КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
29 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рудники Маневицького р-ну Волинської обл., громадянина України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, мешкає: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 08.06.2011 Любешівським районним судом Волинської області за ч.2 ст.146, ч.3 ст.152, ст.70 КК України до 07-ми років позбавлення волі, звільнений 23.05.2015 по відбуттю строку покарання,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,
за участі:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
захисника ОСОБА_12
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 27.09.2018 ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.186 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд допитати повторно у судовому засіданні потерпілу у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .Дослідити повторно у судовому засіданні письмові матеріали кримінального провадження, а саме: протокол заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.05.2016; протокол огляду місця події від 29.05.2016 (у потерпілої ОСОБА_13 за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 38-Б, вилучено мобільний телефон «НТС Desire 616»); протокол огляду місця події від 29.05.2016 (місце вчинення кримінального правопорушення за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 38-Б); протокол пред`явлення для впізнання по фотознімкам від 31.05.2016 (за участю свідка ОСОБА_21 ); переглянути відеозапис із камер відеоспостерсження «Кіностудії» по вул. Закревського, 22 в м. Києві; переглянути відеозапис роздруківки мобільного оператору ПрАТ «Київстар» абонента мобільного телефону, який належить ОСОБА_22 .Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 27.09.2017 скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 02 (двох) років позбавлення волі, звільнивши останнього на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання з встановленням іспитового строку 02 (два) роки.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор оспорює висновки суду про недоведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. В апеляційній скарзі прокурор наводить показання надані в суді потерпілої ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Також апелянт посилається на протокол пред`явлення для впізнання по фотознімкам, запис камери відеоспостереження та наголошує, що суд при винесенні виправдувального вироку не взяв до уваги наведені докази, які на думку апелянта вказують на вину ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він просить апеляційний суд апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок Деснянського районного суда міста Києва відносно ОСОБА_11 залишити без змін.
В обґрунтування поданих заперечень захисник вказує, що рішення судом першої інстанції прийнято за результатами допиту обвинуваченого, потерпілої, свідків, на підставі досліджених доказів, які надавались суду стороною обвинувачення та стороною захисту. Адвокат зазначає, що в ході судового розгляду не було встановлено належних доказів на доведення вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.

Так, вироком Деснянського районного суду міста Києва від 27.09.2018 ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.186 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 обвинуваченим за наступних обставин пред`явленого обвинувачення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що 29.05.2016 приблизно в 13.40 годин він, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , з метою відкритого викрадення чужого майна, ззаду підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_13 , яка розмовляла по мобільному телефону, та шляхом ривка відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_13 , а саме: мобільний телефон «НТС Dеsіrе 616» вартістю 3863грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., а всього майно загальною вартістю 3888грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник.
Такі дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції та просив оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий обвинувальний вирок, думку обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, які заперечили проти поданої прокурором апеляційної скарги та вважали за необхідне залишити без змін виправдувальний вирок суду першої інстанції, пояснення учасників судового провадження та відповіді на запитання суду, повторно за клопотання сторони обвинувачення безпосередньо допитавши потерпілу ОСОБА_13 , та свідка ОСОБА_17 , дослідивши письмові докази відповідно до задоволеного клопотання прокурора, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст.368 КПК України повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст.94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст.62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.

Як вбачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_11 і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Зокрема, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_11 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Так, з матеріалів кримінального провадження та виправдувального вироку слідує, що в ході судового розгляду ОСОБА_11 свою вину у пред?явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.186 КК України не визнав. Аналогічної позиції ОСОБА_11 дотримався і в ході апеляційного перегляду даного провадження, показавши апеляційному суду, що з третьої години ночі перебував на ринку, де він працює. Йдучи додому, до дорозі до нього під?їхала поліція, повідомивши, що він схожий на одного з підозрюваних у вчиненні злочину. У ОСОБА_11 не було з собою паспорта, тому поліцейські його сфотографували. Потім його повезли на місце вчинення злочину, потерпілі кричали, що це він. Але як повідомляє останній, він йшов з роботи і весь день був там, злочин не скоював, винним себе не визнає.

Крім того, у відповідності до ч.4 ст.95 КПК України, суд першої інстанції також обґрунтував свої висновки щодо виправдання ОСОБА_11 за недоведеністю вчинення ним кримінальногоправопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, на показаннях потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які не вказала беззаперпечно. що даний злочин скоїв саме ОСОБА_11 .

В свою чергу, ключовим доказом сторони обвинувачення, на якому ґрунтувалося обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, є:
? протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.05.2016, згідно якого ОСОБА_13 заявила про те, що 29.05.2016 близько 14.00 годин по пр.Маяковського, 38/10 в м.Києві невідома особа чоловічої статі відкрито заволоділа мобільним телефоном «НТС Dеsіrе 616» (т.1, а.с. 55);

? протокол огляду місця події від 29.05.2016, згідно якого було оглянуто асфальтовану ділянку місцевості між 5 та 6 під`їздом по пр.Маяковського, 38/10 в м.Києві, де знаходиться потерпіла ОСОБА_13 , у якої в правій руці знаходиться телефон марки «НТС Dеsіrе 616» білого кольору, який вона надала добровільно та який було вилучено (т.1, а.с. 56-58);
? протокол огляду місця події від 29.05.2016, згідно якого оглядається асфальтована ділянка місцевості по пр.Маяковського, 38/10 в м.Києві (т.1, а.с. 59-61);
? дані протоколу перегляду відеозапису від 11.08.2016, на якому міститься відеозапис роздруківки мобільного оператору ПрАТ «Київстар» абонента мобільного телефону, який належить ОСОБА_11 , свідчать про те, що 29.05.2016р. в 13.13-13.14 годин мобільний телефон ОСОБА_11 , на який в цей час був здійснений вхідний дзвінок, знаходився в зоні дії базової станції, яка обслуговує територію по вул.Електротехнічна, 18 в м.Києві (т.1, а.с. 85);
? дані протоколу перегляду відеозапису від 11.08.2016, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження «Кіностудії» по вул.Закревського, 22 в м.Києві, свідчать про те, що 29.05.2016р. в 14.00 годин зі сторони ринку «Фермер» виходить ОСОБА_11 , який прямує паралельно трамвайним коліям, в 14.01 годин біля нього зупиняється екіпаж патрульної поліції та в 14.06 годин ОСОБА_11 сідає в службовий автомобіль працівників поліції (т.1, а.с. 81);

? протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.05.2016, згідно якого свідок ОСОБА_14 зазначив, що може впізнати особу, яка вчинила викрадення, за зовнішніми ознаками, оскільки наздогнав його та забрав телефон потерпілої, та впізнав особу на фото №2 за зовнішніми ознаками, рисами обличчя, структурою голови, залисинами на голові (т.1, а.с. 107-108).
Оцінюючи наведені докази, суд першої інстанції зазначив, що вони не доводять вини ОСОБА_11 у вчиненні відкритого викрадення майна, що належить на праві власності ОСОБА_13 . З такою оцінкою зазначених письмових доказів апеляційний погоджується і апеляційний суд.

Так, по-перше, наявні в матеріалах справи диски з роздруківками мобільного оператору ПрАТ «Київстар» абонента мобільного телефону, який належить ОСОБА_11 та відеозапис з камер відеоспостереження «Кіностудії» по вул.Закревського, 22 в м.Києві апеляційним судом не передосліджувались у зв?язку з тим, що сторони на цьому не наполягали. А тому суд виходить з відомостей, зафіксованих в протоколах перегляду цих відеозаписів, які разом з іншими письмовими доказами, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, були передосліджені апеляційним судом за участі сторін даного провадження, та які колегія суддів оцінює такими, що не є беззаперечними доказами на підтвердження тих обставин, які були встановлені в ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження на підтвердження винуватості ОСОБА_11 у вчиненні грабежу, оскільки не доводять вчинення ані об?єктивної, ані суб?єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_11 злочину. При цьому, суд звертає увагу на тому, що відомості згаданих протоколів перегляду відеозаписів не суперечать тим показанням, які надавав обвинувачений в суді першої інстанції та в ході здійснення апеляційного провадження.

По-друге, не носить доказового значення, а саме як доказ скоєння злочину саме ОСОБА_11 , також і протокол прийняття заяви ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення від 29.05.2016, в якому вона тільки повідомляє про вчинений відносно неї злочин. Також не є належними доказами, які б підтверджували вину обвинуваченого, і протоколи огляду місця події від 29.05.2016, оскільки зафіксованими ними відомості не підтверджують вчинення злочину по відношенню до ОСОБА_13 саме ОСОБА_11 .

Стосовно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.05.2016, який на думку прокурора підтверджує впізнання свідком ОСОБА_14 . ОСОБА_11 як особу, яка вчинила відкрите викрадення майна, що належить ОСОБА_13 , то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до відомостей даного протоколу, свідок ОСОБА_14 зазначає, що впізнав за зовнішніми ознаками та рисами обличчя особу на фото №2 як таку, яку він наздогнав та забрав у неї телефон, який той вирвав у потерпілої. Щодо ознак, за якими свідок впізнав цю особу, він повідомив, що впізнав за структурою голови, залисинами на голові та рисами обличчя.
Натомість, суд першої інстанції, надаючи оцінку вказаному доказу послався також на показання свідка ОСОБА_14 , надані в судовому засіданні безпосередньо, згідно яких останній повідомив суду, що затриманого чоловіка він бачив тільки ззаду, оскільки біг за ним та повалив його на землю обличчям вниз, обличчя грабіжника він взагалі не бачив. Потім представлену працівниками поліції особу він не впізнав як чоловіка якого затримував.
Таким чином, допитаний безпосередньо в суді першої інстанції свідок ОСОБА_21 , не підтвердив впізнання за фотознімками і чітко суду повідомив, що обличчя грабіжника не бачив, адже затримував його зі спини. Не вдаючись до переоцінки показань свідка ОСОБА_14 , колегія суддів оцінюючи протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.05.2016 звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не був наданий протокол допиту свідка ОСОБА_21 , який би перед впізнанням за фотознімками мав би бути допитаний з приводу ознак за якими, він міг би впізнати грабіжника. Вищезазначене в сукупності, на думку суду, позбавляє можливості прийти до однозначного висновку, що свідок ОСОБА_14 в протоколі пред`явлення для впізнання особи за фотознімками, впізнав саме ОСОБА_11 як особу, яку він затримував як грабіжника, що він спростував в суді першої інстанції і відповідно цей протокол (т.2 а.с.107) є неналежним і недопустимим доказом.
Крім того, апеляційним судом згідно до клопотання прокурора щодо повторного допиту потерпілої та свідків, викладеного в апеляційній скарзі, на виконання вимог ст.23 КПК України в судовому засіданні від 26.07.2018 допитано потерпілу ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_17 .

Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні від 26.07.2018 показала апеляційному суду, що 29.05.2016, після 13 години вона йшла з малою дитиною біля дому по проспекту Маяковського в м.Києві. Навпроти неї ішов молодий чоловік. Відчула, як її різко хтось почав смикати за руку, вирвавши таким чином з її руки мобільний телефон марки «НТС» вартістю 3 000 грн. Особу, яка викрала телефон не роздивилася, пам`ятає, що він був невисокого зросту, худорлявий, брудний. В чому саме був одягнений не пам`ятає, згадує лише темні штани та резинове взуття на ньому. Повідомляє, що обличчя нападника не роздивилась, прикмет не розгледіла. Почала голосно кричати, побігти за грабіжником не могла, бо з нею була дитина. Бачила, що викрадач побіг за її будинок. На відстані 5 чи 6 парадних сиділа компанія молодих хлопців, один з яких побіг наздоганяти грабіжника, щоб забрати телефон. Молодий чоловік не бачив куди бігти за грабіжником, йому із балкона підказали сусіди напрямок. Поліцію викликали сусіди. Викрадений телефон повернув хлопець, який побіг за правопорушником. В цей момент приїхала слідча група. За показаним поліцейським фото грабіжника не могла сказати, чи це цей той чоловік, який викрав в неї телефон, бо його обличчя не розгледіла.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні від 26.07.2018 показав апеляційному суду, що точної дати згадати не може, але пам?ятає, що до них надійшло орієнтування, що в жінки відібрали мобільний телефон, чоловік був весь у чорному. Орієнтувались по одягу, ними був виявлена особа, як потім було встановлено що це Величко, одягнутий в чорні штани, футболку та резинові тапки. В орієнтуванні проходила особа, яка була одягнена в більш теплій кофті. Проїзджаючи по вул.Закревського в сторону вул. Милославської помітили схожу по орієнтуванню особу, яка йшла по правій стороні де проходить трамвай. Цією особою був ОСОБА_23 . Повідомили йому причину зупинки і попросили пред?явити документи. На їх питання куди він направляєтеся, ОСОБА_23 відповідав, що працює на ринку "Троєщина", повертається додому, де проживає з тіткою. Також ОСОБА_23 було сфотографовано. Він не втікав, його було доставлено до місця вчинення злочину. На місці була слідча оперативна група. Потерпіла була не впевнена, що ОСОБА_23 це саме той чоловік, який викрав у неї телефон. Через 20 хвилин з`явився чоловік, який допомагав для потерпілої забрати телефон, який бачив нападника і він не впевнено впізнав ОСОБА_23 . Величко заперечував свою причетність.
Надані безпосередньо апеляційному суду показання як в цілому так і кожен окремо підтверджують, що свідок ОСОБА_17 не був очевидцем вчинення грабежу потерпілої ОСОБА_13 , а лише за вказаним йому орієнтирами затримав ОСОБА_11 та доставив його до місця вчинення злочину. При цьому, як показаннями свідка, так і показаннями потерпілої підтверджується, що ОСОБА_13 не бачила обличчя грабіжника і беззаперечно ОСОБА_11 як чоловіка, який відкрито викрав у неї телефон, не впізнала.

Щодо показань свідка ОСОБА_17 про впізнання чоловіком, який відібрав у грабіжника викрадений мобільний телефон, саме ОСОБА_11 , то в цій частині перевірити показання не видається за можливе, оскільки безпосередньо допитати свідка ОСОБА_14 , який згідно встановлених судом першої інстанції обставин навздогнав грабіжника, поваливши його на землю і відібрав у останнього викрадений телефон, в ході здійснення апеляційного провадження не видалось за можливе. Але разом з тим, це питання ретельно було перевірено судом першої інстанції під час безпосереднього допиту свідка ОСОБА_14 .

Зважаючи на вказане, на переконання колегії суддів, наведені показання свідка та потерпілої не доводять вчинення саме обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а тому не можуть свідчити про винуватість ОСОБА_11 у пред?явленому йому обвинуваченні.

Також, з огляду на задоволення клопотання прокурора про виклик свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , апеляційним судом вживались всі можливі заходи для виклику останніх до суду для їх допиту. Зокрема, судом п?ять разів направлялись їм за відомими з матеріалів справи адресами судові виклики, а також надавались судові виклики прокурору для забезпечення їх вручення вказаним свідкам. В подальшому сторона обвинувачення відмовилась від виклику вищевказаних свідків, за викюченням свідка ОСОБА_14 . Колегією суддів п?ять разів постановлювались ухвали про привід свідка саме ОСОБА_14 , на виконання задоволеного клопотання прокурора, які виконані так і не були. В подальшому прокурор ОСОБА_7 , в ході здійснення апеляційного провадження даної справи, через неможливість забезпечити явку свідків до суду відмовився від підтримання такого клопотання і зняв давне клопотання щодо допиту в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_14 .

У зв?язку з відмовою прокурора від клопотання щодо виклику свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , колегія суддів у відповідності до ст.23 КПК України вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині де він посилається на показання цих свідків перевірці не підлягають.
Інших переконливих аргументів на спростування вказаних висновків суду першої інстанції щодо оцінки доказів, у апеляційній скарзі прокурора не наведено.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за результатами судового розгляду, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку, що жодних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, стороною обвинувачення здобуто не було, а жодний довід апеляційної скарги прокурора не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_11 .
За приписами ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Це положення також передбачено і п.2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений у скоєнні кримінального злочину вважається невинуватим до тих пір, поки його винність не буде встановлена в законному порядку.
Таким чином, виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, оскільки постановлений згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів для його ухвалення, а тому підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 27.09.2017, яким ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.186 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ? залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3