УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2019 року

м. Київ
справа № 570/3449/17

провадження № 51-2286ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2018 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року,
встановив:
За вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2018 року ОСОБА_5 засуджено ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Рівненський апеляційний суд ухвалою від 13 лютого 2019 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.

Не погоджуючись з постановленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями, захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Верховний Суд ухвалою від 10 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишив без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду ОСОБА_4 повторно звернувся з касаційною скаргою, однак не усунув недоліків указаних в ухвалі касаційного суду від 10 травня 2019 року та знову не дотримався вимог ст. 427 КПК.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Однак, при повторному зверненні захисник ОСОБА_4 обмежився лише формальною вказівкою про допущення судами, на його думку, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, при розгляді кримінального провадження щодо його підзахисного. При цьому захисник так і не конкретизував у чому саме полягали такі порушення процесуального закону, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених у кримінальному проваджені судових рішень та чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК і з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга захисника не містить жодного обґрунтування щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
Разом з тим, при повторному зверненні до касаційного суду, захисник знову посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що, як указував Верховний Суд, у силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 16 листопада 2018 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року, разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3