Провадження № 1-кп/317/202/2019
Справа № 334/22/19
УХВАЛА
про продовження запобіжного заходу

12 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження 0003536 від 05 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню за ч. 1 ст. 185, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

03 січня 2019 року до Запорізького районного суду Запорізької області від Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003536 від 05 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню за ч. 1 ст. 185, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та у відповідності до ст. 35 КПК України переданий головуючому у справі судді з визначенням суддів членів колегії.

26.06.2019 року ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений строк обраного запобіжного заходу в Запорізькому слідчому ізоляторі до 24.08.2019 року включно.

Прокурор у судовому засіданні 12.08.2019 р. просив суд про продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 1 ст. 185, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, а ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, на даний час не відпали, обставини, якими обґрунтовувались вказані ризики не змінились. Прокурор обґрунтовує заявлене клопотання тим, що обвинувачений може переховуватися від суду, знищити або сховати речові докази, що мають істотне значення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше правопорушення. Члени колегії суддів до часу закінчення строку тримання під вартою будуть перебувати у щорічній відпустці, а закінчити до цього часу судовий розгляд є неможливим.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 проти клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, в судовому засіданні, просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід, посилались на приписи ст. 178 КПК України: що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, у нього є мати, дружина та донька яка потребує батьківського піклування. Стан здоров`я його погіршився. Документів, що підтверджують або обґрунтовують пом`якшення запобіжного заходу суду не надано.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав, а клопотання захисту та обвинуваченого не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання доцільності продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує: тяжкість інкримінованого злочину, ступінь відповідальності за нього, внаслідок чого необхідно запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду, а також те, що існує імовірність незаконного впливу на потерпілого та свідків, які ще не допитані судом.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку як для застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Суд вважає, що суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, згідно з якими лише продовження строку дії застосованого раніше запобіжного заходу зможе запобігти ризикам продовження вчинення злочинів, переховування від суду, що дає підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні умисного особливо тяжкого правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, місце проживання свідків по провадженню йому є відомим та він може вплинути на них, а вони ще не допитувалися судом. Суд вважає, що для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення, необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до двох місяців.

Слід також зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019 (справа № 3-208/2018(2402/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

У даному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що положення ч. 2 ст. 392 цього Кодексу в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства, а тому суперечать вимогам статей 1, 3, 8, 21, 29, частини першої статті 55 Основного Закону України.

Відповідно до положень ст. 395 КПК України, якою визначено порядок і строки апеляційного оскарження, апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення. Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177, ст. 178 КПК України, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду зазначеного кримінального провадження, а також враховуючи, що в строк до 24.08.2019 року не можливо закінчити судове провадження, необхідно продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ніякий з передбачених більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою вважати продовженим строком на 60 днів, а саме до 10.10.2019 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Запорізького слідчого ізолятору.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року у встановленому законом порядку протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3