Справа № 711/899/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 серпня 2019 року

м.Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження №0001161 від 17.02.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, громадянки України, з вищою освітою, яка працює вчителем ЗОШ №5, одруженої, на утримані має неповнолітніх дітей, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України,

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачуються в тому, що вона 06.02.2018 о 19 год 27 хв., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу знаходячись в розважальному залі торгівельно - розважального центру «Депот», що знаходиться по бульв. Шевченка 385 в м. Черкаси, в той час коли її чоловік ОСОБА_5 , разом з неповнолітньою донькою знаходився в розважальному залі, таємно, умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до сумки чоловіка, яка знаходилась в приміщенні гардеробу, звідки таємно заволоділа грошовими коштами в розмірі 5000 грн. та ключами від будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також таємно заволоділа паспортом громадянина України з карткою платника податків, на ім`я ОСОБА_5 , та іншими важливими документами: посвідченням ветерана державної кримінально - виконавчої служби України, пенсійним посвідченням на ім`я ОСОБА_5 , пенсійною карткою «Ощадбанк» на якій знаходились грошові кошти в розмірі 4000 грн., які поклала до своє сумочки та місце вчинення злочину покинула.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), та за ч. 3 ст. 357 КК України у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

Мотиви суду.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновків про недоведеність того, що злочин вчинено ОСОБА_6 (п.2 ч.1 ст. 373 КПК).

З цього приводу суд констатує наступне:

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину не визнала, пояснила, що зі своїм чоловіком ОСОБА_5 має неприязні стосунки з приводу майна. 06.02.2018 він прийшов до них додому провідати дочку ОСОБА_10 . Запропонував відвідати торгово-розважальний центр «Депот». У нього була велика дорожня сумка, в яку поклали дитячі шкарпетки, малюнки, фото, куртку. О 18.00 год. вони підняли на 3-й поверх розважального центру. За свою сумку ОСОБА_5 домовився із працівником гардеробу щоб вона поставила її в гардеробі на підлогу. Вона в свою чергу попросила забрати цінні речі із сумки. Потерпілий ніколи б не залишив у сумці коштовних речей. Його кошти, якими він розраховувався, були в гаманці, який був при ньому, там були і банківські карки. Під час перебування у ТРЦ у неї із потерпілим виник конфлікт, в результаті якого він її вдарив. Вона дійсно заходила в гардероб, звідки із сумки забрала лише дитячі речі, а саме дитячі малюнки та фотографії, і поклала в камеру схову. Із «Депоту» її друзі на своєму автомобілі відвезли додому, так як у неї не було грошей. Ніяких грошей, ключів, карток і документів вона не брала. Просила її виправдати.

Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що із дружиною ОСОБА_11 не проживають із вересня 2017 року. Від шлюбу мають спільну дитину дочку ОСОБА_10 . 06.02.2018 він зателефонував дружині так як хотів зустрітись із дочкою. В цей день вони втрьох пішли до ТРЦ «Депот», так як цього захотіла дочка. У нього із собою була сумка, в правому кармані якої знаходились кошти 5000 грн. та інші речі. Сумка не поміщалась до камери схову, а тому гардеробниця запропонувала залишити її біля себе. Під час відпочинку відбувся конфлікт із ОСОБА_6 . Вважає, що це було її провокацією. В сумці ніяких дитячих речей не було. Відлучився у туалет, а коли повернувся, то ОСОБА_12 із дочкою вже не було. Сів у маршрутку, де виявив, що зникли гроші, ключі і документи. Повернувся до ТРЦ, де працівник гардеробу йому повідомила, що до сумки підходила ОСОБА_13 для того, щоб забрати дитячі речі. Викликав поліцію. Гроші в сумі 5000 грн. це заощаджені власні кошти із пенсії. Гроші знімав із банківського рахунку періодично.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які суд відхилив.

1. Як доказ винуватості прокурор посилається на відомості протоколу прийняття усної заяви від 06.02.2018, за яким ОСОБА_5 повідомляє про вчинену його дружиною ОСОБА_6 крадіжки його речей, а саме 5000 грн., документів, банківської картки та ключів (т. 1 а.с. 112).

Цей протокол не може бути доказом в розумінні ст. 84 КПК України, так як лише містить інформацію зі слів заявника про вчинені протиправні дії, які в свою чергу в обов`язковому порядку мають бути доведені в силу ст. 92 КПК України слідчим, прокурором.

2. Не містить прямих доказів винуватості ОСОБА_6 і відеозаписи із камер відеоспостереження ТРЦ «Депот». Так оглядаючи інформацію, яка міститься на носіях (дисках), слідчий у протоколі огляду від 20.06.2018 констатує лише обставини, які не оспорюються прокурором, потерпілим, а також стороною захисту, зокрема, слідчий констатує що о 19 год. 27 хв. 06 сек. ОСОБА_14 заходить до роздягальні, де знаходиться сумка ОСОБА_5 , виходить із роздягальні та «щось» тримає в руках. Далі слідчий зазначає, що це «щось в руках» вона кладе до камери схову. (т. 1 а.с. 116-122).

Таким чином і слідчий, і прокурор за своїм внутрішнім переконанням не встановив достатність інформації із відеокамер, щоб мати можливість беззаперечно констатувати, що в руках ОСОБА_6 були гроші, документи, банківські картки та ключі потерпілого (ст. 94 КПК України).

В судовому засіданні після перегляду цих відеозаписів суд також не отримав переконливу інформацію, яка б підтверджувала, що обвинувачена ОСОБА_6 тримала в руках викрадені речі ОСОБА_5 (т.1 а.с. 108).

3. Не є допустимим доказом інформація, яка отримана під час приватного спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та яка була записана на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_5 , та видана ним стороні обвинувачення (т.1 а.с. 107, 125-130) з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

За положеннями ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Друга частина цієї статті пункт 1 визначає, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

За правилами ч.3 ст. 258 КПК України спілкуванням є передання інформації у будь-якій формі від однієї особи до іншої безпосередньо або за допомогою засобів зв`язку будь-якого типу. Спілкування є приватним, якщо інформація передається та зберігається за таких фізичних чи юридичних умов, при яких учасники спілкування можуть розраховувати на захист інформації від втручання інших осіб.

Частина 4 цих норм встановлює, що втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкування мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним.

Таким чином запис спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повинен був здійснений лише за ухвалою слідчого судді, а тому відомості, отримані під час спілкування суд визнає недопустимим доказом і не використовує під час ухвалення вироку.

4. Не взяті судом до уваги показання свідка ОСОБА_15 , яка є працівником гардеробу в ТРЦ Депот», яка повідомила, що 06.02.2018 вона працювала. Потерпілого в судовому засіданні вона не згадала, як і не пам`ятає, обставин події, які пов`язані із зникненням речей в сумці. Не змогла впевнено сказати чи підходила жінка до сумки. Тобто такі показання є неналежними доказами, так як інформація, яка повідомлена свідком не має значення для кримінального провадження.

5. Неналежним доказом є показання ОСОБА_16 , яка була допитана судом за клопотанням сторони захисту. Остання суду повідомила, що вона є матір`ю ОСОБА_6 , та тещею ОСОБА_5 . Розповіла про стосунки між її дочкою та зятем. Водночас ніякої інформації, яка б безпосередньо стосувалась обсягу обвинувачення, вона не повідомила.

6. Прокурор також посилається на відомості отримані під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме в квартирі АДРЕСА_3 як на доказ винуватості ОСОБА_6 .

Дослідженням протоколу обшуку від 23.08.2018 в судовому засіданні (т. 1 а.с. 152-154) встановлено, що під час обшуку нічого не виявлено і не вилучалось, а тому цей протокол суд визнає неналежним доказом в силу ст. 85 КПК України, тобто як такий, що ніяким чином (прямо чи непрямо) не підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню.

7. Крім того варто звернути увагу на процесуальні порушення, на які наголошував захисник ОСОБА_7 , які виявлені ним під час виконання вимог ст. 290 КПК України.

З цього суд робить наступні висновки.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Пунктами 15, 17 статті 3 КПК України визначено, що прокурор-особа, яка обіймає посаду, передбачену ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» та діє у межах своїх повноважень, а слідчий - службова особа органу Національної поліції , ...., уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначити старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Положеннями ст. 37 ч. 1 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Згідно ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором і має містити відомості, у т.ч. про прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення та підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

В протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 30.11.2018 (т.1 а.с.136-137) захисник зауважив на відсутність підписів у деяких процесуальних документах, що може вказувати на відсутність повноважень на здійснення процесуальних дій певних слідчих та прокурорів.

Так постанова про призначення групи прокурорів (процесуальних керівників) від 11.07.2018 щодо призначення процесуальним прокурором у кримінальному провадженні №00001161 прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 не була підписана керівником місцевої прокуратури ОСОБА_17 (т.1 а.с 43).

В свою чергу постанова про об`єднання матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 00001161 і за № 0008057 в одне провадження від імені прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 22.11.2018 не підписана цим прокурором, що може вказувати про незаконність процесуального рішення і наявність двох необ`єднаних кримінальних проваджень (т.1 а.с. 44-45).

Постанова про створення групи слідчих від імені начальника СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_18 від 22.11.2018 у об`єднаному кримінальному провадженні №00001161 від 17.02.2018 за ознаками злочинів по ч.1 ст. 185 і ч.3 ст. 357 КК України про призначення групи слідчих СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 не підписана керівником слідчого відділу ОСОБА_18 (т.1 а.с. 46), що вказує на відсутність повноважень у вказаних слідчих на прийняття процесуальних дій та дотримання законності в ході досудового розслідування відповідно до вимог ст. 39 КПК України.

22.11.2018 ОСОБА_6 у об`єднаному кримінальному провадженні 00001161 від 17.02.2018 пред`явлено повідомлення про підозру, в якому у вступній частині вказано, що цей процесуальний документ складено старшим слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітаном поліції ОСОБА_20 , а замість нього підписано зовсім іншим слідчим, зокрема, старшим слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції ОСОБА_19 , та погоджено прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_4 (т.1 а.с. 47-48). Процесуальних документів, які належно доводили їх повноваження під час виконання стороною захисту вимог ст. 290 КПК України не надано.

Прокурором тільки в судову засіданні надані постанови, які належним чином оформлені та підписані уповноваженими особами (т.1 а.с.114, 134-135), однак відсутність таких процесуальних документів на момент виконання вимог ст. 290 КПК України дають підстави для сумнівів у законності дотримання як процедури повідомлення про підозру так і виконання інших процесуальних дій.

8. Суд наголошує, що у ст. 91 ч. 1 КК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином суд вправі стверджувати, що органами досудового розслідування з достатньою переконливістю не доведена винуватість ОСОБА_6 , та виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, вимушений констатувати про недоведеність того, що ОСОБА_6 вчинила крадіжку грошей та речей, а також заволоділа важливими особистими документами.

При ухваленні вироку суд врахував висновки рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45), та при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо досліджуємих фактів.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_6 необхідно визнати невинуватою та виправдати за недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою.

Рішення щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.
Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ч. 9 ст. 100 КПК України, а тому DVD-R диск з відеокамер спостереження ТРЦ «Депот» (т.1 а.с. 123), два диски CD-R з аудіо файлами (т.1 а.с. 131) необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальних витрат під час здійснення кримінального провадження не було.

Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Запобіжний захід до ОСОБА_6 не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати невинуватою ОСОБА_6 у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 і ч.3 ст. 357 КК України, та виправдати її у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою.

Речові докази: DVD-R диск з відеокамер спостереження ТРЦ «Депот», два диски CD-R з аудіо файлами зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження також мають право на отримання в суді копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1