Дата документу 03.12.2019 Справа № 310/1886/14-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/1886/14-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1192/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, холостого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці до 11 січня 2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, 09.11.2019 до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, 13.01.2013 приблизно о 00.10 годині ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , знаходячись в СОТ «Гідрівлік» Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області, за попередньою змовою між собою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна перелізли через паркан, що огороджує дачну дільницю №391, тим самим проникли на її територію, після чого підійшовши до будинку, розташованого на території даної дачної дільниці, шляхом демонтажу решітки вхідних дверей, проникли до будинку, звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_10 .

Крім того, 13.01.2013 приблизно о 01.00 годині ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , знаходячись в СОТ «Гідрівлік» Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області, за попередньою змовою між собою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна перелізли через паркан, що огороджує дачну дільницю №360, тим самим проникли на її територію, після чого підійшовши до будинку, розташованого на території даної дачної дільниці, шляхом демонтажу решітки вікна, проникли до будинку, звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_11 .

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначила, що прокурор та слідчий у судовому засіданні не довели, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи наявні докази про вчинення підозрюваним тяжкого злочину, міру покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи, що підозрюваний раніше судимий, з урахуванням доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, приймаючи до уваги, що підозрюваний з 2013 року проживає в м. Жмерінці Вінницької області, має цивільну дружину, виховує трьох її неповнолітніх дітей, неофіційно працює у приватного підприємця, сусідами характеризується виключно позитивно, а також те, що з моменту вчинення злочину пройшло більше 6 років, слідчий суддя вважала, що для запобігання вказаним ризикам достатньо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язки, передбачені п.п. 1-3 ч.5 ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною і невмотивованою, тому підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, викладених у судовому засіданні. Вважає, що слідчим суддею прийнято до уваги неналежні докази, які характеризують особу підозрюваного. Апелянт посилається на помилковість висновку суду про перебування на утриманні підозрюваного дітей його співмешканки. Разом з тим, судом не враховано, що ОСОБА_7 6 років перебував у розшуку, а його твердження про необізнаність щодо розшуку, спростовується його ж показаннями. Про ризик ухилення підозрюваного свідчить той факт, що останній після крадіжки змінив місце проживання та виїхав до Вінницької області. Крім того, слідчим суддею не враховано, що у ОСОБА_7 немає постійного місця проживання в м. Бердянськ, зареєстрований він у гуртожитку в м. Маріуполь Донецької області. Прокурор вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 повинен виконувати перебуваючи в готелі, що унеможливлює виконання рішення слідчого судді.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді від 11.11.2019 та постановити нову про задоволення клопотання слідчого та застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного, який заперечував проти апеляційної скарги; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів погодилася із висновками слідчого судді щодо часткового задоволення клопотання слідчого про застосування найсуворішого запобіжного заходу. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органами досудового розслідування та стороною захисту.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Так, слідчий суддя фактично дійшла висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та наявності ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України і з цим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у пункту 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчий суддя постановив ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, адже по суті прокурором не було доведено слідчому судді обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчим суддею не здобуто, а прокурором не доведено наявність доказів обставин того, що до підозрюваного ОСОБА_7 не може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід, ніж той, про який клопотав слідчий та прокурор.

Не доведено прокурором обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України і під час розгляду апеляції на ухвалу слідчого судді.

Крім того, слідчим суддею враховані вимоги ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи, постійне місце мешкання, де проживає разом із своїми родичами, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків з особами, які складають його родину, працює та позитивно характеризується за місцем праці, на обліку в спеціальних диспансерах не перебуває.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України необґрунтовані та не спростовують висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі.

Суд, обираючи запобіжний захід, оцінив в сукупності обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що домашній арешт ОСОБА_7 та виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить йому належну процесуальну поведінку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість застосування слідчим суддею до ОСОБА_7 ст.181 та ч.5 ст.194 КПК України.

Слідчий суддя, розглянув клопотання слідчого, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178, 181, 184, 193, 194 КПК України та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу та належним чином мотивував своє рішення.

Посилання прокурора на той факт, що підозрюваний ОСОБА_7 ухилився від слідства, оскільки після крадіжки змінив місце проживання та виїхав до Вінницької області, не заслуговують на увагу. Так, згідно протоколу допиту підозрюваного від 08.11.2019 та його пояснень наданих під час розгляду клопотання, він не переховувався від слідства та не знав, що перебував у розшуку. Дізнавшись 07.11.2019 про те, що він перебуває у розшуку добровільно з`явився до Бердянського ВП, вину у вчиненому визнає повністю.

Тому, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а доводи апеляційної скарги прокурора правильності цього висновку не спростовують.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції, в режимі відеоконференц зв`язку, у зв`язку з віддаленістю місця проживання. Відсутні будь-які відомості про тиск з боку підозрюваного на свідків, допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці до 11 січня 2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4