ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3198/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/18/19 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
аз участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою (із доповненням) прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року, якою кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності,-
В С Т А Н О В И Л А:

Як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в жовтні 2001 року ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом крадіжок, грабежів та розбоїв, вступив в організовану ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_11 , стійку і згуртовану злочинну групу, в яку в різний час були залучені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , а також неповнолітні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .
Спільно та за попередньою змовою із зазначеними особами ОСОБА_7 в період з 3 серпня 2002 року по 13 вересня 2002 скоїв ряд тяжких та особливо тяжких злочинів на території м. Запоріжжя.
Будучи співорганізаторами злочинної групи, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 здійснювали загальне керівництво при плануванні злочинної діяльності, розподіляли ролі між її членами, керували їхніми діями, підшукували об`єкти, знаряддя та засоби вчинення злочинів, збували викрадене майно, а також безпосередньо брали участь у скоєнні злочинів.
ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , будучи активними учасниками організованої групи, виконували конкретні дії, спрямовані на досягнення спільної злочинної мети, підшукували знаряддя злочину, а також брали безпосередню участь у скоєнні злочинів.
Готуючись до вчинення злочинів, співучасники в зазначений період підшукали маски для приховування обличчя, рукавички, ножиці по металу, два ломи, канат з якорем, липку стрічку, зв`язки ключів, ліхтарі та невстановлений пістолет.
Для забезпечення мобільності в ході вчинення злочинів, перевезення майна, здобутого злочинним шляхом, учасники організованої групи використовували автомобіль ВАЗ-2108 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 .
Гроші та цінності, отримані в результаті злочинної діяльності, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 розподіляли між співучасниками, згідно з виконуваними ними ролей у ході вчинення злочину.
Скоюючи злочини, члени організованої групи усвідомлювали, що дії кожного з них є невід`ємною складовою частиною всього обсягу дій групи.
Крім того, між співучасниками була досягнута домовленість про те, що в разі самостійного здійснення злочинів викрадене майно вони передавали для реалізації ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ставлячи їх до відома про його походження.
Таким чином, співучасники заздалегідь зорганізувалися в стійке об`єднання для вчинення злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.
У жовтні 2001 року ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запропонували ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 брати участь у скоєнні злочинів, за що вони будуть отримувати матеріальну винагороду, порушивши тим самим у них спрагу до наживи, втягнули до складу організованої групи.
Продовжуючи формувати склад організованої групи, в червні 2002 року ОСОБА_10 і ОСОБА_11 залучили до неї ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , спільно з якими в подальшому здійснили ряд крадіжок і розбійних нападів з метою заволодіння чужим майном.
Приблизно в серпні 2002 року, підшукуючи об`єкт скоєння крадіжки, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 отримали інформацію про те, що в квартирі ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться майно в особливо великих розмірах, про що повідомили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Готуючись до скоєння злочину, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 зібрали відомості про потерпілих і з`ясували, що квартира розташована на другому поверсі, вікна не обладнані ґратами та замки дверей можливо відкрити зсередини.
На підставі цієї інформації ОСОБА_10 і ОСОБА_11 спланували крадіжку, залучили до участі в злочині ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , а також розподілили ролі.
Відповідно до відведених ролей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 повинні були підняти ОСОБА_16 до вікна, щоб він проник в квартиру та відкрив двері для співучасників. ОСОБА_10 та ОСОБА_12 повинні перебувати на вулиці біля будинку і стежити за появою очевидців.
Перед скоєнням злочину учасники організованої групи підготували рукавички, складний ніж і сумки, а для забезпечення мобільності групи вирішили використовувати автомобіль ВАЗ 2108 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10
3 серпня 2002 приблизно о 22 год. 00 хв. співучасники на вказаному автомобілі прибули до будинку ОСОБА_17 , де, діючи відповідно до плану зайняли заздалегідь обумовлені місця і переконалися у відсутності потерпілих.
ОСОБА_10 і ОСОБА_7 на руках підняли ОСОБА_16 до відкритого вікна квартири, але останній не зміг дотягнуться до нього.
Тоді ж співорганізатори вказали ОСОБА_16 відійти до кута будинку для спостереження за навколишнім оточенням спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Продовжуючи дії, спрямовані на проникнення в квартиру, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 знайшли у дворі будинку раму для вибивання килимів, яку піднесли під вікна квартири ОСОБА_17 .
ОСОБА_7 , діючи за вказівкою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вліз на раму, розрізав підготовленим ножем протимоскітну сітку вікна, проник в оселю та відкрив вхідні двері співучасникам.
ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , діючи погоджено з ОСОБА_7 та іншими співучасниками, проникли в житло, обшукавши яке, повторно таємно викрали майно ОСОБА_18 на загальну суму 17220 грн. 23 коп., що в 600 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром, заподіявши потерпілій значну шкоду.
Викрадене майно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 поклали в заздалегідь підшукуванні сумки, винесли з будинку ОСОБА_17 та повантажили в автомобіль, після чого спільно з іншими співучасниками покинули місце злочину.

Окрім того, у вересні 2002 року ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що за місцем проживання сім`ї ОСОБА_19 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , є значні матеріальні цінності, та, бажаючи отримати наживу, вирішив використовувати дану обставину для здійснення крадіжки.
Про свої наміри він повідомив ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Отримав їх згоду на участь у злочині та заручився підтримкою.
Готуючись до вчинення злочину, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розробили план та розподілили ролі, згідно з якими ОСОБА_11 з метою полегшення задуманого познайомився з дочкою потерпілого ОСОБА_20 .
Використовуючи знайомство, ОСОБА_11 під надуманим приводом побував у квартирі потерпілого та вивчив її планування, місцезнаходження матеріальних цінностей, а також пристрій вхідних дверей та замків.
Дану інформацію ОСОБА_11 повідомив співучасникам, і на підставі неї учасники злочинної групи вирішили проникнути в квартиру шляхом злому, для чого підшукали лом та рукавички.
Щоб відвести підозри від ОСОБА_11 , членами організованої групи було вирішено, щоб він не брав безпосередньої участі в здійсненні даного злочину.
Для забезпечення мобільності групи та перевезення викраденого майна вирішили використовувати автомобіль ВАЗ 2108 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10
11 вересня 2002 року в ранковий час ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на автомобілі прибули до будинку потерпілого, де переконалися в його відсутності.
ОСОБА_10 і ОСОБА_10 зайняли обумовлені місця та спостерігали за навколишнім оточенням, щоб в разі небезпеки попередити інших співучасників.
Діючи узгоджено між собою та з відома ОСОБА_11 , виконуючи відведені ролі, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 піднялися до квартири ОСОБА_19 , за допомогою лому зламали вхідні двері та проникли в житло, обшукавши яке, повторно таємно викрали майно потерпілого на загальну суму 2331 гривень, заподіявши йому значної шкоди.
Вказане майно співучасники поклали в викрадену сумку, винесли з будинку, та сівши до автомобілю, втекли з місця злочину.
Описаним вище способом ОСОБА_7 , діючи в складі організованої злочинної групи, спільно з іншими співучасниками заволодів чужим майном в особливо великих розмірах на загальну суму 19451 грн. 23 коп., що в 600 та більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент скоєння злочину.

Крім того, діючи повторно, в складі організованої групи, ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вирішили скоїти крадіжку у ОСОБА_21 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .
З`ясувавши, що квартира потерпілих розташована на другому поверсі, а на вікнах встановлені металеві грати, співучасники підшукали ножиці по металу для перекусу та рукавички.
12 вересня 2002 року в нічний час співучасники на автомобілі ВАЗ 2108 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 прибули до будинку потерпілих, де згідно з розробленим планом і розподіленим ролям за допомогою ножиць перекусили і відігнули два прути решітки на вікні.
Довести свій злочинний намір до кінця ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 не змогли з причин, незалежних від їх волі, так як сім`я ОСОБА_22 знаходилася вдома.
Не бажаючи припинення своїх неправомірних дій з боку потерпілих та правоохоронних органів, співучасники зникли з місця злочину.
Не зупиняючись на скоєному ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , діючи повторно, з тією ж метою знову вирішили проникнути в квартиру ОСОБА_22 , розташовану за вказаною адресою.
Реалізуючи свій злочинний намір, 13 вересня 2002 року приблизно о 10 год. 30 хв. члени організованої групи прибули до будинку потерпілої, де переконалися у відсутності мешканців квартири.
Діючи згідно з розробленим планом та у відповідності з відведеними ролями співучасники зробили спробу проникнути в житло та зробити крадіжку.
Довести свій злочинний намір до кінця вони не змогли з причин, незалежних від їх волі, так як в цей час вдома в квартирі АДРЕСА_5 знаходився сусід ОСОБА_23 , який міг повідомити про вчинення злочину співробітникам міліції.

У судовому засіданні суду першої інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності і закриття відносно нього кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Задовольняючи клопотання та звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції постановив відповідне судове рішення.

В апеляційній скарзі із доповненням прокурор ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не погоджується з ухвалою суду, просить її скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала суду є незаконною і не вмотивованою, постановленою внаслідок істотного порушення судом кримінального процесуального закону, його неточного тлумачення, а також у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, не вжив заходів щодо забезпечення обов`язкової участі потерпілих при вирішенні вказаного питання, не з`ясував їх думку про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим порушив вимоги ст. 288 КПК України.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 288 КПК України, суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11 жовтня 2017 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 до суду надійшло клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України (т. 2, а.с. 23-24).

З журналу судового засідання та аудіозапису судового засідання від 12 жовтня 2017 року вбачається, що під час розгляду клопотання про закриття кримінального провадження в судовому засіданні з трьох потерпілих був присутній лише один ОСОБА_24 , який не заперечував проти його задоволення (т. 2, а.с. 39).

Разом з тим, прокурор заперечував проти розгляду вказаного клопотання, оскільки суд був зобов`язаний з`ясувати думку двох інших потерпілих, у зв`язку з чим питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності вирішити було неможливо.

З метою забезпечення виконання вказаних вимог, суд першої інстанції на місці ухвалив відкласти розгляд справи для виклику потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_21 в судове засідання для з`ясування їх думки про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Проте в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про належне повідомлення потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_21 про день та місце судових засідань, оскільки всі судові повістки, які направлені їм, повернулися до суду без вручення (т. 2, а.с. 43, 45, 48, 57, 58, 61-66 ).

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнана законною та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом з тим при новому розгляді суду першої інстанції слід звернути увагу на доводи апеляційної скарги прокурора з приводу зупинення та переривання строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку із розшуком обвинуваченого та вчинення нового злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження закрито, скасувати.
Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 334/3198/15-к