Номер провадження: 11-сс/813/1275/19
Номер справи місцевого суду: 492/1170/19 1-кс/492/529/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019 року м. Одеса

Одеській апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 11.07.2019 року про обрання підозрюваному запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0000021 від 15.05.2019 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000021 від 15.05.2019 року, та відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 11.07.2019 року 501 750 (п`ятсот одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України за наступних обставин.

Так, на посаді старшого офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проходить військову службу молодший лейтенант ОСОБА_10 .
Відповідно до ст. 68 Конституції України, ОСОБА_10 зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України.
Згідно з вимогами ст. ст. 1, 8 Закону України «Про державну службу», державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.
Статтею 3 цього Закону передбачено, що його дія поширюється на державних службовців військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених до вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 8 вищевказаного Закону, державний службовець зобов`язаний у тому числі: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби.
Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є уповноважені на виконання функцій держави військові посадові особи Збройних Сил України, які в установленому законом порядку притягаються до кримінальної відповідальності.
Підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є державні службовці.
Окрім того, приміткою до ст. 364 КК України визначено, що службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, якими особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Згідно з ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати негідних вчинків.
Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» військові комісаріати, являючись структурним підрозділом Збройних Сил України, знаходяться у підпорядкуванні центрального органу виконавчої влади і військового управління Міністерства оборони України.
Відповідно до функціональних обов`язків офіцера відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_3 , затверджених військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23 квітня 2019 року, молодший лейтенант ОСОБА_10 відповідає, у тому числі: за ведення персонально-якісного обліку призовників, своєчасне оформлення взяття на військовий облік призовників і зняття їх з обліку; ведення обліку призовників, які одержали відстрочку від призову і здійснювати контроль за своєчасним поданням документів, які підтверджують право на відстрочку, проводити взяття на військовий облік та зняття з військового обліку призовників на підставі письмової заяви, поданої на ім`я військового комісара тощо.
Таким чином, молодший лейтенант ОСОБА_10 постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, тобто є військовою службовою особою.
ОСОБА_10 , при вступі до лав Збройних сил України, відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», склав Військову присягу на вірність народу України та присягнув бути вірними та відданими українському народові, непохитно стояти на сторожі свободи і незалежності української держави, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та неухильно дотримуватися Конституції та законів України.
Перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_10 знав та розумів, що відповідно до пункту 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999, на нього, у тому числі, покладено обов`язки додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
ОСОБА_10 знав та розумів, що відповідно до статей 3 і 22 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII, військовим посадовим особам Збройних Сил України заборонено використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.
Однак, діючи в порушення наведених вимог законів, молодший лейтенант ОСОБА_10 як військова службова особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного злочину при наступних обставинах.
ОСОБА_10 достовірно знаючи осіб, які перебувають на обліку як призовники в ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішив схиляти їх шляхом вимагання до надання йому неправомірної вигоди за вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на строкову військову службу.
Плануючи злочин, до його підготовки та вчинення ОСОБА_10 залучив раніше знайомого колишнього працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_8 , з яким розподілив ролі.
Так, ОСОБА_10 повинен був схиляти громадян призовного віку шляхом вимагання до надання йому неправомірної вигоди за вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на строкову військову службу та подальший не призов на строкову військову службу до Збройних Сил України.
В свою чергу, ОСОБА_8 повинен був безпосередньо отримувати неправомірну вигоду від громадян призовного віку, які погоджувались на незаконну вимогу ОСОБА_10 та в подальшому передавати її останньому.
Так, з 2015 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області фактично проживає громадянин України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває на обліку як призовник в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Разом з тим, у м. Арциз проживає ОСОБА_8 , який у 2013 році працював у ІНФОРМАЦІЯ_5 та який на теперішній є депутатом Арцизької районної ради VII скликання.
На початку травня 2019 року, ОСОБА_11 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою зняття з військового обліку та зміни свого місця реєстрації, де йому невстановлений співробітник вказаного районного військового комісаріату запропонувала звернутись з цим питанням до ОСОБА_8 та вказала номер телефону останнього.
06 травня 2019 року ОСОБА_11 зателефонував за наданим номером телефону, в ході телефонної розмови ОСОБА_8 , діючи на виконання вищезазначеного плану з ОСОБА_10 , повідомив, що може вирішити вказане питання так як раніше працював в ІНФОРМАЦІЯ_3 , але при цьому їм необхідно зустрітись.
20 травня 2019 року приблизно о 12 год. в ході особистої зустрічі
ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , яка відбулась у м. Арциз Одеської області, останній повідомив, що вказане питання він вирішить через свого знайомого, який проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді старшого офіцера відділення призову - ОСОБА_10 , однак за вирішення вказаного питання йому, тобто ОСОБА_8 необхідно надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів, тобто почав вимагати неправомірну вигоду.
У разі його відмови від надання неправомірної вигоди, ОСОБА_11 буде призвано на строкову військову службу.
Не маючи іншого вибору, ОСОБА_11 погодився на надання неправомірної вигоди на умовах, визначених ОСОБА_8 .
Разом з тим, ОСОБА_8 повідомив, що у період з квітня по червень 2019 року триває призов на строкову військову службу придатних за станом здоров`я до військової служби осіб, тому йому необхідно звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_3 після закінчення призову, тобто у липні 2019 року.
Так, 08 липня 2019 року ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_8 та домовився про особисту зустріч.
В подальшому, того ж дня, під час особистої зустрічі ОСОБА_11 та
ОСОБА_8 , яка відбулась у м. Арциз Одеської області біля ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_11 сів у автомобіль Шевроле Лачетті чорного кольору, де ОСОБА_8 повідомив, що призов на строкову військову службу закінчився, однак після зняття з військового обліку з ІНФОРМАЦІЯ_3 його буде направлено м. Одеси для постановки на військовій облік та в подальшому буде направлено для проходження строкової військової служби в Збройні Сили України. Однак, оскільки у ОСОБА_11 є малолітня дитина віком до 3 років, йому необхідно вирішити питання щодо надання відстрочки на призов на строкову військову службу, але вказане питання необхідно вирішувати через нього тобто ОСОБА_8 шляхом надання йому неправомірної вигоди, яку він повинен в подальшому передати ОСОБА_10 .
Після цього, ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що знаходиться біля ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Через декілька хвилин з ІНФОРМАЦІЯ_3 вийшов ОСОБА_10 та підійшов до ОСОБА_8 . Після особистої розмови, яка відбулась між останніми, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_11 та повідомив, що його питання вирішено позитивно та останньому необхідно надати ОСОБА_8 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 300 доларів США та прибути 09 липня 2019 року о 08 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 та передати вказані вище грошові кошти.
В подальшому, 09 липня 2019 року, приблизно о 08 год. 15 хв., перебуваючи у м. Арциз Одеської області біля автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , за адресою: Одеська область, м. Арциз, площа Соборна 2а/1, відповідно до розробленого ОСОБА_10 плану та на виконання вказівок останнього, ОСОБА_8 будучи обізнаним у протиправній діяльності ОСОБА_10 щодо вимагання неправомірної вигоди від громадянина ОСОБА_11 за надання відстрочки від призову строком на 3 роки, виконуючи роль пособника злочинних дій ОСОБА_10 , одержав від ОСОБА_11 для подальшої передачі ОСОБА_10 раніше обумовлену суму неправомірної вигоди у сумі 300 доларів США (що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 7680 грн.), за надання ОСОБА_10 відстрочки від призову строком на 3 роки ОСОБА_11 .
В подальшому, приблизно о 08 год. 33 хв. того ж дня, ОСОБА_8 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 де у вказаному вище автомобілі за адресою: АДРЕСА_3 , передав отримані від ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 300 доларів США (що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 7680 грн.) молодшому лейтенанту ОСОБА_10 , після чого останній розподілив отриману неправомірну вигоду, передавши за вчинення пособництва у цих протиправних діях ОСОБА_10 частину отриманої неправомірної вигоди у розмірі 100 доларів США.
В подальшому, приблизно о 08 год. 35 хв., ОСОБА_10 та пособника ОСОБА_8 затримано працівниками правоохоронних органів, а їх злочинну діяльність припинено.
Під час проведення огляду місця події за адресою:
АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 добровільно видав неправомірну вигоду грошові кошти у сумі 200 доларів США, які під час огляду з використанням лампи ультрафіолетового випромінювання мали характерне світіння жовто-зеленного кольору.
В подальшому, в ході особистого обшуку ОСОБА_8 виявлено та вилучено у гаманці коричневого кольору, який знаходився в барсетці чорного кольору, яка знаходилась при ньому 1 купюру номіналом 100 доларів США серії та номеру KB72102130L, яку було поміщено до конверту білого кольору, опечатано печаткою «Для пакетів №2» військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону та скріплено підписами затриманого, захисників, понятих та учасників.
15.05.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
09.07.2019 року ОСОБА_8 затриманий у порядку ст. 208 КПК України та 10.07.2019 року йому вручене письмове повідомлення про підозру за ч.2 ст.27, ч.3 ст.368 КК України.
При прийнятті рішення щодо обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя прийняв до уваги те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у скоєнні інкримінованого йому правопорушення, послався на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: те, що перебуваючи на волі, має реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, слідчий суддя прийняв до уваги дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , врахував умисний та корисливий характер злочину у вчиненні якого він підозрюється, який відноситься до категорії тяжкого корупційного злочину, прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Посилаючись на положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя визначив підозрюваному ОСОБА_8 заставу у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 11.07.2019 року 501750 (п`ятсот одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник вказує на необґрунтованість підозри, посилається на відсутність заявлених в клопотанні слідчого ризиків, а також зазначає, що сама лише тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, не може виправдовувати його тримання під вартою. Крім того, в апеляційній скарзі захисник зазначив, що визначений слідчим суддею розмір застави явно є непомірним для підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо обрання відносно ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя в цілому дотримався вимог закону, які регламентують застосування запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, сторона захисту стверджувала про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, але ці твердження захисника апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст.368 КК України, що підтверджується доказами, які існують на даній стадії досудового розслідування, які долучені до клопотання, а саме: протокол затримання ОСОБА_8 , протокол огляду місця події, протокол освідування особи ОСОБА_12 та інші докази, які містяться в матеріалах провадження.

Розглядаючи апеляційну скаргу сторони захисту, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На думку апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та слідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність заявлених ризиків, апеляційний суд зазначає таке.

На існування зазначених в клопотанні ризиків вказують наявні у матеріалах справи та встановлені під час апеляційного розгляду дані, які дають підстави вважати, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра у вчинені підозрюваним протиправних дій, які відносяться до категорії тяжкого злочину, що свідчить про те, що у разі перебування на свободі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може вживати дії, направлених на незаконний вплив на заявника та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом здійснення впливу на заявника чи знищення речей і документів, які мають доказове значення по справі, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Апеляційний суд вважає що прокурором надано достатні докази, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, посилання сторони захисту про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованим рішення слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з цим, вислухавши прокурора щодо законності та обґрунтованості рішення слідчого судді в частині визначення розміру застави, апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів сторони захисту, що слідчий суддя не мотивував свого рішення в цій частині та визначив завідомо непомірний розмір застави.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
В той же час, слідчий суддя районного суду, визначивши заставу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 501750 (п`ятсот одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень, не навів в ухвалі жодної підстави, яку він вважає виключною, та яка давала можливість слідчому судді застосувати ч.5 ст.182 КПК України та визначити розмір застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, посилання слідчого судді про врахування при визначені розміру застави матеріального стану підозрюваного є безпідставними з урахуванням того, що це питання не було предметом дослідження в районному суді, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор також не навів жодного доводу, чому він вважає оскаржуване рішення в цій частині обґрунтованим.

Крім того, апеляційний суд враховує позицію прокурора, який фактично не заперечував, що визначений слідчим суддею розмір застави є невідповідним майновому стану підозрюваного, але іншої інформації щодо майнового стану підозрюваного, прокурор або слідчий апеляційному суду не надали, зокрема щодо наявності у нього інших грошових коштів, або майна, яке не зазначене в декларації.

В свою чергу сторона захисту надала докази, що підозрюваний є пенсіонером та отримує пенсію, розмір якої складає 6058,70 грн. щомісячно.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційний суд не може погодитися з визначеним слідчим суддею розміром застави та вважає його завідомо непомірним для підозрюваного, а тому ухвала слідчого судді в цій частині не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, який будучи колишнім працівником правоохоронного органу вчинив за версією органу досудового розслідування корупційний злочин.
З урахуванням наведеного, враховуючи данні щодо розміру неправомірної вигоди в отриманні якої підозрюється ОСОБА_8 , яка складає 7680 гривень та майновий стан підозрюваного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити такий розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує обставини вчиненого корупційного злочину, роль підозрюваного в інкримінованому йому злочині, а також приймає до уваги наявність ризиків можливого перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню та вважає, що у даному випадку існує сукупність обставини, які вказують на те, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може розмір застави, визначений п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

На думку апеляційного суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та не буде непомірним для підозрюваного, членів його сім`ї та близьких родичів, оскільки за твердженням сторони захисту підозрюваний має міцні соціальні зв`язки.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Так, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував положень КПК України та не вірно визначив суму застави, як альтернативного запобіжного заходу для підозрюваного.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України застава визначається у певної кількості прожиткових мінімумах для працездатних осіб у залежності від тяжкості вчиненого злочину.

Слідчий суддя, суд, визначаючи розмір застави, повинен виходити саме з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто з грошової суми, що дорівнює місячному розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року складає 1921 грн., що передбачено Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік».

Разом з цим, резолютивна частина оскаржуваної ухвали містить рішення слідчого судді щодо суми застави, яка визначена виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 11.07.2019 року, що є невірним.
З огляду на зазначені вище обставини, ухвала слідчого судді в частині визначення розміру застави не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування із визначенням розміру застави, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 11.07.2019 року, якою у кримінальному п ровадженні №0000021 від 15.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 07.09.2019 року, із визначенням застави у розмірі 250 (двохсот п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 501750 (п`ятсот одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 07 вересня 2019 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 76840 (сімдесят шість тисяч вісімсот сорок) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеській апеляційний суд; код ЄДРПОУ отримувача 42268321; розрахунковий рахунок 6720; МФО 820172; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року; Заставна сума за ОСОБА_8 ; (судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний ОСОБА_8 звільняється з під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного після звільнення з під варти прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання указаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків становить до 07 вересня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4