Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 371/623/19
номер провадження 1-кп/368/134/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2019 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

Головуючого: суддя ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

З участю сторін:

Сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3

ОСОБА_4

Потерпіла сторона:
Потерпіла фізична особа, позивач: ОСОБА_5 .

Сторона захисту:

обвинувачений, відповідач: ОСОБА_6

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик суддею одноособово кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, внесеного 10.04.2019 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000110 відносно обвинуваченого:
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ксаверів Малинського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
- якому в рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), -
- відносно якого запобіжний захід не обирався, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
31.03.2019 року обвинувачений ОСОБА_6 близько 19 години перебував у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та який на праві власності належить потерпілій ОСОБА_5 , де самостійно вживав алкогольні напої.

В даному житловому будинку обвинувачений ОСОБА_6 проживав за усною домовленістю з власником будинку, - потерпілою ОСОБА_5 , - в зв`язку з виконанням ремонтних робіт, та, відповідно мав вільний доступ до кімнат вищевказаного будинку.

Після вживання алкогольних напоїв у обвинуваченого ОСОБА_6 виник прямий (на вчинення крадіжки грошових коштів), невизначений (стосовно розміру грошових коштів) умисел на здійснення крадіжки грошових коштів потерпілої ОСОБА_5 з кімнати спальня будинку, що належить потерпілій.

Далі, реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку чужого майна (викрадення грошових коштів), обвинувачений ОСОБА_6 , користуючись тією обставиною, що вдома не було потерпілої ОСОБА_5 та інших осіб, шляхом вільного доступу через двері зайшов в спальню кімнату, підійшов до дерев`яної шафи, відкрив дверцята, та виявив серед постільної білизни гаманець потерпілої ОСОБА_5 , в якому перебували кошти потерпілої ОСОБА_5 в гривнях та іноземній валюті, - доларах США.

Далі, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що його дії залишаються непоміченими з боку власника та сторонніх осіб, таємно викрав 1000 (одну тисячу) доларів США, що в перерахунку на національну валюту України, згідно валютного курсу Національного банку України станом на 31.03.2019 року становить 27249 гривень та 7000 гривень.

Після цього, маючи можливість вільного розпорядження таємно викраденими грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, - будинок потерпілої ОСОБА_7 , та в подальшому таємно викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, довівши таким чином свій злочинний умисел до кінця, відповідно, вчинивши закінчений злочин.

Своїми умисними, протиправними діями обвинувачений ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 7000 тисяч гривень та 1000 (одна тисяча) доларів США, що згідно курсу валют Національного банку України станом на 31.03.2019 року (станом на час вчинення злочину) становить 27248 (двадцять сім тисяч двісті сорок вісім) грн. 80 коп., а всього на загальну суму 34248 (тридцять чотири тисячі двісті сорок вісім) грн. 80 коп.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України як умисні, протиправні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка).
Отже, при визнанні обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, та, відповідно, при винесенні обвинувального вироку судом було враховано положення ст. 2 КК України.
Так, згідно ст. 2 КК України:
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу.
Отже, кримінальне законодавство виконує свої завдання притаманним йому способом, (ч. 2 ст. 1), а саме, - визначає коло та види суспільно небезпечних діянь, називає їх злочинами і встановлює за їх вчинення відповідне покарання. Це означає, що кримінальну відповідальність і покарання тягне за собою тільки така суспільно небезпечна дія або бездіяльність, яка повністю підпадає під ознаки складу злочину, що визначені в законі.
Слід зазначити, що в ст. 2 КК України закріплені основні принципи кримінального права - принцип законності і принцип відповідальності особи за вчинене діяння при наявності її вини.
Характерними ознаками кримінальної відповідальності є:
- її зв`язок лише із спеціальним видом правопорушення - злочином;
- обов`язок особи відповідати перед державою за свої злочинні діяння і бути покараною (зазнати обмежень, втрат);
- міра відповідальності (покарання) особи за вчинений нею злочин визначається лише судом відповідно до закону.
Відповідно, згідно з ст. 2 КК України загальною підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, тобто наявність у дії або бездіяльності особи усіх юридичних ознак злочину, визначеного КК України. Думки, бажання, переконання, хоч би і висловлені у тій чи іншій формі, самі по собі, якщо вони не були втілені у конкретному протиправному діянні, не породжують кримінальну відповідальність.
Кримінальна відповідальність настає за протиправні діяння людини, які були нею вчинені умисно або з необережності.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок, а іноді, крім того, час, спосіб, місце, обстановка вчинення злочину) і суб`єктивних (суб`єкт, вина, крім того, у ряді випадків, мотив, мета) ознак, які характеризують певне суспільно небезпечне діяння як злочин, що створює таке юридичне поняття, як склад злочину.
Отже, вчинення особою злочину, - це з правової точки зору підстава виникнення кримінальної відповідальності, пов`язаною з появою у особи, яка вчинила злочин, обов`язку перетерпіти певні зміни свого правового становища.

Зглядаючись на положення ст. 2 КК України, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 наведено належні, допустимі, прямі та не прямі докази, які свідчать про ту обставину, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 містяться ознаки, які слугують підставою для кримінальної відповідальності гр.. ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Також при винесенні вироку судом було враховано положення ст. 62 Конституції України.
Так, згідно ст. 62 Конституції України:
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Зглядаючись на вищевказану норму основного Закону України, слід зазначити, що вона закріпила в собі п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в будь-який формі, презумпцію невинуватості.
Презумпція невинуватості об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримі- нального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Отже, правило презумпції невинуватості означає, що обвинувачений може бути визнаний винним у вчиненні злочину і покараний лише за умови, що його вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Принцип презумпції невинуватості охоплює такі демократичні ідеї правосуддя, які, як правові положення, одержали закріплення в Конституції України, а також глибоко і всебічно конкретизовані в різних нормах кримінально - процесуального законодавства:
- ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, (ч. 2 ст. 62 Конституції України).
Відповідно до положень діючого КПК України вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи зобов`язані прокурор, слідчий, на яких покладається обов`язок виявити обставини, які як викривають, так і виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.
Отже, суд вважає, що при проведенні досудового слідства стороною обвинувачення було забезпечено повне та об`єктивне дослідження обставин справи.
Слід зазначити, що обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до закону доказами в кримінальній справі є сукупність фактичних даних, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази повинні бути отримані тільки уповноваженими на те органами чи посадовими особами, законним способом, з точно і вичерпно передбачених законом джерел, а форма їх фіксації має бути передбачена законом.
Обґрунтування судом правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 .
В даному випадку об`єктом крадіжки є право власності на майно фізичної особи потерпілої ОСОБА_5 .
Предметом крадіжки є саме майно фізичної особи, - потерпілої ОСОБА_5 , а саме, - речі матеріального світу, - грошові кошти в сумі 7000 тисяч гривень та 1000 (одна тисяча) доларів США, що згідно курсу валют Національного банку України станом на 31.03.2019 року (станом на час вчинення злочину) становить 27248 (двадцять сім тисяч двісті сорок вісім) грн. 80 коп., а всього на загальну суму 34248 (тридцять чотири тисячі двісті сорок вісім) грн. 80 коп.

Об`єктивна сторона складу злочину, - дії обвинуваченого ОСОБА_6 , спрямовані на умисне, протиправне заволодіння майном потерпілої фізичної особи, - ОСОБА_5 , які виразилися в незаконному фізичному переміщенні викраденого майна у виді грошових коштів, які були спрямовані на їх викрадення.
Суб`єктом даного злочину є обвинувачений ОСОБА_6 .
Суб`єктивна сторона даного злочину, - прямий (на викрадення грошових коштів), невизначений умисел (на кількість грошових коштів) обвинуваченого ОСОБА_6 на умисне, протиправне, таємне заволодіння майном потерпілої фізичної особи, - ОСОБА_5 .
Крадіжка майна є закінченою з моменту, коли обвинувачений ОСОБА_6 повністю здійснив умисел на заволодіння майном потерпілої фізичної особи, - ОСОБА_5 , а саме, з того моменту, коли він отримав змогу розпоряджатися викраденим майном, - з моменту полишення будинку, який розміщений за адресою: АДРЕСА_3 .

Кваліфікуючих ознак складу злочину в даному випадку судом не встановлено, а тому кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.ч. 2 - 5 ст. 185 КК України, - немає правових підстав.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Винність обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України повністю доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами:
- показами обвинуваченого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав наступне:
Положення ст. 63 Конституції та положення ст. 18 КПК України йому судом роз`яснено та зрозумілі.
Свої інтереси в судовому засіданні буде захищати самостійно, це не викликано відсутністю коштів для укладення угоди з захисником для захисту його законних прав та інтересів в судовому засіданні.
Підтверджує обставини вчиненого злочину, які вказані в обвинувальному акті, вину свою у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, - визнає в повному обсязі, щиро розкаюється.
По суті справи, а саме, - вчиненого ним злочину, може пояснити наступне.
На даний час проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Ніде не працює, тому заробляє тимчасовими заробітками на будівництвах.
З потерпілою ОСОБА_5 його познайомив її нині покійний син, з яким він дуже товаришував, а тому потерпіла відносилася до нього досить добре.
Потерпіла фактично проживала в м. Києві, проте, вона придбала в с. Карапиші старий будинок, який потребував ремонту.
В зв`язку з цим ще в 2018 році потерпіла ОСОБА_5 запросила його до себе до хати в с. Карапиші, де він виконував ремонтні роботи.
Потерпіла ОСОБА_5 поводилася з ним добре, не ображала його, завжди вчасно розраховувалася за виконані роботи.
В 2019 році потерпіла ОСОБА_5 також запросила його проводити ремонтні роботи в своєму будинку в с. Карапиші Миронівського району Київської області, він погодився і десь орієнтовно, - точно сказати не може, в чилах 20 тих березня 2019 року він прибув до неї в село, де почав проживати та проводити ремонтні роботи.
31.03.2019 року потерпіла ОСОБА_5 близько 18 години поїхала проголосувати (він точно пам`ятає цю обставину, бо тоді були вибори), а він залишився сам в будинку потерпілої.
Йому стало сумно, а тому він сходив до магазину, де придбав горілки та пива.
Прийшовши до хати, він вжив алкогольні напої, і йому стало ще сумніше, та він захотів поїхати до хати в с. Ксаверів Малинського району Житомирської області, але він ще мало пропрацював, та у нього не вистачило б коштів на поїздку до хати.
В цей час він вирішив вкрасти в потерпілої кошти та поїхати до хати.
Він знав, що потерпіла ОСОБА_5 зберігає грошові кошти в своїй спальній кімнаті в будинку, орієнтовно, - в шафі, в гаманці.
Він вільно, через двері, зайшов в спальню потерпілої ОСОБА_5 , підішов до шафи, відкрив її та серед білизни знашов гаманець червоного кольору, відкрив його, та побачив, що там лежать гроші в гривнях та в доларах США.
Він взяв 1000 (одну тисячу) доларів США, та 7000 (сім тисяч) гривень, та поклав їх до кишені, а гаманець, в якому ще перебували долари, - поклав до шафи.
Після цього він взяв свої особисті речі в сумці, вийшов з будинку, зачинив його, пішов до сусіда, та домовився з ним, щоб він на автомобілі його завіз у м. Київ, сусід погодився, та відвіз його в м. Київ.
В м. Києві він вийшов з автомобіля, розміняв 100 доларів США, доїхав до залізничного вокзалу, звідки на електричці поїхав до хати.
З міста Ксаверів він найняв таксі за 100 доларів, приїхав в село, після чого два дні вживав алкогольні напої, які купував за викрадені кошти.
Через два дні кошти закінчилися.
На даний час він домовився з потерпілою, що віддасть їй всі викрадені кошти, для чого знову влаштувався на неофіційну роботу на будівництві, вже заробив 500 доларів США, має намір найближчим часом віддати потерпілій всі викрадені в неї кошти.
Що стосується цивільного позову, то він його визнає в повному обсязі, йому зрозумілі процесуальні наслідки визнання позову, проте, він все одно його визнає, так як вважає, що повинен віддати викрадені кошти.

Після вчинення злочину він усвідомив всю протиправність своїх дій, влаштувався на роботу, не вживає алкогольних напоїв, йому соромно за вчинене, особливо соромно перед потерпілою, яка з ним поводилася добре, обіцяв більше злочинів не вчиняти.
Враховуючи вищевикладене, обвинувачений ОСОБА_6 подав до суду письмове зізнання у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України.
Суд, оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_6 , які були надані ним в добровільному порядку під час судового слідства, з яких видно, що він повністю визнає себе винним в інкримінованих йому діях, що його покази не є результатом якихось погроз або обіцянок, приходить до висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 є логічними, послідовними, та, зглядаючись на обставини справи, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, достовірними та обґрунтованими, а тому вони є підставою для притягнення обвинуваченого ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 185 КК України.
Окрім того, в обвинуваченого ОСОБА_6 при його зізнанні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України було з`ясовано наступні обставини справи:
- він розуміє своє право:

- передбачене ст. 62 Конституції України, вважати себе невинуватим, а також право, передбачене ст. 6 Конвенції, на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який встановить або, - обгрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення, або, - спростує висунуте проти нього обвинувачення;

- право допитувати свідків обвинувачення під час судового слідства та право на виклик та допит свідків захисту;

- що якщо він визнає себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні, то судовий розгляд в повному обсязі (з дослідженням всих доказів) може фактично не відбутися, так як докази, зібрані органами досудового розслідування він не оспорює, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК, досліджуватися не будуть і тим самим він відмовляється і від процесуальних прав, на судовий розгляд в повному обсязі, що передбачено ст.21 КПК і ст.6 Конвенції;

- протягом останніх 72 годин сильнодіючих лікарських препаратів чи алкогольних напоїв він не вживав;

- його заява про визнання вини не є результатом якихось погроз йому чи членам його сім`ї, або обіцянок від працівників правоохоронних органів (працівників органів поліції чи прокуратури), та інших третіх осіб (сторони потерпілої);

- подаючи дану заяву, він беззаперечно визнає, що винуватий у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України;
- суд пояснив йому кваліфікацію злочину, в якому він визнає себе винуватим, і, відповідно, він погоджується з такою кваліфікацією вчинених ним дій;

- він погоджується із зібраними органом досудового слідства по справі доказами, як достовірними і допустимими;

- він розуміє, що покарання йому буде призначено відповідно до вимог ст. 65 КК і що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 66 КК, або ж відсутності (наявності) обставин, що обтяжують покарання, строк або розмір покарання, відповідно до положень ст. 69-1 КК не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (частини статті) обвинувачення;

- він розуміє, що розмір та вид покарання, яке може бути йому призначено, не буде підставою для відмови від заяви про визнання вини, якщо він подає її суду, а вправі буде оскаржувати лише тільки розмір та вид покарання;

- йому роз`яснено що санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі строком до трьох років;

- знаючи про розмір покарання, яке може бути йому призначене, він бажає відмовитися від розгляду кримінального провадження з дослідженням всих доказів, зібраних органами досудового розслідування, так як він їх не оскаржує, обмежившись лише його допитом, допитом потерпілої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що стосуються характеризуючих даних про його особу, зокрема, - висновок органу пробації, не досліджуючи інші докази, і бажає подати заяву про визнання вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

- показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні надала наступні показання:
На даний час вона проживає в місті Києві, в кімнаті, в гуртожитку, працює по найму на підприємстві, де частину заробітної плати їй виплачують в іноземній валюті, - в доларах США.
Декілька років тому вона придбала будинок в с. Карапиші Миронівського району Київської області.
Будинок старий, та потребує ремонту.
З обвинуваченим ОСОБА_6 вона познайомилася через свого сина, який нині покійний.
Обвинувачений ОСОБА_6 товаришував з її покійним сином.
Її син порадив їй взяти для виконання робіт в будинку в с. Карапиші свого товариша, - обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому вона погодилася.
ОСОБА_6 працював у неї в будинку ще в 2018 році, гарно виконував свою роботу, вона вчасно розраховувалася за виконані роботи, ніколи його не ображала.
В 2019 році вона також запросила ОСОБА_6 в своє домогосподарство для виконання робіт по ремонту.
ОСОБА_6 погодився, та приїхав в 20 их числах в с. Карапиші Миронівського району Київської області, де розміщений її будинок, та почав виконувати ремонтні роботи.
В даному будинку вона також зберігала свої кошти, які знаходилися в шафі в спальній кімнаті в гаманці червоного кольору.
В гаманці лежали станом на 31.03.2019 року як гривні, - 7000 (сім тисяч), так і долари США, не пам`ятає точно, десь близько 1500 (тисяча п`ятьсот).
31.03.2019 року близько 18 годин вона поїхала на дільницю для голосування, в цей час обвинувачений ОСОБА_6 залишився в будинку сам.
Коли вона приїхала з голосування, то в будинку ОСОБА_6 вже не було.
Вона подумала, що він поїхав до хати.
В той вечір вона не перевіряла наявність коштів, але на слідуючий день до неї зателефонувала співмешканка ОСОБА_6 , та повідомила, що ОСОБА_6 приїхав до хати в стані сильного алкогольного сп`яніння, та коли вона перевіряла зміст його кишень, то виявила велику суму в доларах США та в гривнях.
Вона зрозуміла, що ОСОБА_6 міг здійснити крадіжку коштів у неї, так як у нього не могло бути скільки коштів, та негайно перевірила зміст гаманця, по результатах чого виявила недостачу 1000 (однієї тисячі) доларів США та 7000 (семи тисяч) гривень.
Станом на даний час їй кошти не повернуто, а тому вона підтримує свій позов в повному обсязі.
Інших претензій ані морального, ані матеріального характеру вона до обвинуваченого ОСОБА_6 не має, бажає лише, щоб він повернув викрадені кошти, а тому при призначенні покарання покладається на розсуд суду, не бажає, щоб до обвинуваченого застосували покарання, яке буде пов`язане з позбавленням волі.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, його вина у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження, однак, за клопотанням прокурора ОСОБА_3 , яке підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , та в силу ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, суд визнав за не доцільне допит свідків, дослідження матеріалів справи, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , допитом потерпілої ОСОБА_5 , дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, висновок органу пробації, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому ОСОБА_6 було роз`яснено судом в судовому засіданні, які йому зрозумілі.

Відповідно, суд на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , допитом потерпілої ОСОБА_5 , та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 25 грудня 2006 року Малинським МРВ УМВС України в Житомирській області, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Ксаверів Малинського району Житомирської області, зареєстрований в АДРЕСА_4 .

Відповідно, гр. ОСОБА_6 є громадянином України, на час вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, досягнув віку кримінальної відповідальності;

- згідно картки фізичної особи платника податків, яка видана 31.08.2005 року Малинською державною податковою інспекцією, ОСОБА_6 має ідентифікаційний номер НОМЕР_2

- згідно характеристики № 95, виданої 18 квітня 2019 року виконавчим комітетом Ксаверівської сільської ради Малинського району Житомирської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по місцю проживання характеризується позитивно;

- згідно довідки № 500, яка видана 22.04.2019 року Малинським міськрайонним територіальним медичним об`єднанням, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

- згідно довідки вимоги про судимість № 28 23042019/32015, станом на 23.04.2019 року відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та судимостей у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - немає.

- згідно досудової доповіді органу пробації від 06.09.2019 року, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його індивідуальні та психологічні особливості особистості, а також враховуючи середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, та у разі доведеності вини обвинуваченого, Малинський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, вважає, за доцільне застосувати до обвинуваченого пробацію, яка на думку органу пробації буде достатньою для його виправлення.

- Обставинами, що згідно п. 1. ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

- Обставиною, яка згідно п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , керувався, перш за все, - положенням ст. 65 КК України.
Так, згідно положень ст. 65 КК України:
Суд призначає покарання:
- у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України;
- відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
- враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 КК України.
Отже, суд у відповідності до положень ст. 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наслідки вчиненого злочину, наявності відомостей про судимість, позицію потерпілої сторони, позицію прокурора.
Так, санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання в виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.
Отже, зглядаючись на структуру санкції злочину, який вчинив обвинувачений ОСОБА_6 , санкція ч. 1 ст. 185 КК України є альтернативною, а тому, враховуючи положення ч. 4 ст. 52 КК України за даний злочин суд призначає лише одне основне покарання.
Згідно ч. 3 ст. 12 КК України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, отже, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин середнього ступеню тяжкості.
Отже, враховуючи ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відповідно, раніше не судимий, злочин вчинив вперше, злочин не пов`язаний з насильством, щиро розкаявся у вчиненому злочині, що засвідчується його письмовим зізнанням у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема, за вчинення дрібних крадіжок, що передбачено ст. 145 КУпАП, по місцю проживання характеризується позитивно, враховуючи висновок пробації, враховуючи позицію державного обвинувача, - прокурора, проте, шкода завдана злочином, на час винесення судового рішення у виді вироку, - не відшкодована, а тому суд приходить до висновку що подальше виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, причому, слід призначити обвинуваченому ОСОБА_6 такий вид покарання, як позбавлення волі, проте, з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Також при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом було враховано положення ст. 50 КК України, - поняття покарання та його мета.
Так, згідно ст. 50 КК України:
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Зглядаючись на положення ч. 2 ст. 50 КК України, закон чітко визначає такі цілі покарання, як:
- кара, як відплата засудженому за вчинений злочин;
- виправлення засудженого;
- запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим;
- запобіганню вчинення злочинів з боку інших осіб.
Зглядаючись на вищевказану мету покарання, суд вважає, що призначенням покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі буде досягнута мета покарання, причому у поєднанні її каральної та виправної складової, так як на думку суду буде досягнуто мети кари, як відплати засудженому за вчинений злочин, буде досягнута мета виправлення засудженого, запобігання вчинення ним нових злочинів, та вчинення аналогічного злочину іншими особами.
Окрім того, при призначенні виду та міри покарання судом було враховано висновок про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк, який міститься в досудовій доповіді органу пробації з інформацією про соціально психологічну характеристику у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 , яка на підставі ст. 314 1 КПК України надана органом пробації, згідно якої:
- беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його індивідуальні та психологічні особливості особистості, а також враховуючи середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, та у разі доведеності вини обвинуваченого, Малинський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, вважає, за доцільне застосувати до обвинуваченого пробацію, яка на думку органу пробації буде достатньою для його виправлення.

Також при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 було враховано положення ППВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Так, згідно п. 1 ППВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно п. 1 ППВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам при призначенні покарання висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.

Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі, це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі, а не штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт, суд враховує ту обставину, що даний злочин вчинено на грунті пияцтва, та ту обставину, що шкода на момент винесення вироку не відшкодована.

Відповідно, на підставі положень ст.ст. 50, 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 покарань у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту, з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, а також з урахуванням обставин вчиненого злочину, його наслідків, - будуть занадто м`якими покараннями, які не співрозмірні вчиненому злочину.

Окрім того, суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 підстав для застосування положень ст. 69 КК України, - призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, - немає.
Обґрунтування позиції суду щодо застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Згідно положень ст.. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Що стосується розкаювання обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, то суд зазначає про ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 , зглядаючись на його поведінку як під час досудового слідства, так і під час судового слухання справи, переконав суд у своєму щирому розкаюванні.

Суд вважає, що, враховуючи поведінку обвинуваченого під час слухання кримінального провадження, яка слугує як доказ того, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся, усвідомив в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки, що, відповідно, поруч з позицією сторони державного обвинувачення, яка просить застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, дає змогу суду застосувати при призначенні покарання у відношенні засудженого ОСОБА_6 положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Згідно оложень ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно положень ч. 2 ст. 76 КК України на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки:

1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;

2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб;

6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 положення п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, та п. 4 ч. 2 ст. 76 КК України, так як суд вважає, що саме такі обов`язки є необхідними і достатніми для його виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно, на підставі ст. 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, з застосуванням положень ст. 75 ( 1 рік), п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 4 ч. 2 ст. 76 КК України з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, буде необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, тому суд, враховуючи ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 злочин вчинив вперше, відповідно, - раніше не судимий, злочин не пов`язаний з насильством, по місцю проживання характеризується позитивно, поруч з тим, шкода, завдана злочином, - на момент винесення вироку не відшкодована, злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, а також враховуючи ті обставини, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненні злочину (шляхом подачі зізнання про вчинення злочину), активно сприяв розкриттю злочину, враховуючи позицію прокурора, який наполягав саме на такому виду покарання, тому до обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно застосувати такий вид покарання як позбавлення волі строком на 2 (два) роки, з застосуванням положень ст. 75 КК України, (іспитовий строк терміном на 1 рік), та положень ст. 76 КК України, - як превентивний захід до вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочинів, а тому суд вважає, що призначення саме такого виду та розміру покарання, буде відповідати обставинам вчиненого злочину, та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , з урахуванням, зокрема, висновку органу пробації, який суд вважає за слушний, та, відповідно, враховує при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Цивільний позов
В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину, в прохальній частині якого потерпіла, - позивач, - ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на її користь матеріальну шкоду в сумі 34 249 (тридцять чотири тисячі двісті сорок дев`ять) гривень.

В судовому засіданні, потерпіла, цивільний позивач, - ОСОБА_5 позов підтримала в повному обсязі.
В судовому засіданні обвинувачений, цивільний відповідач ОСОБА_6 позов визнав в повному обсязі, про що подав письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи.
Обвинуваченому, цивільному відповідачеві ОСОБА_6 судом роз`яснено процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_5 є потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 від 10.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 визнана цивільним позивачем по даному кримінальному провадженню в зв`язку з наступним.

Так, внаслідок кримінального правопорушення, яке судом вказано вище, діями обвинуваченого цивільного відповідача ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 завдано матеріальну шкоду, яка полягає у завданій їй матеріальній шкоді на суму 34 249 (тридцять чотири тисячі двісті сорок дев`ять) гривень.

Згідно положень ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону, тобто особою яка таку шкоду заподіяла.

Як вбачається із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в

повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 61 Кримінального процесуального кодексу України цивільним позивачем у кримінальному провадженні зокрема є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Оскільки саме ОСОБА_5 завдано шкоду, тому вона і пред`явила даний цивільний позов.

Згідно ст. 62 Кримінального процесуального кодексу України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути зокрема фізична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Оскільки саме злочинними діями ОСОБА_6 потерпілій, цивільному позивачеві ОСОБА_5 завдано шкоди, то саме обвинуваченого ОСОБА_6 визнано цивільним відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями ОСОБА_6 та завданою потерпілій ОСОБА_5 , матеріальною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих потерпілій збитків, є усі підстави для задоволення позову, також суд враховує ту обставину, що позов ОСОБА_5 обвинуваченим, цивільним відповідачем ОСОБА_6 визнано в повному обсязі, що є також підставою для задоволення цивільного позову.

Речові докази по справі:
Вирішення питання щодо речових доказів врегульовано ст. 100 КПК України, так:
- згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Проте, речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Процесуальні витрати по справі.
- згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Проте, процесуальні витрати по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження передбачені ст. 131 КПК України.
Накладення грошового стягнення, тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом, відсторонення від посади, арешт майна, затримання особи, запобіжні заходи в даному кримінальному провадженні не застосовувалися.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи положення ст. 368 КПК України, суд приходить до висновку, що:

- мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 ;

- це діяння містить склад кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 185 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_6 винний у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 185 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_6 підлягає покаранню за вчинення кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, підстав для застосування положень ст. 69 КК України, - немає.

- встановлено, що є обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , та які судом вказані вище, та, встановлено обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 ;

- обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України;

- питання про речові докази вирішити в порядку, який передбачено ст. 100 КПК України, та який судом наведено вище;

- цивільний позов потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_5 , - слід задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, 50, 65, ч. 1 ст. 185 КК України, ст. 368, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч.ч. 2, 3 ст. 373, 374 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 1 ст. 185 КК України, як за вчинення умисних, протиправних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до положень ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
В порядку п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 4 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

Цивільний позов.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ксаверів Малинського району Житомирської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 25 грудня 2006 року Малинським МРВ УМВС України в Житомирській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , тел. НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Новіковка, Росія, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_4 , виданий 1 квітня 2016 року Миронівським РС УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 , тел. НОМЕР_6 , кошти в сумі 34 249 (тридцять чотири тисячі двісті сорок дев`ять) гривень в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Речові докази.
Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати.
Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи кримінального провадження, питання яких слід вирішувати суду при винесенні вироку, в даному кримінальному провадженні не застовувалися.
Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження, (п. 9 ч. 2 ст. 131, ст. 176 КПК України) у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу, - немає.

Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право на підставі ч. 6 ст. 366 КПК України отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1