УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000866 від 03.09.2018 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.149 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва 20.08.19 р. надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000866 від 03.09.2018 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.149 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року було накладено арешт на грошові кошти у розмірі 968 930, 00 грн., вилучені під час проведення обшуку 10.11.2018 р. у будинку та прибудинкових територіях за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Вказані грошові кошти на праві власності належать ОСОБА_6 і є його доходами від здійснення підприємницької діяльності, крім того не мають відношення до вказаного кримінального провадження. В зв`язку з чим представник вважає, що арешт накладено безпідставно, та підлягає скасуванню з метою недопущення подальшого обмеження прав власності ОСОБА_7 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання в повному обсязі, просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав, вказав, що у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту відпала необхідність, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершено, жодного підтвердження належності вказаних грошових коштів обвинуваченим в матеріалах кримінального провадження не міститься.

Прокурор ОСОБА_4 заперечувала з приводу задоволення клопотання, просила відмовити у його задоволенні, зазначивши, що на даний час здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, постановою слідчого вказане майно визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, оскільки відповідає ознакам ст. 98 КПК України, а тому арешт накладено обґрунтовано та на даний час не відпала потреба в застосуванні арешту, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування арешту майна. Крім того вказала на те, що стороною захисту аналогічне клопотання подавалось тричі, за наслідками розгляду слідчими суддями постановлені ухвали про відмову в його задоволенні.

Вислухавши думки сторін, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання та долучені в судовому засіданні документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

З наданих матеріалів вбачається, що СУ ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000866 від 03.09.2018 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року було накладено арешт на грошові кошти у розмірі 968 930, 00 грн., вилучені під час проведення обшуку 10.11.2018 р .у будинку та прибудинкових територіях за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Звертаючись з клопотанням про скасування арешту адвокат вказує на необґрунтованість накладеного арешту.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2018 р. вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що вилучені грошові кошти, є речовими доказами у кримінальному провадженні в розумінні ст.98 КПК України, а арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, зі змісту ухвали вбачається, що слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що при ухваленні рішення слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Києва були належним чином враховані як фактичні обставини кримінального провадження, так і зазначені вище вимоги КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України та наклав арешт на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, прокурором ОСОБА_4 в судовому засіданні було доведено необхідність збереження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, шляхом надання слідчому судді відповідних документів.

При цьому, як вбачається з матеріалів клопотання та долучених до нього документів, вони не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року, якою накладено арешт на майно,що дає слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Так, на час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту майна, обставини, якими обґрунтовувався арешт не перестали існувати, а необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала.

Також, адвокат ОСОБА_3 не надав належного документального підтвердження законності походження грошових коштів, вилучених під час обшуку, та їх належності саме ОСОБА_6 на підтвердження доводів клопотання.

Крім того, адвокатом ОСОБА_3 повідомлено, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні виконуються вимоги ст.290 КПК України щодо відкриття матеріалів досудового розслідування та повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування.

Враховуючи наведене вище, слідчий суддя не знаходить підстав вважати, що арешт на грошові кошти у розмірі 968 930, 00 грн., вилучені під час проведення обшуку 10.11.2018 р. у будинку та прибудинкових територіях за адресою: АДРЕСА_1 , накладено необґрунтовано, або на даний час відпала необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, в зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000866 від 03.09.2018 р.

Керуючись ст.ст. 170-174, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000866 від 03.09.2018 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.149 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя