Ухвала
Іменем України
14 серпня 2019 року

м. Київ
Справа № 465/6556/16-к
Провадження № 51-3982ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 липня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 липня 2019 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 18 червня 2019 року про продовження йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на 60 днів.
У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вказаної ухвали апеляційного суду в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого є оскарження ним судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, яке згідно з положеннями ч. 2 ст. 392 КПК окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, оскільки постановлене під час судового провадження, натомість заперечення проти такого рішення можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Незважаючи на те, що рішенням Конституційного Суду України у справі № 4 р/2019 від 13 червня 2019 року визнано неконституційними положення ч. 2 ст. 392 КПКщодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вірно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки в даному випадку обвинуваченому продовжено інший запобіжний захід - у виді домашнього арешту. А тому, застосування вказаного рішення Конституційного суду України, під час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим.
Що стосується посилання обвинуваченого на правовий висновок наведений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справах № 243/6674/17, № 237/1459/17, то колегія суддів вважає його необґрунтованим, оскільки у цих висновках йдеться про постановлення слідчим суддею під час досудового слідства ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, тоді як ОСОБА_4 було продовжено строк тримання під домашнім арештом під час судового провадження, де порядок оскарження рішень суду передбачено ст. 392 КПК, а не ст. 309 КПК.
За таких обставин, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 липня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3