Справа № 373/1810/19
УХВАЛА

про арешт майна

24 жовтня 2019 року Слідчий суддя Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області, лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000492 від 18 жовтня 2019 року та перевіривши надані матеріали клопотання, -

встановив:

18 жовтня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відповідні відомості про те, що 18.10.2019 близько 05 год. 39 хв. на автодорозі Київ-Харків 2 км в бік с. Соснова зупинений автомобіль марки «ЗИЛ 131», держаний номерний знак НОМЕР_1 , завантажений деревом дубу.

Правова кваліфікація даного кримінального правопорушення за ч.1 ст.246 КК України. Кримінальному провадженню було присвоєно № 0000492.

Під час огляду місця події 18.10.2019 на узбіччі автодороги було виявлено та вилучено автомобіль марки «ЗИЛ 131», держаний номерний знак НОМЕР_1 , які зареєстровані за ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та 9 стовбурів дерева дуб, що підтверджується відповідним протоколом.

Будь-яких інших речей під час проведення огляду місця події вилучено не було.

Слідчий за погодженням з прокурором у передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України строки звернувся до суду з клопотанням про арешт вищезазначених автомобіля, свідоцтва та деревини з метою збереження речових доказів, оскільки вказані речі містять сліди вчинення кримінального правопорушення та будуть використані як докази у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити. Разом з тим пояснив, що місце порубки вилучених дубів не встановлено, інструменти для порубки чи пиляння дерев також не було знайдено, речовими доказами на даний час вилучені транспортний засіб та деревина не визнані, підозри нікому не пред`явлено.

ОСОБА_4 , який є належним володільцем автомобіля та як водій автомобіля, показав в суді, що будь-яких порубок дерев не здійснював. Побачили з братом на узбіччі біля с. Панфіли Яготинського району спиляні дерева і вирішили забрати. Хто безпосередньо здійснював пиляння дерев та де це відбувалося, не знає. Крім автомобіля, свідоцтва та деревини будь-яких інших речей чи об`єктів вилучено не було. Заперечує проти накладення арешту на автомобіль та свідоцтво. Щодо стовбурів дубу, то покладається на розсуд суду.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки, з врахуванням кваліфікації даного кримінального правопорушення, автомобіль не може бути доказом незаконної порубки лісу. Місце порубки не виявлено, знараддя (пилки, сокири тощо) також не знайшли, будь-якої заяви про крадіжку лісу також немає.

Пояснення ОСОБА_4 , надані в судовому засіданні, підтвердженні і його письмовими поясненнями, наявними в матеріалах клопотання, та письмовими поясненнями пасажиру автомобіля «ЗИЛ 131» ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 цієї статті КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод захист кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Правова кваліфікація даного кримінального правопорушення ч. 1 ст. 246 КК України, а саме незаконна порубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяла істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.

З врахуванням кваліфікації даного кримінального правопорушення, відсутності відомостей про місце незаконної порубки деревини, будь-яких відомостей щодо наявності у вилученому автомобілі чи його водія та пасажира технічних засобів (інструментів) для вирубки дерев (пили, бензопили, сокири тощо), відсутності даних про те, що вилучені речі визнані речовими доказами в кримінальному провадженні, вважаю, що достатніх правових підстав для накладення арешту на автомобіль та свідоцтво з підстав, передбачених п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, клопотання не містить.

Відповідно до ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює повноваження щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За таких обставин, вважаю, що клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Копія судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, копія судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна негайно після його оголошення вручається слідчому, прокурору. У разі відсутності слідчого, прокурора під час оголошення судового рішення його копія надсилається таким особам не пізніше наступного робочого дня.

Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Щодо стовбурів дерев дубу, то, зважаючи на кваліфікацію даного кримінального правопорушення, обставин їх отримання ОСОБА_4 , відсутності відомостей про їх власника, вважаю за необхідне клопотання в цій частині задовольнити, наклавши арешт для заборони будь-кому розпоряджатися та користуватися даним майном будь-яким чином, крім проведення необхідних слідчих дій в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 169, 170-173, 309, 395 КПК України,
ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на стовбури дерев дубу в кількості 9 штук, довжиною близько 3 м, для заборони ОСОБА_4 та іншим особам розпоряджатися та користуватися даним майном будь-яким чином, крім проведення необхідних слідчих дій в кримінальному провадженні № 0000492 від 18 жовтня 2019 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_4 автомобіль марки «ЗИЛ 131», держаний номерний знак НОМЕР_1 , 1984 року випуску, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

У відповідності до ч. 3 ст. 169 КПК України слідчому ОСОБА_3 негайно вжити заходів щодо виконання ухвали суду та направити повідомлення про його виконання слідчому судді

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 16 год. 45 хв. 24.10.2019.

Слідчий суддя: ОСОБА_1