Справа № 530/575/19
Номер провадження 1-кп/530/71/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" жовтня 2019 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області кримінальне провадження № 1-кп/530/71/19, що зареєстроване в ЄРДР 03.04.2019 року за № 0000131 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого, у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 , будучи засудженим 02.08.2018 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив корисливий злочин проти власності, за наступних обставин.
19.03.2019 року, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_4 , поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, за допомогою металевого саморобного крючка, перехиливши руку через паркан двору домоволодіння, таємно, повторно, протиправно викрав 14 металевих пластин, загальною вагою 102 кг., (вартість 1 кг. складає 6 грн. 10 коп.) на суму 622 грн. 20 коп., які належать ОСОБА_5 , після чого погрузив вказані металеві пластини на багажник велосипеда та поїхав з місця події.
Викраденими речами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вказану суму.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.185 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , свою вину в інкримінуємому йому злочині визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку. Просив суд призначити покарання згідно чинного законодавства.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується наступними доказами:
Потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним в судовому засіданні суду дав покази аналогічні вироку.
-показами свідка ОСОБА_6 , який повідомив, що обвинувачений здав на приймальний пункт металобрухт у вигляді металевих пластин, де він їх взяв, йому не відомо;
-витягом з ЄРДР № 0000131, з якого вбачається, що 20.03.2019р. до чергової частини Зіньківського ВП ГУНП в Полтавській області надійшла заява, про те, що невідома особа біля 12 год., перебуваючи на подвірї, таємно, шляхом вільного доступу викрала металеві вироби загальною вагою 102 кг., яке належить ОСОБА_5 ;
- заявою потерпілого ОСОБА_5 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення;
- протоколом огляду місця події від 03.04.2019;
- фототаблиця до протоколу огляду місця події від 03.04.2019, за фактом викрадення майна у ОСОБА_5 ;
- протоколом огляду предметів від 04.04.2019, 14 металевих пластин;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.04.2019 за участю ОСОБА_4 , на якому останній вказує як здійснив крадіжку;
- речовими доказами: 14 металевих листів, які передано під розписку потерпілому, ОСОБА_5 ..
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Ніким з учасників судового розгляду докази не оспорювалися та не заявлялося клопотань про визнання доказів недопустимими і неналежними.
Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 , кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан і вважає ці обставини, згідно зі ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .
Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_4 , скоїв злочин передбачений ч.2 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, України, який відноситься до середньої тяжкості злочину, обставин вчиненого злочину, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_4 , думки потерпілого, характеристики обвинуваченого,враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини даного кримінального провадження, давши їм оцінкукеруючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченогота попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченого покарання пов`язане з позбавленням волі.
До такого висновку суд приходить виходячи з того, що обвинувачений офіційно не працює, будучи засудженим за вчинення корисливого злочину, будучи безпосередньо обізнаним про настання кримінального покарання за вчинені злочини, відповідних висновків для себе не зробив, в період іспитового строку, знов вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та його стійкої позиції на вчинення правопорушень.
Тому, з урахуванням зазначених обставин, а також відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому необхідно для його виправлення і припинення нових злочинів призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі, що за переконанням суду буде відповідати тяжкості правопорушень і не становитиме "особистого надмірного тягаря для винного". Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Частиною 4 ст.70 КК України встановлено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно медичних довідок ОСОБА_4 - практично здоровий.

Речові докази по справі: 14 металевих пластин загальною вагою 102 кг, передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 ..
Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 змінити з домашнього арешту на тримання під вартою.
Цивільний позов по справі не заявлявся.

Судові витрати: відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, з урахуванням покарання по вироку Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.08.2018 року та за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, з урахуванням вимог ст. 72 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у до вступу вироку в законну силу змінити з домашнього арешту на тримання під вартою.

Строк покарання рахувати з часу затримання.

Речові докази по справі: 14 металевих пластин загальною вагою 102 кг., які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити в його власності.
Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1