Ухвала

іменем України
5 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 753/9792/17

провадження № 51-3387ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 155 Кримінального кодексу України (далі-КК),
встановив:
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 рокуОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 155, ч. 2 ст. 156 КК та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 155 КК у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 156 КК у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
На підставі ст. 72 КК, ОСОБА_4 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, із 03 квітня 2017 року до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з 03 квітня 2017 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду, 20 вересня 2014 року близько 15:00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), маючи намір на вчинення розпусних дій відносно малолітньої падчерки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, користуючись віковою і фізичною перевагою, відсутністю поряд сторонніх осіб, з метою задоволення статевої пристрасті, оголив потерпілу та усвідомлюючи, що вчиняє розпусні дії, які мають сексуальний характер, став торкатися руками до статевих органів малолітньої ОСОБА_6 . Крім того встановлено, що ОСОБА_4 , 04 лютого 2015 року близько 15:00 год, 05 вересня 2015 року близько 08:30 год, 16 листопада 2016 року близько 15:00 год, 13 лютого 2017 року близько 15:00 год, 03 квітня 2017 року близько 08:30 год, перебуваючи за місцем свого проживання, за вищевказаною адресою разом з малолітньою падчеркою, керуючись умислом, направленим на задоволення статевої пристрасті природним способом, вступив з нею в статеві зносини природним способом, на що остання погодилась, усвідомлюючи характер запропонованих дій.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить судові рішення змінити та, врахувавши дані про особу його підзахисного та наявність у кримінальному провадженні пом`якшуючих покарання обставин, призначити ОСОБА_4 більш м`яке покарання за вчиненні злочини.
Мотиви суду
Перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 155, ч. 2 ст. 156 КК і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно із ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, які кримінальний закон відносить до тяжких злочинів, дані про особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його стан та поведінку до і після вчинення кримінальних правопорушень, щире каяття, як обставину, яка, відповідно до ст. 66 КК, пом`якшує покарання обвинуваченому, обставини кримінального провадження, значну кількість епізодів злочинної діяльності, їх тяжкі наслідки у вигляді психічного розладу у потерпілої, відсутність обставин, які, згідно з ст. 67 КК, обтяжують йому покарання, думку потерпілої про призначення ОСОБА_4 покарання в максимальних межах.
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які покликається захисник у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення засудженого без реального відбування ним призначеного покарання.
Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі за кожен із злочинів та остаточне за сукупністю злочинів у виді позбавленні волі на строк 8 років, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленн такого рішення.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи, наведені захисником в апеляційній скарзі, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання за вчиненні ОСОБА_4 злочини, правомірно визначив останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, яке за своїм розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання та попередження вчиненню нових злочинів.
Таким чином, з урахуванням особи засудженого та вищевказаних обставин суд дійшов правильного висновку і призначив засудженому покарання, передбаченого санкціями статей.
На думку колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_4 судом, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначене з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, у розмірі, передбаченому санкціями статей за вчинені злочини, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обставини, на які покликається в касаційній скарзі захисник, як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, були враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_4 , ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Суд не знаходить підстав для зміни оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання несправедливим через його суворість.
Правових підстав вважати, що призначене засудженому остаточне покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості у зв`язку з неналежним врахуванням судами першої та апеляційної інстанції всіх обставин кримінального провадження, немає та в касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_4 покарання.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3