ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1519/19 Справа № 183/1008/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 ,, ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року ОСОБА_7 засуджено ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 187 000 гривень, на користь ОСОБА_11 - в розмірі 136 800 гривень.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Судом ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Як установив суд, 13 січня 2018 року приблизно о 05.50 годині водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Рrimera», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 24 травня 2017 року належить ОСОБА_12 , рухався зі швидкістю приблизно 70 км/год в темну пору доби по сухому покриттю проїзної частини в районі 201 км+300 м автодороги М-18 сполученням «Харків-Симферопіль-Алушта-Ялта» зі сторони с. Піщанка внапрямку м. Новомосковськ Новомосковського району Дніпропетровської області.
Під час руху по вищевказаній ділянці автодороги, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 1.32 та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити на смузі свого руху перешкоду у вигляді пішохода ОСОБА_13 , яка перетинала проїзну частину дороги по пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля «Nissan Рrimera», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян та, будучи неуважним до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля, аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого в районі 201км + 300 м автодороги М-18 сполученням «Харків-Симферопіль-Алушта-Ялта» 13 січня 2018 року приблизно о 05.50 годині ОСОБА_7 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , якій внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забійних ран в потиличній області голови справа, перелому склепіння та основи черепу, крововиливи під м`які мозкові оболонки та в шлуночки мозку, синці на задньо-зовнішній поверхні правого передпліччя, зовнішній поверхні правого стегна та на передньо-зовнішній поверхні правої гомілки у середній третині, садна на зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині та правої гомілки у верхній третині, забою легень, які виникли від дії тупих твердих предметів, незадовго до настання смерті потерпілої при автомобільній травмі, внаслідок удару частинами автотранспорту, який рухався, з послідуючим відкиданням тіла і ударом голови о дорожнє покриття, які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, та призвели до смерті потерпілої ОСОБА_13 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 05.50 годині на місці дорожньо-транспортної пригоди в районі 201км+300 м, автодороги М-18 сполученням «Харків-Симферопіль-Алушта-Ялта».

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 б), 12.2, 12.3 та 18.1. Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та призначити йому покарання, непов`язане з позбавленням волі, з застосуванням положень ст. 75 КК України.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон та призначено йому занадто суворе покарання. Крім того, зазначає, що судом не прийнято до уваги те, що він раніше не судимий, має статус учасника бойових дій, винуватість визнав частково, активно допомагав під час досудового та судового слідства, офіційно працевлаштований та має позитивні характеристики. Зазначає, що він сам зізнався у скоєному, судом не наведено жодних обставин, у звязку з чим йому не можливо було призначити більш мяке покарання, та не повною мірою враховано його позицію на відшкодування шкоди потерпілим.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суду просить залишити без змін.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7, також зазначає, що обвинувачений відшкодував шкоду потерпілій лише одноразово під час досудового розслідування та під час усього судового розгляду не намагався відшкодувати завдану шкоду. Також звертає увагу, що судом не враховано тяжкість наслідків скоєного злочину.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.
У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Потерпіла у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в апеляційних скаргах не оспорюються, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Що стосується доводів апеляційних скарг по мірі покарання, призначеного ОСОБА_7 , то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Всупереч твердженням прокурора та обвинуваченого у скаргах призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, раніше несудимого, який на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, працевлаштований, за місцем мешкання характеризується задовільно, є учасником бойових дій.
Суд також визнав обставиною, що пом`якшує покарання добровільне часткове відшкодування спричиненої шкоди обвинуваченим, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Посилання обвинуваченого на те, що він раніше не судимий, має статус учасника бойових дій, винуватість визнав частково, офіційно працевлаштований та має позитивні характеристики, мають місце, проте вони вже були предметом розгляду у судовому засіданні суду першої інстанції.
При цьому, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на наявність таких обставин, що пом`якшують його покарання, як з`явлення із зізнанням ОСОБА_7 , його активне сприяння розкриттю злочину та щиросердне каяття, не було прийнято судом з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року вирішуючи питання про наявність такої пом`якшуючої обставини, як з`явлення із зізнанням, суди повинні перевіряти, чи були подані до органів розслідування, інших державних органів заява або зроблене посадовій особі повідомлення про злочин (у будь-якій формі) добровільними і чи не пов`язано це з тим, що особа була затримана як підозрюваний і, будучи викритою, підтвердила свою участь у вчиненні злочину.

Якщо у справі, порушеній за фактом вчинення злочину, не встановлено, хто його вчинив, добровільні заява або повідомлення особи про вчинене нею мають розглядатись як з`явлення із зізнанням. Аналогічно розцінюється заява особи, притягнутої до кримінальної відповідальності, про вчинення нею іншого злочину, про який не було відомо органам розслідування.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що на момент з`явлення ОСОБА_7 до правоохоронних органів, напередодні, був знайдений автомобіль, який скоїв ДТП, і цього ж вечора було встановлено, що за його кермом знаходився ОСОБА_7 , місце знаходження якого на той час встановлювалося розшуковою групою, таким чином, обвинувачений будучи вже викритим, з`явившись до слідчого, лише підтвердив свою участь у вчиненні злочину.

Згідно зі ст.66 КК України щире каяття може бути обставиною, що пом`якшує покарання винного, при цьому щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_7 своїх дій у матеріалах провадження немає.

Активне сприяння розкриттю злочину, як обставина, яка пом`якшує покарання, полягає у тому, що особа, яка вчинила злочин, добровільно надає органам слідства нові докази, інформацію, що мають важливе значення для встановлення істини в справі, а також у виявленні причин та умов вчинення злочину. Однак, будь-яких активних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , спрямованих на допомогу слідству, результативного надання допомоги органам правосуддя, судом не встановлено.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що враховуючи, що саме через грубе порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 сталось інкриміноване йому кримінальне правопорушення та смерть потерпілої ОСОБА_13 , тому також слід застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Щодо доводів прокурора про те, що судом не враховано тяжкість наслідків скоєного злочину та те, що обвинувачений відшкодував шкоду потерпілій лише одноразово під час досудового розслідування та під час усього судового розгляду не намагався відшкодувати завдану шкоду, слід зазначити, що вказані обставини були досліджені судом першої інстанції та в повному обсязі взяті до уваги при призначенні обвинуваченому покарання.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_7 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, мають місце, проте вже були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.
З огляду на фактичні обставини справи, враховуючи думку потерпілої ОСОБА_10 , яка просила не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для зміни призначеного покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення йому більш суворого або м`якого покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4