ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2477/19 Справа № 204/2724/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року, -
В с т а н о в и л а:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та про зарахування відбутого строку покарання до покарання у виді позбавлення волі на певний строк щодо засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ленінграда, громадянина України, з середньою освітою, засудженого вироком Апеляційного суду Черкаської області за ст. 142 ч.3, ст. 93 п.п. а, е, і, з, ст. ст.42, 43 КК України (в редакції 1960 року), ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 194, ст. 304 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна.

Приймаючи таке рішення суд послався на те, що заміна невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі не може бути застосована до ОСОБА_7 , оскільки така заміна застосовується лише до ув`язнених на певний строк та законодавством України не передбачена. Враховуючи, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти вже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам, на даний час законодавством України передбачена можливість заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, шляхом помилування, що в повній мірі відповідає вимогам Конвенції та практиці ЄСПЛ.

В апеляційній скарзі:
- засуджений просить ухвалу скасувати та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального права.
Вказує, що він був засуджений до довічного позбавлення волі, на сьогоднішній день відбув строк покарання терміном 22 роки та 3 місяці в умовах тримання максимального рівня безпеки. Подальше своє тримання під вартою вважає таким, що що порушує ст.3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, та рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України 2» (заява №№41216/13) від 12 березня 2019 року, яке було винесено виходячи з того, що інститут помилування, передбачений ст. 87 КК України, забезпечує перегляд вироків про довічне позбавлення волі. Вважає, що спираючись на норму ст. 28 Конституції України, як основоположного закону, та рішень Європейського суду з прав людини, національні суди повинні вирішувати проблеми осіб, які перебувають в однаковому положенні з заявником.
Зазначає, що він не звертався до суду із клопотанням про звільнення умовно-достроково або заміну покарання на більш м`яке, в порядку ст.ст. 81,82, або 87 КК України. Натомість суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, послався саме на норми законодавства щодо умовно-дострокового звільнення та заміну покарання більш м`яким, про що він не просив у своєму клопотанні.
Апелянт вважає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі суперечить нормам міжнародного права, адже його застосування, на його думку, призведе до порушення норм Європейської конвенції та спровокує звернення до Європейського суду з прав людини із заявою.
Вважає, що відповідно до ч.3 ст. 74 КК України, призначена міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, повинна бути знижена до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Заслухавши суддю - доповідача, думки засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги засудженого та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка не погодилася з апеляційними вимогами сторони захисту та просила залишити їх без задоволення, а ухвалу суду, - без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що районний суд вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року за ст. 142 ч.3, ст. 93 п.п. а, е, і, з, ст. ст.42, 43 КК України (в редакції 1960 року), ч.2 ст.15, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 194, ст. 304 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від02 липня 2018 року, засудженому ОСОБА_7 , згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року, строк попереднього ув`язнення з 09 грудня 1999 року по 15 липня 2002 року включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі, а також заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк, оскільки така процедура не передбачена законодавством України у сфері кримінальної юстиції.
При цьому суд вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення.
Доводи апелянта про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права є особистою думкою засудженого, яка є помилковою, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.
Колегія суддів зазначає, що апелянт не навів конкретних фактів порушення прав та законних інтересів засудженого, а лише обмежився перерахунком та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного. Такі твердження носять абстрактний характер, не ґрунтуються на національному законодавстві.
Ухвала суду є обґрунтованою та законною. Отже, апеляційна скаргу засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та про зарахування відбутого строку покарання до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили після її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4