Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/706/19 Головуючий у суді І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.115КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,.,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження № 0000090 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року, якою стосовно обвинуваченого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, українця, громадянина України, уродженця м. Пржевальськ Респубілка Киргистан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

продовжено строк тримання під вартою до 21.10.2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Городищенського районного суду Черкаської областіперебувають матеріали кримінального провадження №0000090, внесеного до ЄРДР 04 квітня 2014 року, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, п.п. 3, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.194, ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.255 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.1 ст.255 КК України.

В судовому засіданні, суду першої інстанції, прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без можливості внесення застави, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.п. 3, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України.
В обґрунтуванні клопотання посилається на те, що ОСОБА_8 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень. Про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_8 , та причетність до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень свідчать матеріали кримінального провадження №0000090 від 04.04.2014 року, у їх сукупності, які зібрані під час досудового розслідування, та щодо обвинуваченого продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України.
Строк дії продовженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 24.08.2019 року, однак завершити судовий розгляд до закінчення дії ухвали не представляється можливим.
Зазначає, що під час досудового слідства та судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні тяжких, особливо тяжких злочинів, покладається необхідність запобігання подальшим спробам переховуватись від суду, незаконними засобами впливу на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ними зазначених злочинів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати вчиняти злочини проти життя та здоров`я особи, у яких є достатні підстави їх обвинувачувати, та можуть вчинити інший злочин.
Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року задоволено клопотання прокурора, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.10.2019 року

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та ухвалити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний із позбавленням волі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ухвала суду є невмотивованою, а містить лише формальний перелік законодавчих підстав для продовження тримання під вартою без встановлення їх наявності та обґрунтованості.
Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі відсутній короткий виклад обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, та правова кваліфікація кримінального правопорушення (пункти 1-2 частини 1 статті 184 КПК України);
відсутні обставини, що дають підстави обвинувачувати конкретну особу - ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (пункт 3 статті 184 КПК України);
відсутні конкретні обставини, на підставі яких суд дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, із посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини (пункт 5 частини 1 статті 184 КПК України);
відсутнє обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

відсутній виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (пункт 1 частини 3 статті 199 КПК України);
відсутній виклад обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (пункт 2 частини 3 статті 199 КПК України);
відсутнє врахування обставин, передбачених статтею 178 КПК України;
відсутнє посилання на будь-які докази взагалі (пункт 2 частини 1 статті 372 КПК України);
відсутні мотиви неврахування доводів сторони захисту (пункт 2 частини 1 статті 372 КПК України).
Вважає, що судом порушено пункт 1 частини 3 статті 199 КПК України. Зазначена норма зобов`язує суд дослідити первісну ухвалу про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідити викладені в ній ризики та проаналізувати, чи вони не зменшилися, або ж з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Крім того судом порушено норми частини 5 статті 199 КПК України. Зазначена норма зобов`язує суд дослідити первісну ухвалу про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідити викладені в ній ризики та проаналізувати, чи вони не зменшилися, або ж з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Разом з тим суд вийшов за межі розумних строків розгляду кримінального провадження. ОСОБА_8 фактично було затримано близько 06 години 00 хвилин 11.07.2015 року, тобто на даний час останній позбавлений волі вже більше 4 років, що враховуючи положення ст. 72 КК України, щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, становить понад 8 років.
Зазначає, що відсутні ризики втечі та незаконного впливу на потерпілих і свідків.

Також районним судом порушено норми процесуального права щодо не визначення суми застави.

В оскаржуваній ухвалі суд не врахував незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 та наявність в нього соціальних зв`язків та утриманців, а саме те, що ОСОБА_8 зареєстрований та має постійне місце проживання, адреса зазначена в обвинувальному акті, де він проживав разом із матір`ю, яка є пенсіонеркою та особою з інвалідністю першої групи

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Городищенського районного суду Черкаської областіперебувають матеріали кримінального провадження №0000090, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2014 року, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, п.п. 3, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.194, ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, п.п. 3, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.255 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, ч.1 ст.255 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.146, п.п. 3, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити злочини передбачені ч.2 .3 ст.146, п.п. 3, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, обвинувачення у якого їм повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо них обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК Україниа саме те, що він може переховуватись від суду, незаконними засобами впливу на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ними зазначених злочинів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати вчиняти злочини проти життя та здоров`я особи, у яких є достатні підстави їх обвинувачувати, та можуть вчинити інший злочин.
Заявлені ризики не зменшилися, продовжують існувати, не втратили своєї актуальності та виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 .
Твердження захисника про те, що стан здоров`я ОСОБА_8 не дозволяє йому перебувати під вартою колегія суддів не враховує, оскільки будь-яких протипоказань, які б унеможливлювали утримання під вартою обвинуваченого, що було б встановлено висновком уповноваженого органу по даному провадженню - не має. Крім того, навіть за наявності неналежного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 відповідна медична допомога може буди надана та забезпечена медичною частиною установи відбування покарань.
Крім того, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляції стосовно застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегією суддів не можуть бути задоволено, оскільки останній через брак коштів вчинив інкриміновані йому злочин. У зв`язку з цим наявний високий ризик вчинення інших корисливих злочинів.

Посилання захисника про необґрунтованість клопотання прокурора колегія суддів не враховує, оскільки згідно матеріалів клопотання прокурор в обґрунтування ризику передбаченого п. 3 ч. 1,ст. 177 КПК України щодо незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів, покладається та обставина, що на цей час у межах судового розгляду кримінального провадження не допитані ні свідки, ні потерпілі, ні експерти.
Крім того, встановлено, що двоє з співучасників вчинення вищевказаних кримінальних правопорушників оголошенні в розшук, а тому, перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може вплинути на них та їхні подальші показання у разі їхнього затримання.
В обґрунтування ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином покладається та обставина, що двоє з співучасників вчинення вищевказаних кримінальних правопорушників оголошенні в розшук, а тому, перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може повідомити відому йому інформацію, сприяти їхньому переховуванню.
В обґрунтування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо вчинення інших злочинів покладається та обставина, що ОСОБА_8 обвинувачується в участі в діяльності злочинної організації метою якої було викрадення та умисне вбивства журналіста та громадського активіста ОСОБА_15 04.04.2015, а також підпалу майна Приходьків 11.07.2015.
Після організації викрадення та жорстокого вбивства журналіста та громадського діяча ОСОБА_15 у 2014 році на досягнутому не зупинився, а у липні 2015 року вчинив інше тяжке кримінальне правопорушення, а саме замах на підпал майна Приходьків. Вказане свідчить, що особа при обранні більш м`якого запобіжного заходу буде вчиняти і інші кримінальні правопорушення.
А тому, на думку колегії суддів у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, це не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та надасть йому змогу вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Сукупність обставин в яких підозрюється ОСОБА_8 та його особистість істотно підвищує ступінь і характер суспільної небезпеки діяння, оскільки останній неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти життя особи.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.
Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть їм змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином бо вчинити інше кримінальне правопорушення.
За таких підстав застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буде надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року, якоюстосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днівнеобхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2019 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 21.10.2019 року, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4