Справа №575/593/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/459/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 575/593/15-к за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та заступника прокурора Сумської області ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.01.2019, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

- заступник прокурора Сумської області ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки після скасування вироку суду у цьому кримінальному провадження при новому судовому розгляді судом порушені вимоги ч. 2 ст. 416 КПК, а також не виконані вказівки апеляційного суду. Крім того, судом не досліджені всі докази;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження і закрити кримінальне провадження, оскільки суд першої інстанції дослідив не всі докази, а також не взяв до уваги докази, які мають суттєве значення протокол огляду місця події, схему місця ДТП та висновки експертиз щодо положення т/з у момент їх зіткнення, які підтверджують, що аварійну ситуацію створив виключно сам потерпілий, оскільки ОСОБА_10 мав перевагу в русі та не зобов`язаний враховувати можливість порушення ПДР іншим водієм, при цьому суд не зазначив у вироку чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.01.2019 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керувати т/з строком 2 роки. Стягнуто: на користь ОСОБА_14 15907,57 грн матеріальної шкоди та 100000 грн моральної шкоди; на користь управління фінансів Охтирської міської ради кошти за лікування потерпілого в сумі 2233 грн; на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 17170,23 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_10 14.08.2014 близько 17:00, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Охтирська в смт. Велика Писарівка Великописарівського району Сумської області, в порушення вимог п. 12.3 і 12.4 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з пригодою, а також п. 2.9 ПДР, здійснив наїзд на скутер «YAMAHА» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 , який виїхав з другорядної дороги справа, перетнув проїзну смугу руху автомобіля та виїхав на переривчасту лінію дорожньої розмітки, де, не змінюючи швидкості руху, рухаючись по роздільній дорожній розмітці, різко повернув вправо, в результаті чого потерпілому ОСОБА_14 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, а також заперечив проти апеляційної скарги прокурора, доводи захисника ОСОБА_11 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, а також частково апеляційну скаргу прокурора, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, а також частково апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно п. 2-3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші (п. 1-3 ст. 411 КПК). Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, попереднім вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2016 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки з позбавленням права керувати т/з строком 2 роки. На підставі ст. 75 і 76 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього певних обов`язків. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09.06.2016 вказане судове рішення скасоване через істотні порушення вимог КПК і призначений новий розгляд у суді першої інстанції. Ухвалюючи це рішення, апеляційний суд виходив з того, що згідно вироку суду першої інстанції порушення водієм ОСОБА_10 п. 2.9, 12.3 і 12.4 ПДР знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП і наслідками, що настали, в той час як згідно висновку комісійної судової авто-технічної експертизи від 08.12.2015 дії іншого учасника ДТП водія ОСОБА_14 також не відповідали вимогам ПДР, а саме п. 10.1 і п. 10.4, які теж з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням пригоди, що має суттєве значення, однак залишено без належної оцінки.

Розглянувши повторно кримінальне провадження, суд першої інстанції знов визнав ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує т/з, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, поклавши в основу свого обвинувального вироку у якості доказів винуватості показання потерпілого, свідків, документи та висновки експертиз.

Разом з тим, ухваливши вирок, суд першої інстанції не врахував висновків і мотивів, з яких скасований попередній вирок та які є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді (ч. 3 ст. 415 КПК), оскільки не надано жодного правового аналізу наявним у кримінальному провадженні доказам, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Пославшись у своєму вироку на 7 висновків експертиз, суд першої інстанції не проаналізував їх та не дав їм належної правової оцінки, як того вимагає кримінальний процесуальний закон.

Зокрема, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 14337 від 30.01.2015, висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 10082/190 від 08.12.2015 та висновку додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи № 7509 від 10.07.2018: з технічної точки зору у причинному зв`язку з пригодою знаходилася невідповідність дій вимогам ПДР як водія ОСОБА_10 (п. 12.3 і 12.4 ПДР), так і водія ОСОБА_14 (п.10.1 і 10.4 ПДР). Технічна можливість уникнути зіткнення для обох водіїв визначалася виконанням вимог вказаних пунктів ПДР (обоюдна форма вини).

У висновках судових автотехнічних експертиз № 201 від 01.12.2014 і № 150 від 29.09.2014 вказано, що водій ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути ДТП, у його діях вбачається невідповідність лише вимогам п. 12.4 ПДР, які з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Водій ОСОБА_14 , навпаки, мав технічну можливість уникнути зіткнення і саме в діях останнього (з технічної точки зору) вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог 10.1 ПДР.

Відповідно висновку додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи № 5492 від 01.08.2017 дії водія ОСОБА_14 не відповідали вимогам п. 10.1 і 10.4 ПДР і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з пригодою.

Таким чином, вказані висновки експертиз містять певні суперечності щодо технічної можливості уникнути водієм ОСОБА_10 зіткнення з т/з під керуванням ОСОБА_14 , однак які судом першої інстанції не усунуті.

Незважаючи на наявність певних взаємовиключних висновків, суд першої інстанції жодним чином не вмотивував у своєму вироку, чому висновки експертів взяті ним до уваги лише в частині невідповідності дій водія ОСОБА_10 вимогам п. 12.3 і 12.4 ПДР, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП, оскільки згідно даних висновків в діях водія ОСОБА_15 також встановлено невідповідність вимогам ПДР, а саме п. 10.1 і 10.4, які теж з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням пригоди. При цьому суд першої інстанції обмежився перерахунком досліджених доказів та не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення і взагалі не дослідив наданий стороною обвинувачення протокол слідчого експерименту від 16.02.2017 за участю обвинуваченого ОСОБА_10 .

Також судом першої інстанції не з`ясовано, хто конкретно з водіїв та внаслідок яких порушень ПДР об`єктивно створив небезпечну дорожню обстановку, що призвело до зіткнення т/з, оскільки у випадку ДТП за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність в діях того чи іншого учасника події складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК, в обов`язковому порядку необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушеннями правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, тобто з`ясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Вказані обставини мають суттєве значення для встановлення наявності в діях ОСОБА_10 таких порушень правил безпеки дорожнього руху, які б знаходились в прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали, а також в цілому для прийняття законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Вище зазначене є порушенням норм процесуального права, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України.

Крім того, відповідно ч. 1 ст. 416 КПК, після скасування судом апеляційної інстанції вироку суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду, а згідно ч. 2 цієї норми закону при новому розгляді в суді першої інстанції допускається посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення покарання.

При новому судовому розгляді цього кримінального провадження суд першої інстанції не дотримався вказаних вище положень КПК та призначив ОСОБА_10 основне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки без застосування положень ст. 75 і 76 КК, тобто суд першої інстанції посилив розмір раніше визначеного обвинуваченим покарання при попередньому розгляді кримінального провадження, хоча попередній вирок скасований виключно у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а не через необхідність посилення покарання.

На підставі ч. 1-3 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації злочину, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно матеріалів кримінального провадження органом досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення у порушенні п. 12.3 і 12.4 ПДР, серед яких виключно п. 12.3 ПДР з технічної точки зору знаходився в причинному-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, однак при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд першої інстанції зазначив у вироку, що порушення ОСОБА_10 як п. 12.3, так і п. 12.4 ПДР з технічної точки зору знаходилися в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

Згідно вимог ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законне є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ігнорування судом першої інстанції доречних аргументів сторін, в тому числі і сторони захисту, є грубим порушенням ст. 6 Конвенції, усталеної судової практики ВСУ, ВС і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального права незалежно від доводів апеляційних скарг, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та інших нормативно-правових актах (ст. 7-29, п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК).

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Згідно прецедентної практики ЄСПЛ кожне рішення суду повинно бути вмотивоване і переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудженні особи. ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

Невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, в даному випадку, потягла за собою істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені вище обставини перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. При цьому у разі визнання особи винуватою, суд першої інстанції повинен у обов`язковому порядку зазначити у своєму рішенні докази на підтвердження встановлених обставин, а також мотиви неврахування інших окремих доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки під час апеляційного розгляду будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів щодо зазначених вище обставин від учасників судового провадження не надходило, а апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою (ст. 404 КПК), внаслідок чого позбавлений можливості усунути вказані в апеляційних скаргах порушення і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення по суті вимог сторін, задовольнивши таким чином частково апеляційні скарги.

З аналогічних підстав колегія суддів вважає необгрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника про закриття кримінального провадження, які задоволенню не підлягають.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд першої інстанції при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ (як зазначалося вище) з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги захисника, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки порушені ними питання спочатку підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, а вже потім при наявності остаточного судового рішення бути предметом перевірки в апеляційному суді, так як суд апеляційної інстанції відповідно положень ч. 2 ст. 415 КПК при скасуванні судового рішення не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та заступника прокурора Сумської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.01.2019 відносно ОСОБА_16 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4