Дата документу 16.12.2019 Справа № 320/653/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1620/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/653/19
Категорія ст. 185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мелітополь Запорізької області, громадянки України, з вищою освітою, непрацюючої, не одруженої, яка проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
1) 23.11.2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України за ч. 1 ст. 185 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від покарання з іспитовим строком на 2 роки;
2) 16.01.2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі перегляду вироку від 07.07.2015 року Апеляційним судом Запорізької області звільнено 31.05.2017 року по відбуттю строку покарання;
3) 24.10.2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч.1 ст. 395 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі (з доповненнями) обвинувачена ОСОБА_6 вказує, що вирок суду є надто суворим. Просить врахувати те, що потерпілій ОСОБА_9 було повернуто належне її майно в повному обсязі, цивільний позов вона не заявляла, те, що вона повністю визнала себе винною, щиросердно розкаялась, сприяла встановленню істини по справі. Просить вирок суду змінити, призначити її покарання на той же строк, але у вигляді обмеження волі. При цьому просить зарахувати у строк покарання її тримання під вартою із 09.01.2018 року по 09.08.2018 року включно.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинувачену, у тому числі і в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України остаточно призначено покарання ОСОБА_6 шляхом часткового складання призначеного покарання та невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2018 року 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_6 рахувати з 19.01.2019 року, тобто з моменту її затримання. Запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком законної сили. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 19.01.2019 року приблизно о 15 годин 00 хвилин, знаходячись в приміщенні магазина ПП «Макарчук», який розташований за адресою: Запорізька область, місто Мелітополь, вул. Гетьманська, 137, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з каси таємно викрала належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Самсунг» моделі «Galaxy j6», імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , у корпусі золотого кольору, вартістю 5200 гривень, в якому знаходилась сім карта мобільного оператора «Київстар», а/н НОМЕР_3 , вартістю 25 гривень, на рахунку якої грошові кошти були відсутні, на телефоні був чохол у вигляді бамперу із зображенням «Сови», білого кольору, вартістю 200 гривень, в телефоні знаходився флеш-носій на 16 гб, вартістю 200 гривень та захисне скло вартістю 225 гривень. Своїми умисними діями ОСОБА_10 завдала потерпілій ОСОБА_9 майнових збитків на загальну суму 5850 гривень.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самої обвинуваченої в судовому засіданні, де вона повністю визнавала себе винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченої та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про те,що суд призначив їй занадто суворе покарання, є необґрунтованими, з погляду на наступне.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 судом було враховано, що остання щиро розкаялася у вчиненому, вину визнала повністю, своїми правдивими показаннями сприяла встановленню істини у справі, у зв`язку з чим суд призначив їй мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення покарання ОСОБА_6 , за вчинений нею злочин, а також остаточно призначеного місцевим судом покарання, зокрема у зв`язку з тим, щовона повністю визнала себе винною, щиросердно розкаялась, сприяла встановленню істини по справі, крім того потерпілій було повернуто належне її майно в повному обсязі, оскільки, будучи неодноразово судимою, на шлях виправлення не встала, про що свідчить те, що цей злочин, нею було скоєно в період іспитового строку, а тому призначене покарання за вчинення злочину та остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Колегія суддів не може погодитися також з доводами обвинуваченої про зарахування останній у строк покарання період тримання її під вартою з 09.01.2018 року по 09.08.2018 року за попередньою кримінальною справою, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України, а також роз`яснення п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», цей строк був врахований судом першої інстанції при встановлені розміру невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду від 24.10.2018 року, а тому він не може бути повторно врахований у строк покарання обвинуваченій.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2019 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді: