Справа № 442/2708/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/607/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 442/2708/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду м. Львова від 31 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 05.04.2019 близько 12 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу будинку №10 на вул. Шолом-Алейхема в м. Дрогобичі Львівської області, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, помітивши в ОСОБА_9 наявність грошових коштів, маючи прямий умисел на повторне відкрите заволодіння чужим майном, з метою реалізації свого злочинного умислу, наніс йому три удари кулаками обох рук в ділянки обличчя, щелепи справа та лівої брови, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої надбрівної дуги, ран в потиличній ділянці справа, на чолі справа ближче до хвостовика правої брови, синців на верхній та нижній повіці правого і лівого ока, підборідді справа, садна на спинці носа зліва, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи справа, ближче до кута рота справа, забою м`яких тканин обличчя, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого відкрито повторно заволодів особистим майном, а саме грошовими коштами потерпілого в сумі 1000 гривень та двома пачками цигарок «L&M Loft» вартістю 36 гривень кожна на суму 72 гривні, спричинивши матеріальної шкоди на загальну суму 1072 гривні.
На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок змінити, призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, обвинувачений зазначає, що призначене йому судом покарання є несправедливим через його суворість. Вказує, що судом не взято до уваги, що потерпілий ОСОБА_9 не має до нього жодний претензій, завдані збитки потерпілому повністю відшкодовані. Крім того, ОСОБА_5 звертає увагу, що він проживає з бабусею, яка є інвалідом та потребує постійного догляду. Також, стверджує що існують усі підстави для застосування щодо нього ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги на підставі ч.1 ст. 404 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за згодою учасників судового розгляду розглянув справу у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини його вчинення, а тому суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються.
При призначенні ОСОБА_5 покарання судом не в повній мірі дотримані вимоги ст.ст. 65, 67 КК України.
У вироку суду зазначено, що при призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу обвинуваченого; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом суду і може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, завдана потерпілому шкода відшкодована, й ці обставини апеляційний суд визнає такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. З урахуванням зазначених обставин, а також особи ОСОБА_5 , який є особою молодого віку, що не має достатнього життєвого досвіду, на обліку, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, проживає з бабцею похилого віку, фактично виховувався без батьківської опіки, колегія суддів дійшла висновку про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
З урахуванням тяжкості злочину та обставин справи, колегія суддів вважає, що досягнення встановленої ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого та неможливе без відбування ним покарання, а тому підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до двох років позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3