Ухвала
Іменем України
11 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 766/1644/18
провадження № 51-4481 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2019 року та на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 18 липня 2019 року,
встановив:
Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не військовозобов?язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн., з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.
Звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного основного та додаткового покарань на підставі ст. 1 п «в» Закону України «Про амністію у 2016 році». Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави за проведення експертиз 1 958, 38 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди за спричинення тілесних ушкоджень 50 000 грн.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 03 березня 2017 року близько 15:30 год., керуючи технічно справним автомобілем " Chery Tiggo", реєстраційний номер « НОМЕР_1 », здійснюючи рух біля будинку №8 по вул. Тракторній, зі сторони р. Дніпро у напрямку вул. Олександрівської в м. Херсоні, порушуючи вимоги п.п. 1,5, 1.7, 2.3 б), 12.1, 12.3 ПДР України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, що склалась, рухаючись прямолінійно та маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку в смузі руху автомобіля, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Внаслідок даної ДТП пішоходу ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток правої голені, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 18 липня 2019 року вирок міського суду залишено без змін.
У касаційній сказі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 ставить вимогу про зміну вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду в частині задоволення цивільного позову. Просить зменшити розмір суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди за спричинення тілесних ушкоджень з 50 000 гривень до 20 000 гривень. Захисник посилається на незаконність та необгрунтованність рішень та істотне порушення норм кримінально-процесуального закону. Вказує, що стороною потерпілого не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що потерпілому ОСОБА_7 було завдано моральну шкоду, яку необхідно оцінити в сумі 50 000 гривень. Зокрема, до суду не було надано жодних довідок з навчального закладу щодо того, що ОСОБА_6 дійсно декілька місяців за станом здоров?я не відвідував навчання, а також жодних характеристик з навчального закладу щодо зміни психологічного стану дитини після аварії та жодних довідок лікарів щодо терміну фізичних обмежень. Крім того, суд апеляційної інстанції не спростував наведенні в апеляційній скарзі доводи.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені до скарги копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 , правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України та призначеного покарання не оспорюються.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про неправильне вирішення цивільного позову в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, то вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Усупереч доводам, викладеним у касаційній скарзі захисника, заявлений представником потерпілого ОСОБА_8 та законним представником потерпілого ОСОБА_7 цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди суд вирішив із додержанням правил глави 9 КПК України із урахуванням положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України.
При цьому суд узяв до уваги те, що з вини ОСОБА_5 , який керуючи транспортним засобом, здійснив наїзд на неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , останньому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток правої голені, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров?я, що підтверджується висновком експерта №427 від 26 квітня 2017 року.
Так, врахувавши ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, місцевий суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.
Крім того, доводи захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про неправильне визначення розміру відшкодування моральної шкоди місцевим судом були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином їх розглянув з посиланням на матеріали кримінального провадження, зазначивши відповідні правові підстави, умотивовано залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника.
При цьому апеляційний суд врахував, що з вини ОСОБА_5 , який керуючи транспортним засобом, здійснив наїзд на малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , останньому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток правої голені. Наслідки таких ушкоджень обумовили розлад здоров?я потерпілого та перебування його у гіпсі протягом двох місяців з моменту ДТП, що призвело до порушення звичайного ритму його життя та моральних страждань.
Зважив суд і на вік потерпілого ОСОБА_6 , характер та тривалість розладу його здоров?я, спричинений фізичний біль, істотність вимушених змін в його житті.
Крім того, твердження захисника про те, що до суду не було надано доказів на підтвердження не відвідування ОСОБА_6 навчального закладу, було предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який на спростування таких тверджень послався на пояснення законного представника потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 , про те, що потерпілий протягом двох місяців з моменту ДТП перебував у гіпсі, а тому не відвідував школу.
Таким чином, рішення суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілого.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2019 року та на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 18 липня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3