Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/145/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справу складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 , ( в режимі відео конференції)

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000140, за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого головним енергетиком ТОВ «Інтра Плюс», одруженого, маючого неповнолітню дитину ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз у розмірі 2720 гривень 00 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_13 з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»:
- матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням, у розмірі 1193 гривень 75 копійок ;
- моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 59 гривень 69 копійок.
Стягнуто на користь ОСОБА_13 з ОСОБА_11 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 49 940 гривень 41 копійка.
Стягнуто на користь ОСОБА_13 з ОСОБА_11 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень 00 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_11 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 250 000 гривень 00 копійок .
Стягнуто на користь ОСОБА_10 з ОСОБА_11 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень 00 копійок.
Відмовлено у задоволенні позовів прокурора про стягнення з ОСОБА_11 на користь Кіровоградської обласної лікарні витрат, понесених на стаціонарне лікування ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Також вироком вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України,
В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду ОСОБА_11 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть одного потерпілого, тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншим потерпілим, за наступних обставин.
ОСОБА_11 , 30.08.2017 року, близько 02 год. 00 хв., порушуючи вимоги п.п. 2.9 (а), 12.4 Правил дорожнього руху України (п.2.9 водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння…; п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км./год.), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем Peugeot 206 CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби із перевищенням допустимої швидкості в межах населеного пункту, по вул. Незалежності України, в напрямку вул. Щорса в смт. Олександрівка, Кіровоградської області. Ігноруючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, порушуючи вимоги п.п. 12.1 ПДР України (п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу.
Під час руху по рівній ділянці проїзної частини дороги, внаслідок недотримання безпечної швидкості руху в даних дорожніх умовах, не впорався з керуванням автомобіля та допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини, а саме на праве узбіччя по ходу його руху, де допустив наїзд на дерево та в подальшому на приміщення магазину «Колос», який розташований по вул. Незалежності України, 104 смт. Олександрівка, Кіровоградської області.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Peugeot 206 CC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження , згідно висновку судово-медичної експертизи №757 від 19.09.2017 року у вигляді: а) черепно-мозкової травми : забою головного мозку, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливу в м`які тканини голови, синця на лівому вусі, на лівій щоці, саден на лобі зліва на переніссі; в проекції кута нижньої щелепи справа; б) тупої травми зачеревинного простору: крововиливу в жирову і фіброзну капсулу обох нирок; в) тупої травми нижніх кінцівок: саден обох колінних суглобів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю з наявними тілесними ушкодженнями в області голови.
Пасажир, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження ,згідно висновку судово-медичної експертизи № 1264 від 21.09.2017 року, у вигляді: черепно-мозкової травми: забою головного мозку, рани потиличної та тім`яної ділянки голови; перелому сідничної кістки справа; перелому лівої ключиці зі зміщенням; множині садна та гематоми м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Пасажир, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримала тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1265 від 21.09.2017 року, у вигляді: тупої травми живота з пошкодженням печінки, яка ускладнилась внутрішньочеревною кровотечею (наявність до 1,5 л. крові зі згустками) зачеревної гематоми справа, правостороннього пневмотораксу; скальпованої рани грудної клітини справа; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми правого стегна, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_16 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в частині вирішення цивільного позову прокурора заявленого в інтересах держави.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортним засобом строком 3 роки. Цивільний позов прокурора, заявлений в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної лікарні задовольнити. В решті вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що під час призначення покарання судом не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість скоєного злочину, який є тяжким та таким, що представляє підвищену суспільну небезпеку в момент вчинення, а отже, судом залишено поза увагою вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку сторони обвинувачення, суд помилково дійшов висновку про наявність таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття та часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Так, ОСОБА_11 вину у вчиненні кримінального правопорушення фактично не визнавав, а лише погодився, що ДТП мало місце, що знайшло своє відображення і в наданих ним суду показах та в свою чергу свідчить про відсутність щирого каяття, оскільки останнє характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. В судових дебатах потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що обвинувачений після пригоди та до теперішнього часу, навіть не вибачився перед нею та наполягала на призначенні найсуворішого покарання.

Також, прокурор звертає увагу на відшкодування шкоди потерпілим. ОСОБА_11 кошти сплачував вибірково, а саме щодо їх розміру. При цьому, відшкодування шкоди є нічим іншим, як обов`язок виконання обвинуваченим вимог закону, а саме положень статті 1166 ЦК України.

Крім того, прокурор зазначає, що обставиною, яка безумовно обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, в той час як пом`якшуючі покарання обставини, на думку сторони обвинувачення, відсутні.

Не зважаючи, що інкримінований злочин віднесено законодавцем до ненавмисних та аналізуючи обставини, що передували ДТП, а саме: вжиття алкоголю обвинуваченим, прокурор вважає, що суду слід це розцінювати як умисне порушення вимог ПДР України, оскільки ОСОБА_11 знав про заборону його вживання.

Таким чином, прокурор вважає, що призначення судом в межах санкції статті 286 КК України мінімального терміну покарання не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Разом з цим прокурор зазначає, що судом при ухваленні вироку, відмовлено у задоволенні позову прокурора про стягнення з ОСОБА_11 на користь Кіровоградської обласної лікарні витрат, понесених на стаціонарне лікування ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Вирок суду щодо відмови у задоволенні позову прокурора обґрунтовано тим, що прокурором не доведено наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Кіровоградської обласної лікарні, оскільки у позові не обґрунтовано та до матеріалів позову не додано доказів щодо нездійснення або неналежним чином здійснення Кіровоградською обласною лікарнею відповідних повноважень, віднесених до їх компетенції.

Водночас, в матеріалах судового провадження наявне клопотання Кіровоградської обласної лікарні щодо підтримання позову прокурора та подальшого розгляду справи без їх участі. Вказане і є прямим доказом того, що лікарнею будь-які дії на відшкодування, завданої злочином шкоди не вживались, тобто у прокурора були наявні всі підстави для вжиття заходів представницького характеру, про що також було зазначено .

Крім того ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, що регламентовано п.7 ч.1 ст. 368 КПК України.

За результатами розгляду цивільного позову стаття 129 КПК України передбачає винесення трьох видів рішень щодо нього: повне чи часткове задоволення позову, відмова у його задоволенні або залишення позову без розгляду.

При цьому, відповідно до ч.2 цієї статті суд відмовляє у позові у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення. Однак, у даному випадку, згідно вищевказаного вироку, відсутності події кримінального правопорушення не встановлено.

Відповідно до п.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тому, прокурор вважає, що судом при прийнятті вищезазначеного рішення (відмови у задоволенні) повинні були бути застосовані норми Цивільного процесуального кодексу України, зокрема ст.ст. 185, 257, що в подальшому не позбавить прокурора права, передбаченого п.5 ст.128 КПК України пред`явити такий позов в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 , просить вирок районного суду скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі та задовольнити цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 в рахунок відшкодування потерпілій ОСОБА_17 сплатив їй 100 000(сто тисяч) гривень моральної шкоди, а в рахунок відшкодування матеріальних збитків (на лікування) сплатив 55 521 грн., а всього на загальну суму 155 521 грн.; поніс витрати на поминальні обіди загиблої при ДТП ОСОБА_15 , а саме, оплату ритуальних послуг (труна, яма, машини, вінки в труну (т.3 а.с.п.71,72) у розмірі 14 550 грн.; сплачено ним 08.05.2018 року потерпілій від ДТП ОСОБА_13 та потерпілій ОСОБА_10 по 90 грн та 290 грн, а 26.06.2018 року- по 90 грн. та 100 грн.

Суд першої інстанції взяв до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_10 про те, що відразу після скоєння ДТП мати обвинуваченого ОСОБА_11 оплатила їй лікування її онуки, потерпілої ОСОБА_13 в розмірі 3000 гривень, згідно наданих їй квитанцій. Більше будь-яких коштів на лікування потерпілої ОСОБА_13 зі сторони обвинуваченого ОСОБА_11 не наддавалось. З врахуванням того, що до суду, під час судового розгляду справи в суді, 19 лютого 2018 року, потерпілою ОСОБА_13 подавалась заява на долучення до справи квитанцій по придбанню нею ліків на суму 3851,23 грн , які нею були використані при подальшому лікуванні, але суд відмовив у прийнятті вказаної заяви з квитанціями, роз`яснивши стороні потерпілої ОСОБА_13 про її право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства про стягнення додаткових матеріальних збитків, які вона понесла під час свого лікування.

Обвинувачений ОСОБА_11 , не порахував за потрібне відшкодувати навіть вказані кошти, які були витрачені на лікування ОСОБА_13 і офіційно підтверджені документами, з врахуванням того, що вона до вказаного часу, в зв`язку з ускладненнями здоров`я продовжує лікуватись і потребує наряду з тим санаторно-курортного лікування, на яке потрібні значні кошти, яких не має у її опікунів - пенсіонерів дідуся ОСОБА_18 та бабусі ОСОБА_10 .

Крім того, незрозуміло, з яких підстав суд врахував, як пом`якшуючі вину обставини, а саме: щире каяття обвинуваченого ОСОБА_11 , який до кінця розгляду в суді першої інстанції, з метою уникнути кримінального покарання за скоєне, не визнав таку обтяжуючу вину обставину, як скоєння вказаного правопорушення в нетверезому стані, що в суді в повній мірі було підтверджено; часткове відшкодування заподіяної шкоди, яка фактично була в повній мірі (матеріальна та моральна) відшкодована потерпілій ОСОБА_17 (155521,00 грн.), проте, витрачені кошти на лікування потерпілій ОСОБА_13 , обвинувачений не вважав за потрібне відшкодувати. Вказані обставини суд першої інстанції при призначенні мінімального терміну покарання не взяв до уваги. Також обвинувачений з метою отримати в суді ще одну пом`якшуючу вину обставину, лише в травні та червні 2018 року перерахував потерпілій ОСОБА_13 - 280 грн., а потерпілій ОСОБА_19 - 690 гри., на загальну суму для обох - 970 грн. Це все так зване часткове матеріальне відшкодування потерпілим ОСОБА_13 та потерпілій ОСОБА_10 .

За весь час судових засідань обвинувачений ОСОБА_11 не тільки не визнав вину в повному обсязі, а і не попросивши вибачення у потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , навпаки наніс додаткову образу та приниження потерпілій ОСОБА_10 , заявивши їй про те, що вона має намір нажитись на онуці, причинивши їй від цього неймовірне моральне страждання

Також, на переконання представника потерпілих, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер та тривалість немайнових втрат позивачів, а саме, тих страждань, які перенесли потерпілі, а саме:

ОСОБА_10 від втрати онуки - ОСОБА_15 і від травмування іншої внучки ОСОБА_13 , яка знаходиться в такому стані, що потребує подальшого постійного лікування, яке їй із своїм чоловіком пенсіонером, не під силу здійснити за відсутності таких коштів, що визвало у неї значне погіршення як стану здоров`я, втрату душевної рівноваги, спокою та сну, та в зв`язку зі смертю внучки, яку вона вигляділа з малолітства і на яку надіялась, як на опору та підтримку на кінці свого життя, позбулась вказаної опори і підтримки, а тому її моральна шкода до такого ступеню безмежна, що не може вимірюватись ніякою грошовою оцінкою, як це було визначено судом.

ОСОБА_13 , від отриманих тілесних ушкоджень зазнала болю і фізичних страждань, наряду з отриманими моральними стражданнями від того, що вона молода дівчина прикута була до ліжка на протязі більше ніж півроку, позбавлена можливості навчатись у навчальному закладі де навчалась, яка була обмежена в спілкуванні з своїми друзями, товаришами по навчанню, знайомими та попереджена лікарями про те, що навіть різкі рухи можуть привести її до того, що вона знову може бути прикутою до ліжка на тривалий час та стати інвалідом, що спричиняє їй неймовірні моральні страждання, з врахуванням того, що їй потрібне санаторне - курортне лікування на яке у неї та її родичів не має коштів.

Суд, приймаючи рішення про відшкодування причиненої моральної шкоди потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , явно занизив розмір їх відшкодування, який не відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Також представник потерпілих зазначає, що при проведення розслідування обвинувачений ОСОБА_11 в повній мірі не визнав свою вину в скоєному правопорушенні, від якого ОСОБА_20 загинула, а ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження від яких на протязі тривалого часу вона проходила лікування і на даний час потребує подальшого лікування, не визнав і те, що вказане правопорушення скоїв перебуваючи в нетверезому стані, намагаючись ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне правопорушення при обтяжуючих вину обставинах, які він взагалі не визнає, не розкаюється, не просить вибачення у потерпілих, а навпаки, навіть їх ображає, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку та те, що по відношенню нього необхідно застосовувати більш сувору міру покарання, яка була б достатньою для його виправлення та перевиховання.

Обвинувачений ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням застосувавши положення ст. 75 КК України. Виключити з обвинувального вироку обтяжуючу обставину - алкогольне сп`яніння. Залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .

Свої вимоги мотивує тим, що при ухваленні судом першої інстанції вироку, до набрання ним законної сили, судом обрано йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту у залі суду.

Однак, на думку обвинуваченого при ухваленні обвинувального вироку суд не обґрунтував причину обрання йому запобіжного заходу у виді взяття під варту в залі суду. Вказана дія є грубим порушенням норм ст.ст. 17, 7, 17, 8 КПК України та порушенням його права на захист.

Крім того, обвинувачений вважає, що при взятті під варту у залі суду не враховано особу обвинуваченого, який: має на утриманні малолітню доньку 2015 р.н.; є одруженим, утримує родину; працевлаштований; має стійкі соціальні зв`язки; є соціально активним, член політичної партії; позитивно характеризується за місцем роботи, проживання, навчання; жодним чином не ухилявся від обов`язків підозрюваного, обвинуваченого, більше року відвідував судові засідання, належним чином виконував обов`язки обвинуваченого; активно сприяв розкриттю злочину; має висновок органу пробації щодо можливості його виправлення без позбавлення або обмеженні волі; частково відшкодував шкоду потерпілим на суму понад 100 000 грн; надавав допомогу потерпілим при похованні та лікуванні; рятував життя потерпілих відразу після настання ДТП.

Обвинувачений вважає, що за вказаних обставин, при умові не набрання вироком суду законної сили, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконним та таким який не відповідає особі обвинуваченого.

Також, обвинувачений ОСОБА_11 зазначає, що в матеріалах справи наявний висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, який на його думку є недопустимим доказом. Вказаний висновок є Додатком до «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.09.2009, № 400/666.

Вказаний висновок втратив чинність 09.11.2015 з прийняттям нового нормативного акту «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» наказ МВС та МОЗ від 09.11.2015 за № 1452/735.

У даному випадку лікар мав діяти у відповідності до нової інструкції та керуватись її нормами, відомості про що відображати у Висновку, який є додатком до нової інструкції від 09.11.2015. Також вказаний Висновок не містить печатки лікарняного закладу який його видав.

Більше того, при допиті у якості свідка лікаря ОСОБА_21 , який проводив огляд вказано, що усі маніпуляції з приладом за допомогою якого встановлюється наявність чи відсутність стану алкогольного сп`яніння здійснювала медична сестра, а лікар не втручався у процес, що є грубим порушення Інструкції. Однак тільки особа, яка має відповідну освіту, пройшла відповідне тематичне удосконалення знань у наркології має на це право.

Також, обвинувачений звертає увагу на документи лікаря ОСОБА_21 , на підставі яких останній здійснює свою діяльність.

Так, диплом лікаря ОСОБА_21 має номер НОМЕР_2 , а посвідчення лікаря, яке видане до диплому та є його додатком зазначає, щодо воно видане до диплому НОМЕР_3 , тобто посвідчення відноситься до іншого диплому, що ставить під сумнів законність допуску лікаря ОСОБА_21 до здійснення лікарняної практики.

Крім того, обвинувачений вважає, що ряд доказів у справі є недопустимими доказами, оскільки стороною обвинувачення здобуті всупереч закону.

Зазначає, що такі докази як: витяг з ЄРДР (а/с 1), постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речовим доказом (а/с 34), матеріали транспортно- трасологічної експертизи (а/с 113-125), матеріали судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу (а/с 126-139), матеріали судової інженерно- транспортної (автотехнічної експертизи обставин ДТП) та інші є неналежними та недопустимими доказами. Оскільки, всі перелічені документи не мають жодного законного відношення до матеріалів кримінального провадження у зв`язку з тим, що у всіх зазначених документах назва транспортного засобу, яким він керував вказана як «Peuegeot» на відміну від її справжньої назви «Peugeot».

Також, обвинувачений ОСОБА_11 вважає у даному випадку необхідним застосування до нього положень ст. 75 КК України, оскільки має ряд пом`якшуючих обставин, позитивно характеризуючих даних та жодної законної обставини, яка обтяжує покарання. Зазначає, що рятував життя потерпілих відразу після настання ДТП; одружений, утримує родину; працевлаштований; має стійкі соціальні зв`язки; є соціально активним; позитивно характеризується з місця роботи, проживання, навчання; жодним чином не ухилявся від обов`язків підозрюваного, обвинуваченого, більше року відвідував судові засідання, належним чином виконував обов`язки обвинуваченого; активно сприяв розкриттю злочину; має висновок органу пробації щодо можливості виправлення ОСОБА_11 без позбавлення або обмеженні волі; частково відшкодував шкоду потерпілим на суму понад 100 000 грн; надавав допомогу потерпілим при похованні та лікуванні; має на утриманні малолітню доньку 2015 р.н.; злочин вчинено вперше.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу представника потерпілих, а щодо апеляційної скарги обвинуваченого заперечив; обвинуваченогоОСОБА_11 та в його інтересах захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, та заперечували щодо задоволення апеляційних скарг інших учасників провадження; представника потерпілих, який підтримав свою апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу прокурора, а щодо апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , які підтримали свого представника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть одного потерпілого, тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншим потерпілим,за обставин, встановленихпід час судового розглядута викладених у вироку, є обґрунтованими та правильними, оскільки ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 , вину у скоєному визнав повністю. Пояснив, що 29.08.2017 року, близько, 23.00 години до нього зателефонувала ОСОБА_22 та запросила приїхати до кафе «Парадайс», де вона з подругами відпочивала. Через 15 хв. він під`їхав на автомобілі марки «Пежо 207 СС» чорного кольору, який був пригнаний з Польщі та придбаний його вітчимом за 1-2 місяці до події без офіційного оформлення документів, а потім куплений ним. Він запросив ОСОБА_23 до себе додому, але вона відмовилася, тому залишився відпочивати з нею та її подругами у зазначеному кафе. Сів з дівчатами за стіл, де вони вживали алкоголь. Він не вживав алкоголь цокався з ними чаркою та ставив на стіл. На прохання ОСОБА_23 , він купив їм ще 0,5 літри горілки та 1 літр «Кока-коли». Близько 1-шої години ночі всі почали розходитися. Настя запропонувала йому підвезти її та сестру ОСОБА_24 , а також ОСОБА_14 на автомобілі додому, на що він погодився. Дах машини був закритий. На сидіння поруч з водієм сіла ОСОБА_25 , за нею ОСОБА_26 , а ОСОБА_23 - за ним позаду. Їхали по вул.Леніна в смт.Олксандрівці у напрямку м.Кропивницький. Їхали з музикою, захотілося драйву, дівчата підтримали, щоб він їхав швидше і він розігнався на 3-й швидкості (швидкість повідомити не може). Потім, на пішохідному переході біля магазину «Крамниця», щось позаду автомобіля цокнуло (можливо, щось лежало на дорозі), після чого автомобіль підкинуло та вдарило об землю. Допускає, що автомобіль міг бути несправний, хоча висновок експертизи цього не встановив. Міг бути «лежачий поліцейський», яма. Після цього спрацювала «подушка безпеки», автомобіль закрутило та знесло з дороги та вдарило спочатку об паркан, потім дерево, а далі - стіну. На гальма не встиг натиснути. Чому слід від гальмування зберігся на дорозі, пояснити не може. Він вилетів з автомобіля (хоч був пристебнутий) та пробіг вперед. Далі тиша та темнота. Коли прийшов в себе і повернувся на місце, то побачив, що автомобіль розбитий. Почав шукати дівчат, намагався їх привести до тями, робив штучне дихання. Потім приїхала «швидка допомога», яку викликала ОСОБА_25 . Лікарі повідомили, що ОСОБА_26 померла, забрали з собою ОСОБА_27 та Настю. Приїхав вітчим. У нього почало все боліти, його посадили до автомобіля та повезли до лікарні. Там, в приймальній залі, прийшла медсестра та дала йому дмухати в алкотестер, який 6 разів не спрацьовував. Також там був і лікар ОСОБА_21 . Він не бачив результатів приладу. Потім прийшов хірург та забрав з собою на обстеження. Визнає вину у вчиненому, але не визнає факт алкогольного сп`яніння. Наполягав, що був тверезий.
Також, вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена в суді першої інстанції показами потерпілих, свідків, допитаних у судовому засіданні, зокрема показами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 , ОСОБА_30 .
У відповіднеості до ст. 404 КПК україни апеляційний суд не входить до дослідження доказів у справі, оскільки вони ніким з учасників провадження не оспорюється.
Колегія суддів, оцінюючи наявні докази у справі, як кожен окремо, так і в їх сукупності між собою, відмічає відсутність в них протиріч і констатує повну узгодженість та достатність для встановлення винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Дослідженні судом першої інстанції докази є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час, спосіб вчинення ОСОБА_11 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення. Вказані докази стороною захисту не поставлено під сумнів та не спростовано вагомими доказами та доводами.

Як убачається з апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_31 та його пояснень наданих під час апеляційного розгляду, останній заперечує факт його перебування під час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Проте, колегія суддів вважає, що вищенаведені покази та досліджені письмові докази у справі повною мірою спростовують таку позицію обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника.

Так, дійсно колегія суддів погоджується з доводами строни захисту, що Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №50 від 30.08.2017 року (т.2 а.к.п. 46) та Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №50 від 30.08.2017 року (т.3 а.к.п. 69) є додатками до «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.09.2009, № 400/666, яка втратила чинність 09.11.2015 року, а окрім того у Висновку відсутня печатка лікарняного закладу який його видав.

Разом з цим, достовірність зазначених письмових доказів підтверджується показаннями лікаря-нарколога ОСОБА_21 , який в суді першої інстанції зазначав детально про порядок та умови проведення вищезазначеного огляду. Також зазначив, що лікарня не забезпечена новими бланками вказаних документів. Щодо відсутності печатки лікарняного закладу, який видав Висновок, лікар-нарколог ОСОБА_21 пояснив, що даний документ є негайний до видачі, у тому числі і в нічний час ( що мало місце в даному випадку), тому проставлення печатки закладу на даному документі не передбачене.
Також, доводи сторони захисту про те, що маніпуляції з приладом за допомогою якого встановлюється наявність чи відсутність стану алкогольного сп`яніння здійснювала медична сестра в наслідок чого його слід визнати недійсним є необґрунтованим, оскільки як пояснив лікар-нарколог ОСОБА_21 , медсестра допомагала йому і здійснювала всі необхідні дії за його вказівками та під наглядом.
Непереконливими є доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність допуску лікаря ОСОБА_21 до здійснення лікарняної практики у зв`язку з тим, що диплом лікаря ОСОБА_21 має номер НОМЕР_2 , а у посвідченні лікаря видане до диплому та є його додатком зазначано, щодо воно видане до диплому НОМЕР_3 , тобто посвідчення відноситься до іншого диплому.

Однак, ОСОБА_21 в суді першої інстанції пояснив, що диплом про здобуття ним вищої освіти має № НОМЕР_2 , проте, у посвідченні про проходження ним підвищення кваліфікації за 2016 рік помилково зазначено № диплома НОМЕР_3 . Тобто, переплутана цифра 3 на цифру 9, однак вся інша інформація, у тому числі і його анкетні данні, вказані вірно.
Колегія суддів, за таких обставин вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_21 має належну кваліфікацію лікаря нарколога, а помилка цифри у зазначенні номеру диплому у посвідченні про проходження ним підвищення кваліфікації не робить даний документ не дійсним.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вищевказані письмові докази є додатками до нормативно правових актів, які на час вчинення кримінального правопорушення втратили чинність, маються порушення під час їх складанні, проте вказана обставина не спростовує перебування обвинуваченого ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у порівнянні з новою «Інструкцєю про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженою наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 за № 1452/735, форма бланку суттєвих змін не зазнала.
Окрім того, достовірність вказаних письмових доказів та іх зміст підтверджені показами потерпілої ОСОБА_15 , яка в суді першої інстанції зазначала, що разом з дівчатами перебувала у кафе. Невдовзі ОСОБА_11 приєднався до них. Вони з дівчатами замовили 0,5 л. горілки та напій «Пепсі». Згодом ОСОБА_32 брав ще 0,5 л. горілки. Дмитро сидів навпроти неї. Вони всі вживали горілку, не розбавляючи, лише запивали напоєм «Пепсі». Обвинувачений вживав більше, дівчата пили по трішки. Аналогічні покази надала в суді першої інстанції і свідок ОСОБА_28 .
Свідок ОСОБА_29 пояснив у суді першої інстанції, що одразу після ДТП, при спілкуванні з обвинуваченим він чув свіжий запах алкоголю та зрозумів, що відбулася аварія в результаті пребування водія у стані алкогольного сп`яніння, однак він адекватно відповідав на запитання.
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до довідки ЦРЛ Олександрівського району, Кіровоградської області від 01.09.2017 року №838 (т.2 а.к.п.45) вбачається, що ОСОБА_11 , з 30.08.2017 року по 01.09.2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні закладу з діагнозом: зокрема алкогольне сп`яніння. Вказана довідка та її зміст не ставиться під сумнів обвинуваченим та його захисником.
Таким чином, доводи сторони захисту щодо необхідності виключення обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченому, такої як стан алкогольного сп`яніння є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
Також не підлягають задоволенню апеляційні доводи обвинуваченого, що у зв`язку з неправильним написанням марки транспортного засобу, яким він керував вказана як «Peuegeot» на відміну від його дійсної назви «Peugeot».

Колегія суддів погоджується з доводами обвинуваченого проте, що транспортний засіб яким він керував, має правильну назву «РЕUGЕОТ» ( без букви «Е» посередині). В той же час у матеріалах кримінального провадження наявні письмові докази зокрема: витяг з ЄРДР, висновки експертиз, постанови про визнання та приєднання речових доказів, підозра, тощо, де назва транспортного засобу зазначена як « ОСОБА_33 », тобто з зайвою буквою ОСОБА_34 посередині назви.
Проте, колегія суддів вважає що дана обставина( тобто написання назви транспортного засобу з помилкою) не впливає на належність та допустимість письмових доказів у кримінальному провадженні, оскільки це є помилкою (технічною опискою) написання іншомовного слова та з точки зору належності, допустимості, достовірності, письмових доказів з помилкою у написанні назви транспортного засобу, сумнівів не викликає.
Окрім того, вказаний транспортний засіб, його реєстраційний знак, відповідають правовстановлюючим документами серії КР/ААА №5144451 та серії DR//BAN №2102402 , згідно яких автомобіль PEUGEOT 206 CC має реєстраційний номер НОМЕР_1 . А зазначені обвинуваченим письмові докази у справі, які на його думку слід визнати недопустимими, зокрема висновки експертиз - мають посилання на реєстраційний номер автомобіля - НОМЕР_1 .
Вравховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами, обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом, а доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого правильність висновків районного суду не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілих про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_11 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_35 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, його характер та наслідки - смерть потерпілої ОСОБА_15 , заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_13 . Особу обвинуваченого ОСОБА_11 , його молодий вік, позитивні характеристики за місцем роботи та навчання, наявність сім`ї та малолітньої дитини на утриманні, повне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_14 та часткове потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , а також те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності. Обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди. Обставиною, яка обтяжуює покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанці прийшов до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі санкції за ч.2 ст. 286 КК України з призначенням додаткового покарання передбаченого санкцією статті у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, зазначивши у відповідності до вимог ст. 65 КК України призначив йому покарання, яке за своїм розміром не відповідає характеру та наслідкам вчиненого злочину, внаслідок мякості у зв`язку з чим, вважає за необхідне ухвалити в цій частині новий вирок.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення та заподіяні наслідки, особу та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Злочин вчинений ОСОБА_11 є тяжким, як особа позитивно характеризується за місцем роботи та навчання, який має молодий вік, одружений, має на утриманні малолітню дитину, повністю відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_14 , частково відшкодував шкоду потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , вперше притягається до кримінальної відповідальності.
Обставини, які пом`якшують покарання є щире каяття та часткове відшкодування заподіяної шкоди.
Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів, враховуючи зазначені обставини, а також те, що злочин скоєний ОСОБА_11 , хоча і відноситься до категорії злочинів вчинених з необережності, проте, обвинувачений вчинив грубе порушення Правил дорожнього руху, що призвело до спричинення смерті потерпілої, а також заподіяння тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншим потерпілим. Саме груба необережність дій обвинуваченого, яка полягала у недотриманні ним вимог Правил дорожнього руху України, у нескладній дорожній ситуації, призвела до вказаних наслідків. Також те, що вказаний злочин посягає, як на суспільні відносини в сфері безпеки дорожнього руху, так і на життя та здоров`я людини.
Крім зазначеного, колегія судів при призначенні обвинуваченому покарання враховує також і думку потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та їх представника, які, як під час розгляду в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді наполягали на призначенні обвинуваченому максимальної міри покарання.
Враховуючи вказані обставини, у колегії суддів не має підстав вважати, що застосування ст. 75 КК України буде справедливим та співрозмірним покаранням ОСОБА_11 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Звільнення його від відбування основного покарання в даному випадку є невідповідним тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які настали внаслідок вчинення злочину в сфері безпеки руху, яке не буде відповідати засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання.
Разом з цим враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи, з урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, характер допущених ОСОБА_11 , порушень Правил дорожнього руху, колегія суддів вважає можливим та необхідним, крім основного покарання, призначити обвинуваченому такий вид додаткового покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
На переконання колегії суддів, призначений вид і розмір ОСОБА_11 покарання, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Що стосується вимог апеляційних скарг представника потерпілих про задоволення їх позовних вимог, викладених у цивільних позовах у повному обсязі, та апеляційних вимог прокурора про задоволення заявленого в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної лікарні цивільного позову, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції під час вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні, повною мірою дотримався вищевказаних вимог закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що прокурором в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної лікарні до обвинуваченого ОСОБА_11 заявлено цивільні позови про відшкодування вартості витрат на лікування потерпілих від злочину ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в сумі 24722 грн. 62 коп.

За наслідком розгляду вказаних цивільних позовів прокурора, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволені позовних вимог прокурора, з таким рішенням погоджується і колегія суддів.

Так, згідно ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» - прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно ч.3 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 5 ст.175 ЦПК України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Проте, як убачається з відповіді Кіровоградської обласної лікарні за №4979/01-16/04 від 22.08.2018 року, наданої на запит адвоката ОСОБА_36 ( 4 том а.с.163), в Кіровоградській обласній лікарні створена та функціонує юридична служба, яка є самостійним структурним підрозділом та складається з провідного юрисконсульта та юрисконсульта.

Таким чином, прокурор не обґрунтовав наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Кіровоградської обласної лікарні, оскільки у позові не обґрунтовано та до матеріалів позову не надано доказів щодо нездійснення або неналежним чином здійснення Кіровоградською обласною лікарнею відповідних повноважень, віднесених до її компетенції. Даний заклад є юридичною особою, має юридичну службу, яка здатна самостійно представляти свої інтереси в суді і має таку можливість.

Таким чином, рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах Кіровоградської обласної лікарні є законним та обґрунтованим. Крім того, відмова у задоволенні прокурора не є перешкодою та не позбавляє права для звернення Кіровоградської обласної лікарні з позовом до суду для захисту своїх порушених прав та захисту своїх інтересів, а тому в цій частині апеляційні доводи прокурора є безпідставними.

Потерпілою ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_11 заявлено цивільний позов (з доповненнями) про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3153,47 грн., моральної шкоди в розмірі 200 000 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрат по оплаті адвокатських послуг в розмірі 5000 грн. (т.1 а.с.п.78-80, 180).

Потерпілою ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_11 заявлено цивільний позов (з доповненнями) про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрат по оплаті адвокатських послуг в розмірі 5000 грн. (т.1 а.с.п.85-86, 173).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції розглянув заявлені ними до обвинуваченого позовні вимоги, частково їх задовольнив належним чином вмотивувавши своє рішення з посиланням на докази надані позивачами.

Зокрема відшкодування матеріальних витрат на лікування потерпілої ОСОБА_13 підтверджується фіскальними чеками придбання медичних препаратів на загальну суму 3153 грн. 47 коп. (т.1 а.с.п. 82-84).

Понесення витрат ОСОБА_13 на оплату адвокатських послуг в сумі 5000 грн. підтверджується розрахунковою квитанцією (т.1 а.с.п.182).

Витрати понесені ОСОБА_10 на оплату адвокатських послуг в сумі 5000 грн. підтверджується розрахунковою квитанцією (т.1 а.с.п. 179).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та тривалість немайнових втрат позивачів та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, частково задовольнив їх вимоги.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів та відмічає, що з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнали потерпілі, тривалістю відновлювального періоду, стану здоров`я потерпілої, тяжкості вимушених змін у їх життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану (оскільки шкода була заподіяна здоров`ю неповнолітньої потерпілої, яке відповідно до статті 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю).

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 з моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , у розмірі 49 940 грн. 41 коп., а на користь ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 250 000 грн. 00 коп.

На переконання колегії суддів така сума за своїм розміром відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань потерпілим, як були заподіяні обвинуваченим та не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілим моральну шкоду.

Таким чином, апеляційні доводи обвинуваченого щодо необхідності відмови у задоволенні цивільних позовів потерпілої ОСОБА_10 та зменшення суми моральної шкоди стягнутої на користь потерпілої ОСОБА_13 , колегія суддів визнає безпідставними.

Посилання представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 про те, що суд необгрунтовано відмовив у прийнятті наданих суду першої інстанції потерпілою ОСОБА_13 на долучення до справи квитанцій по придбанню ліків на суму 3851,23 грн. є безпідставними, оскільки даною заявою фактично збільшено обсяг позовних вимог висунутих потерпілою ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_11 , що після початку розгляду справи посуті є неприпустимим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а апеляційні скарги прокурора, представника потерпілих, задовольнити частково, скасувавши вирок в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420,421 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора, представника потерпілих, задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2018 року, стосовно ОСОБА_11 , скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
В іншій частині вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2018 року, стосовно ОСОБА_11 - залишити без змін.
Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішенняю.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2