Справа № 730/57/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/76/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12.015.270.090.000.487, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановив:

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку з не доведенням його вини у вчиненні вказаного злочину.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, не обирався.

Судові витрати, пов`язані з проведенням балістичних експертиз, в розмірі 535 грн. 98 коп. віднесено на рахунок держави.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На вищевказаний вирок прокурором подано апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Дослідити письмові докази у кримінальному провадженні та допитати свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , характеризуючі дані на обвинуваченого. Вказує, що місцевий суд незаконно виправдав ОСОБА_7 і не навів переконливих мотивів та доводів, поверхнево підійшов до дослідження обставин вчинення злочину. У мотивувальній частині вироку суд зазначає, що протокол огляду місця події від 14.12.2015 року, відповідно до змісту якого в будинку ОСОБА_7 було виявлено та вилучено 24 предмети, схожі на набої до нарізної вогнепальної зброї які залишилися йому у спадок від померлого в 1993 році батька ОСОБА_19 і він їх зберігав у сейфі без певної мети (а.п. 74 75 т. 1) та написаний в подальшому рапорт оперуповноваженого щодо виявлення 14.12.2015 року факту незаконного зберігання предметів, схожих на набої до нарізаної вогнепальної зброї у господарстві ОСОБА_7 слід визнати недопустимими доказами, оскільки огляд місця події був проведений на підставі добровільної згоди обвинуваченого без подальшого звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про проведення огляду. Відповідна ухвала слідчого судді в матеріалах кримінального провадження відсутня та не надана стороною обвинувачення. Вважає вказані твердження щодо незаконності проведеного в будинку обвинуваченого огляду місця події та вилучення патронів безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Зокрема, право працівників поліції оглядати зброю, пристрої до них, боєприпаси, що знаходяться у громадян, а також місця для їх зберігання передбачено положеннями ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», наказу МВС України «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» №622 від 21.08.1998 р.» (із змінами та доповненнями). Тому, працівники Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_13 , ОСОБА_15 при перевірці в ОСОБА_7 умов та правил зберігання зброї діяли в спосіб та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, а виявивши в сейфі ОСОБА_7 предмети, схожі на малокаліберні патрони, право на зберігання яких в останнього не було, відразу повідомили про даний факт оперативного чергового відділу поліції, склавши відповідний рапорт від 14.12.2015 року (о/у ОСОБА_15 ). Послідуючий огляд місця події слідчим ОСОБА_14 також був проведений з дотриманням норм кримінально-процесуального закону, зокрема вимог ст.ст. 233, 237 КПК України, оскільки перед початком проведення даної процесуальної дії володілець будинку ОСОБА_7 дав добровільну згоду на огляд кімнати, де знаходився сейф та були виявлені патрони. Закріплення ж такого волевиявлення обвинуваченого слідчим у документі «Письмова згода» безпосередньо після складання протоколу огляду місця не є істотним порушенням законних прав та інтересів особи, оскільки положеннями ст. 233 КПК України не регламентовано форму вираження володільцем житла згоди на огляд його помешкання (усна чи письмова), вирішального значення має її добровільний характер та надання до початку проведення процесуальної дії, що повністю знайшло своє підтвердження в судовому засіданні як показаннями допитаних свідків, так і змістом письмових документів: текстом самої письмової згоди, написаної власноручно ОСОБА_7 , та протоколу огляду місця події без відповідних зауважень з боку його учасників. Посилання обвинуваченого на підписання вказаних документів під тиском працівників поліції не заслуговують на увагу, оскільки він жодних скарг з цього приводу в присутності понятих не висловлював та до компетентних органів не звертався. Допитані в суді поняті ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили, що з боку працівників поліції на ОСОБА_7 не здійснювалося будь-якого тиску або примусу, а сам ОСОБА_7 жодних заперечень щодо перебування в будинку працівників поліції не висловлював, ніяких зауважень під час проведення огляду не надавав. У даному кримінальному провадженні проводився саме огляд місця події - місця вчинення злочину за адресою проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .. Вказане підтверджується показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , які вказують, що огляд житла фактично не проводився, оглядалось лише місце, де знаходились набої та самі набої, жодних дій, які б вказували на проведення обшуку чи огляду житла не вчинялося (не було порушення конструктивної цілісності, при проведенні огляду не допущено псування предметів, а у процесі обшуку, з метою виявлення прихованих порожнин, схованок, цілісність може порушуватися). Навіть згідно показів самого обвинуваченого ОСОБА_7 працівники поліції не обшукували його помешкання. Також суд, зазначаючи покази свідків у вироку, належним чином їх не проаналізував, не надав належну правову оцінку, відобразив їх із викривленням та не врахував при постановленні рішення. Суд, уважно поставився до показів обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків сторони захисту ОСОБА_18 , ОСОБА_16 ,Ю ОСОБА_17 , які є родичами обвинуваченого, а до показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 віднісся критично. Натомість, показання та доводи обвинуваченого є непослідовними, нелогічними та суперечать зібраним доказам. До невизнання ОСОБА_7 своєї вини необхідно відноситись критично, тому що такі його показання ставлять за мету уникнення від відповідальності за вчинене діяння. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 спершу вказує, що йому працівники поліції підкинули 6 патронів калібру 5,6 мм, а потім зазначає про підміну всіх 21 малокаліберних патронів. Водночас, ні сам обвинувачений, ні поняті ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ніяких зауважень з цього приводу в протоколі огляду місця події не подавали. Виявлені патрони в присутності понятих були поміщені в пакет, опечатані, скріплені підписами учасників процесуальної дії, тобто вилучені з дотриманням вимог чинного законодавства. Більше того, як випливає зі змісту вказаного процесуального документу, ОСОБА_7 поясняв походження виявлених у нього малокаліберних патронів батьківським спадком, які він продовжував зберігати без певної мети в сейфі зі зброєю. Наведені обставини також підтвердили в судовому засіданні, будучи допитаними в якості свідків, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 .. Посилання обвинуваченого, що виявлені малокаліберні патрони були старими, іржавими, прокручувалися і як наслідок, несправними, також не можна взяти до уваги, оскільки хоча на гільзах від цих патронів і маються сліди корозії, що підтверджували й допитані в судовому засіданні свідки, але згідно матеріалів проведених судово-балістичних експертиз кулі (снаряди) з даних патронів володіють достатньою вражаючою здатністю, що дозволяє визначити їх як придатні до стрільби боєприпаси. Відповідно до ст.ст. 84, 95 Кримінального процесуального кодексу України, показання свідків є джерелами доказів. На рівні з іншими доказами вони перевіряються судом щодо їх належності та допустимості в силу ст. 85, 86 КПК України з урахуванням ст.ст. 96, 225 Кодексу. Тобто нейтральне відношення суду до всіх показів свідків допитаних у судовому засіданні, суперечить вимогам наведених норм кримінального процесуального закону, оскільки такі покази та викладені у них фактичні дані не були визнані судом недопустимими або неналежними, як і не були спростовані іншим чином. Щодо врахування судом зауважень сторони захисту про порушення положень ст. 290 КПК України під час досудового розслідування щодо не відкриття їм речових доказів, у зв`язку з чим зазначені докази суд визнав недопустимими, то, згідно протоколу про відкриття та надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 21.01.2016 року, набої оглядалися через прозорий запакований пакет з біркою експерта, розпакування не проводилося, на набоях маються сліди ерозії і механічного впливу, про що зроблено зауваження в даному протоколі захисником та підозрюваним (а.с. 114-115 том 1). Це само по собі доводить, що вказані речові докази були надані стороні захисту та обвинуваченому. Огляд речових доказів під час судового засідання не проводився, оскільки вони були знищені під час проведення додаткової судово-балістичної експертизи. Таким чином, суд першої інстанції належним чином кожний доказ у даному кримінальному провадженні не оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Враховуючи викладене, вважає, що суд першої інстанції спростовуючи пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, не зазначив з яких підстав визнав окремий доказ недопустимим і не обґрунтовано дійшов висновку про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , при цьому не вказав у резолютивній частині вироку підстави його виправдання.

На апеляційну скаргу прокурора від захисника ОСОБА_9 надійшло заперечення, в якому просить залишити її без задоволення.

Як встановив суд І інстанції, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що у серпні 1994 року, під час прибирання у сейфі, який залишився йому у спадок від батька ОСОБА_19 , по АДРЕСА_1 , знайшов і незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, придбав 21 патрон, що є боєприпасами до нарізної спортивно-мисливської зброї калібру 5.6 мм, а саме гвинтівок ТОЗ НОМЕР_1 , ТОЗ-8М, ТОЗ-16-01, Урал та інші, придатними для стрільби, після чого, незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, зберігав вищевказані бойові припаси за місцем проживання до 14.12.2015 року, коли їх було вилучено працівниками міліції.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необґрунтованою.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, повністю не визнав. Категорично стверджує, що вилучені патрони були покриті корозією і не придатними до стрільби.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Цих вимог закону орган досудового розслідування не дотримався.

Із протоколу огляду місця події від 14.12.2015 року, видно, що в будинку ОСОБА_7 було виявлено та вилучено 24 предмети, схожі на набої до нарізної вогнепальної зброї і, як пояснив останній, вказані предмети залишилися йому у спадок від померлого в 1993 році батька ОСОБА_19 .. Їх він зберігав у сейфі без певної мети. Опису зовнішнього вигляду патронів на предмет наявності на них слідів корозії, тощо, вказаний протокол не містить. (а.с. 74-75 том. 1)

При відкритті та наданні доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування (протокол від 21.01.2016 року, а.с. 114-115 том 1), набої оглядалися через прозорий запакований пакет з біркою експерта, розпакування не проводилося. Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 при цьому зауважили в протоколі «… на набоях маються сліди ерозії і механічного впливу.»

Згідно висновків судово-балістичної експертизи № 300 від 22.12.2015 року та додаткової судово-балістичної експертизи №1678 від 24.06.2016 року, 21 патрон калібру 5,6мм, вилучений 14.12.2015 року під час огляду місця події в господарстві ОСОБА_7 , є бойовими припасами до нарізної спортивно-мисливської зброї калібру 5,6 мм, придатними до стрільби; 3 патрони до категорії боєприпасів не відносяться, а є патронами кільцевого запалення до будівельно-монтажного пістолету МЦ-52-1, груп Д-1 і Д-2 малої та середньої потужності. Після додаткової судово-балістичної експертизи 21 гільза патронів кал.5,6 мм та 3 патрони до будівельно-монтажного пістолету були належним чином упаковані та повернуті ініціатору дослідження разом з висновком експертизи. Опису зовнішнього вигляду патронів на предмет наявності на них слідів корозії, тощо, жоден із висновків не містить. (а.с. 84-87, 148-158 том 1)

Огляд речових доказів під час судових засідань у місцевому та апеляційному судах не проводився, оскільки вони, за словами прокурора, були знищені під час проведення додаткової судово-балістичної експертизи.

Твердження прокурора про знищення речових доказів під час додаткової судово-балістичної експертизи не відповідає дійсності, бо вони були повернуті ініціатору дослідження, про що вказано вище. Разом з тим, при відкритті та наданні доступу до матеріалів, при огляді на набоях малися сліди корозії і механічного впливу, а на експертизи надавалися набої без слідів корозії і механічного впливу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення навмисно приховує речовий доказ, а тому не має можливості перевірити які ж патрони було вилучено, а які надавалися на дослідження.

Твердження сторони захисту про пошкодження вилучених патронів корозією і наявність слідів механічного впливу на них стороною обвинувачення не спростовано.

Вищий спеціалізований суд України, в своїй ухвалі від 19 вересня 2017 року, скасовуючи ухвалу апеляційного суду Чернігівської області в даній справі, зазначив: «… суд апеляційної інстанції, обмежившись загальним формулюванням про законність проведених 14 грудня 2015 року в домоволодінні засудженого слідчих дій, не врахував положень ст.ст. 234, 237 КПК України (відповідно до яких огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді, якою надається дозвіл на проникнення до житла чи іншого володіння особи з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення), а також те, що добровільна згода засудженого на доступ до житла, не звільняла орган досудового слідства від обов`язку невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення огляду до слідчого судді, не спростував доводів засудженого та захисника про відсутність відповідної ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим докази, отримані під час проведення цих слідчих дій є недопустимими.»

Таким чином, Вищий спеціалізований суд України фактично визнав протокол огляду місця події від 14.12.2015 року, а отже і виявлення та вилучення патронів в будинку ОСОБА_7 , не допустимим доказом.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За змістом п. 2 ч. 1ст. 373 КПК України, ухвалюється виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку місцевий суд зазначив формулювання обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченому і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання з зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення та положення закону, якими керувався.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що місцевий суд дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, місцевий суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якого сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було ОСОБА_7 висунуто обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності та у взаємозв`язку.

Твердження прокурора, що місцевий суд не вказав у резолютивній частині вироку підстави його виправдання, також не відповідає дійсності , бо там зазначено: «… визнати невинуватим у висунутому обвинуваченні за ч.1 ст. 263 КК України у зв`язку з не доведенням його винуватості у вчиненні вказаного злочину та виправдати.»

Отже, виправдовуючи ОСОБА_7 по ч. 1 ст. 263 КК України, місцевий суд належним чином аргументував свою думку, детально проаналізувавши наявні докази, і дійшов до правильного висновку, що вони не доводять вину обвинуваченого у скоєнні цього злочину.

З такою позицією місцевого суду колегія повністю погоджується.

Будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4