити.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 16.10.2019 р. о 08 год 30 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1