ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3350/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.110, ч.2 ст.28, ст.113, ч.5 ст.27, ч.2 ст.258,
ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.28, ч.1 ст.32, ч.1 ст.263 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт,-

УСТАНОВИЛА:

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2019 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.263 КК України на 7 років позбавлення волі, за ч.5 ст.27, ч.2 ст.258 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 05 грудня 2019 року.

20 листопада 2019 року до Харківського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили.

В обґрунтування свого клопотання прокурор послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені тяжких та особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України та злочинів, проти життя і здоров`я громадян. Зазначив, що злочинними діями ОСОБА_8 завдано значної матеріальної шкоди, яка згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2019 року стягнута з обвинуваченої. Указав, що ОСОБА_8 без передбаченого законом дозволу перевезла та незаконно зберігала в гаражі по вул. Ак. Ляпунова в м. Харкові вибухові речовини та вогнепальну зброю. Злочинні дії ОСОБА_8 мали систематичний характер, викликали великий резонанс у м. Харкові та у суспільстві загалом, порушили нормальну роботу державних установ та інших комунальних закладів, заподіяли значну шкоду юридичним та фізичним особам.

Також зазначив, що ОСОБА_8 протягом 2014 року неодноразово виїжджала до Російської Федерації де проходила курси з військової підготовки та спілкування з особами, які на даний час знаходяться у розшуку в Україні за вчинення ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, що підтверджує існування ризику переховування ОСОБА_8 на території Російської Федерації.

На думку прокурора, при зміні запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальні правопорушення, в яких обґрунтовано обвинувачується.

Просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили.

Обвинувачена ОСОБА_8 у своєму клопотанні просить змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що прокурор не навів достатніх доказів про існування ризиків передбачених ст.177 КПК України. Зазначила, що вона раніше не судима, має постійне місце проживання, а тому ризики її переховування та вчинення нового злочину чи продовження злочинів, які їй інкримінуються, відсутні. Указала, що всі свідки та потерпілі у цьому кримінальному провадженні вже допитані, що свідчить про відсутність ризику впливу на них. Також зазначила, що вона не може впливати на розгляд кримінального провадження іншим чином, оскільки всі докази по справі вилучені.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав своє клопотання та заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої, думку обвинуваченої та її захисника, які просили змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту та заперечували проти задоволення клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 належить залишити без задоволення.

Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що наразі ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду чи вчинити новий злочин або продовжити злочини, які їй інкримінуються, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення призначеного покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Так, згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.258 КК України, за який їй призначено покарання - 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна, у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за який їй призначено покарання - 7 років позбавлення волі, а за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання - 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
За вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочинів проти громадської безпеки і її злочинними діями завдано значної фізичної та матеріальної шкоди потерпілим. При цьому ОСОБА_8 без передбаченого законом дозволу перевезла та незаконно зберігала вогнепальну зброю та вибухові речовини, які були застосовані під час вчинення злочину передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.258 КК України.

З урахуванням зазначених у вироку фактичних обставин, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Крім того, відповідно до фактичних обставин визнаних судом доведеними, ОСОБА_8 22.08.2014 року разом з іншими підшуканими нею особами виїжджала з території України у розташований в м. Тамбов Російської Федерації військовий табір, де проходила навчання з вогневої, тактичної та медичної підготовки, а також мінно-підривної справи.

Також належить врахувати, що внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків апеляційного розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Твердження сторони захисту щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Крім того, сторона захисту не надала суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження відсутності вищевказаних ризиків.

Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 не працює, незаміжня, тобто не має міцних соціальних зв`язків, що додатково свідчить про можливість переховування обвинуваченої від правоохоронних органів та суду.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, ризики, встановленні під час обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків апеляційного розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 належить відмовити.

Апеляційний розгляд цього кримінального провадження не завершено.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає зазначеним у ст.177 КПК України меті і підставам його обрання, а також передбаченим ст.178 КПК України обставинам, які повинні бути враховані при його обранні.

Керуючись ст.ст.177, 178, 401, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про зміну їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 , 1967 року народження, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до моменту завершення апеляційного розгляду цього кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: