Справа № 467/1397/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000504, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 жовтня 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 13 жовтня 2018 року, близько 23:00 год., у ОСОБА_4 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на території магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований по вул. Центральна, 37 в с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області, виник умисел, направлений на порушення громадського порядку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та їх караність і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок та ігноруючи існуючі в суспільстві норми і правила поведінки, з метою зневажливого ставлення до оточуючих, ОСОБА_4 , перебуваючи в магазині кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований по АДРЕСА_2 , голосно кричав в присутності відвідувачів закладу, провокував конфлікт з ними, виражався на адресу власниці магазину ОСОБА_6 грубою нецензурною лайкою, чим заважав спокійному відпочинку громадян та нормальному функціонуванню закладу.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 намагався вчинити бійку з ОСОБА_5 , виявляючи агресивні наміри до останнього, що супроводжувалось особливою зухвалістю і призвело до тимчасового припинення нормальної діяльності магазину кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, допитаний в судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та пояснив суду, 31 жовтня 2018 року, він будучи напідпитку, разом із своїми знайомим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прийшов відпочивати до магазину кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться в с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області.

Пізніше, вийшовши з приміщення кафе на вулицю, він побачив, як його знайомого ОСОБА_10 намагались побити двоє хлопців. Тоді він, підійшовши до них і намагаючись їх заспокоїти, сказав, що дістане з машини биту. Він не пам`ятає як дістав її, але через деякий час побачив, що вона знаходиться у ОСОБА_11 , який передав її господарці бару ОСОБА_6 . На його прохання віддати биту, остання відмовилась, тоді він почав з нею сперечатись, вживаючи грубу нецензурну лайку в присутності відвідувачів кафе.

Коли вона віддала біту, він сів у машину аби їхати додому, однак в цей час підійшов ОСОБА_5 з питанням чому він розмахує бітою. Коли він відчинив дверцята і сказав, що вона в машині, ОСОБА_5 забрав її, у зв`язку із чим він, вийшовши з машини, розпочав з ним штовханину, намагаючись відібрати биту. Але оскільки ОСОБА_5 її вихопив, то сів у машину і поїхав додому.

У свою чергу, потерпіла ОСОБА_6 , допитана у порядку ст. 353 КПК України, показала суду, що вона є власницею магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 . 31 жовтня 2018 року, коли святкували день села, вона працювала в магазині, оскільки було багато відвідувачів.

Коли до бару приїхав ОСОБА_4 разом із своїми знайомими, то вони почали виключати і включати музику, однак, на її зауваження не реагували і поводили себе розкуто.

Коли ОСОБА_4 вийшов на вулицю, де було багато молоді, то почав до них чіплятись, обзивав їх дебілами і придурками. Оскільки хлопці намагались його заспокоїти, то він дістав з машини биту, розпочавши розмахувати нею перед людьми. Оскільки поряд знаходився ОСОБА_12 , то вона попросила його заспокоїти ОСОБА_4 , а тому він забрав у останнього биту з рук і передав їй.

Тоді ОСОБА_4 почав кричати аби йому віддали биту, на що вона сказала йому прийти і забрати її наступного дня. В цей час він виражався грубою нецензурною лайкою і погрожував припинити роботу бару. При цьому, на неодноразові зауваження оточуючих він не реагував і поводив себе зухвало.

Тоді вона зателефонувала своєму чоловіку ОСОБА_5 , який в цей час знаходився двома, однак, биту віддала ОСОБА_4 .

Коли приїхав чоловік, то ОСОБА_4 вже сидів у своїй машині, однак, вийшовши з неї, схопився за биту і між ними почалась штовханина. ЇЇ чоловік також тримався за неї, намагаючись забрати її.

Після того, як бита опинилась в руках ОСОБА_5 , він викинув її. В цей час знайомий ОСОБА_4 дістав з багажника машини сокиру і замахнувся на її чоловіка, однак, потрапив в свою дружину.

Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 31 жовтня 2018 року його дружина ОСОБА_6 пізно ввечері працювала в барі Кафетерій, оскільки святкувався день села.

Близько 23:00 год. вона зателефонувала йому, сказавши, що в барі бешкетує ОСОБА_4 . Приїхавши до бару приблизно через п`ять шість хвилин, аби припинити дії ОСОБА_4 , він побачив, що останній сидить у машині. Коли постукав у вікно, а ОСОБА_4 відчинив дверцята, то запитав його чому він буянить, вказавши пальцем на биту, яка знаходилась біля водійського сидіння з лівої сторони. В цей час ОСОБА_4 схопився за неї і вони разом почали тягнути її кожний у свій бік. Коли він вирвав биту у ОСОБА_4 з рук, то викинув її за магазин. Після цього останній сів у машину і поїхав. Після цього бар зачинили.

Свідки сторони обвинувачення, будучи допитаними в порядку ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, кожен окремо, дали суду такі показання.

Зокрема, свідок ОСОБА_13 показала суду, що точної дати не пам`ятає, але десь у листопаді 2018 року вона перебувала в магазині Кафетерій в с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області. В якийсь момент вона побачила, що до приміщення магазину зайшли ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , в руках якої була бита.

При цьому, ОСОБА_4 , голосно кричав та вживав нецензурну лайку на її адресу, вимагаючи повернути йому биту. Через деякий час ОСОБА_6 віддала йому її і він вийшов на вулицю.

Що було далі свідку невідомо, так як вона залишалась за прилавком в приміщенні магазину.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дав показання про те, що десь у жовтні 2018 року, точної дати не пам`ятає, він разом з друзями приїхав до бару, який знаходиться в с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області.

На той час ОСОБА_4 вже знаходився в барі разом з якимись людьми і спільно вживали спиртні напої.

Пізніше, коли він з друзями вийшов на вулицю, то побачив ОСОБА_4 з битою в руках, а повернувшись до приміщення магазину, він побачив, що ОСОБА_6 зайшла з битою, а за нею прийшов ОСОБА_4 , який голосно кричав, виражався нецензурною лайкою і на зауваження не реагував. Як опинилась бита в руках у ОСОБА_6 він не бачив, але ОСОБА_4 вимагав, щоб вона йому її повернула. Через декілька хвилин після цього приїхав ОСОБА_5 , а ОСОБА_4 в цей час вже знаходився за кермом машини.

Про що ОСОБА_5 розмовляв з ОСОБА_4 він не знає, але бачив, що останній вискочив з машини і вони почали тяганину з битою. Вихопивши її, ОСОБА_5 викинув биту. В цей час біля них зібрались відвідувачі закладу.

Свідок ОСОБА_15 показав, що у жовтні 2018 року, точної дати не пам`ятає, однак, того дня святкували день села, близько 22:00 - 22:30 год. він прийшов до бару ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час там вже був ОСОБА_4 з двома жінками і якимось чоловіком, які вживали спиртні напої.

Через деякий час вона почула, що на вулиці кричить ОСОБА_4 , сперечаючись з ОСОБА_6 , після чого почалась штовханина. Дівчата, які були на вулиці, почали збігатись в приміщення бару і кричати, що надворі почалась бійка, після чого вона вимкнула музику, яка голосно грала.

При цьому, вона бачила, як ОСОБА_4 вийшов з машини і дістав биту, вчинивши сварку з ОСОБА_5 і будучи агресивно налаштованим відносно оточуючих.

Свідок ОСОБА_16 в суді дав показання про те, що у жовтні 2018 року, точної дати не пам`ятає, він приїхав з друзями в с. Новоселівка аби святкувати день села. Посидівши в приміщенні бару за столиком, він вийшов на вулицю,де чув, що ОСОБА_4 сварився з господаркою бару. Потім бар зачинили і він поїхав додому. Чи були в руках у ОСОБА_4 якісь предмети він не знає.

Свідок ОСОБА_17 , показав, що точної дати не пам`ятає, десь восени 2018 року він приїхав в бар, який знаходиться в с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області. Цього дня святкували день села.

Коли знаходився в приміщенні бару, то чув якісь крики на вулиці, але чому всі кричали він не зрозумів. Вийшовши на вулицю, він чув як ОСОБА_4 вчинив сварку з власницею бару, при цьому вживаючи нецензурну лайку і тримаючи в руках дерев`яну биту.

Чим завершилась сварка не знає, так як зайшов в приміщення бару.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що 13 жовтня 2018 року близько 21:00 год. він з друзями перебував в барі Кафетерій в с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області з метою відпочинку.

Через деякий час ОСОБА_4 , будучи напідпитку, почав провокувати всіх, хто перебував на вулиці біля бару, намагаючись щось з`ясувати.

Свідок бачив, які ОСОБА_4 дістав біту та зайшов з нею в приміщення бару, а через деякий час приїхав ОСОБА_5 .. Відразу після того, які між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почалась суперечка, бар зачинили і він пішов додому.

Ці показання обвинуваченого, потерпілих і свідків, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб і сприймались судом безпосередньо, слід визнати допустимим, а також належними, позаяк, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Обставин же, визначених ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було, а так само як і будь-яких даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України щодо свідків для доведення недостовірності їх показань, як то, показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, суд у своєму розпорядженні не мав.

Крім того, суд із дотриманням правил ст. 358 КПК України дослідив надані стороною обвинувачення документи, як то, протоколи слідчих дій, що містять у собі зафіксовані відомості, які, у свою чергу, можуть/не можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Так, протоколом огляду місця події від 14 жовтня 2018 року з додатком фототаблицею ( зображення № 1) зафіксовано характеристики деревного предмету, схожого на биту, який знайдено з лівого боку порогу до магазину Кафетерій, розташованого по вул. Центральній в с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області.

Протоколами слідчого експерименту від 18 жовтня 2018 року з додатками компакт дисками, які були проведені слідчим СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області з участю потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у присутності двох понятих, підтверджується перебіг подій у місці вчинення злочину, яке встановлене судом беззаперечно.

При цьому, дані, здобуті в ході слідчих експериментів повністю кореспондуються з фактичними даними, які випливають із показань свідків, що надані ними в ході судового розгляду.

Тож, усі ці докази у їх сукупності, як то, показання та протоколи слідчих дій, підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, способу й обставин його вчинення), у тому числі перебігу подій, винуватості обвинуваченого, форми його вини, мотивів і мети.

При цьому, усі процесуальні джерела доказів зібрані у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку.

Що ж до певних недоліків, допущених слідством при оформленні процесуальних джерел доказів, то вони, на переконання суду, не тягнуть за собою порушення основоположних прав і свобод наскільки, щоб зумовити визнання того чи іншого доказу недопустимим.

А будь якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Стосовно ж наданих слідством процесуальних документів, як то, постанови про призначення групи прокурорів та постанови про визнання речовим доказом, то суд виходить із того, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх ( рішення ЄСПЛ від 11 грудня 2008 року у справі «Мирилашвілі проти Росії»).

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом із дотриманням стандарту поза розумним сумнівом.

Будь-яких інших доказів сторонами, у тому числі й стороною захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, у той час як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тому з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових, тобто, юридично значущих ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 296 КК України, так як він грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

При цьому, суд виходив із того, що з об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає дії, якими було завдано істотної шкоди особистим інтересам і які характеризувались особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.

Суб`єктивна ж сторона хуліганства характеризується умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства. При цьому неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною, тобто очевидною, безсумнівною як для винної особи, так і для очевидців його дій.

Під особливою зухвалістю слід розуміти нахабне поводження, буйство, поєднане з насильством, що спричинило завдання тілесного ушкодження чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян тощо.

А тому підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, а саме, те, що вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, а так само, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

У той час як обвинувачений має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, на час вчинення злочину працював, одружений, має на утриманні і виховує шестеро неповнолітніх дітей, прийнятно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, так само як і на військовому обліку в Арбузинському РВК

Обставин же, які пом`якшують покарання, як передбачених ст. 66 КК України, так і будь яких інших, що тією чи іншою мірою були б здатні пом`якшити покарання суд не установив.

Натомість суд вважає дійсною обставину, що обтяжує покарання, а саме : вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, з огляду на характер вчинення злочину, у тому числі його мотив, суд вважає, що ця обставина (перебування у стані алкогольного сп`яніння) певною мірою зумовила учинення хуліганських дій з боку ОСОБА_4 .

За такого, ураховуючи вищевикладене, покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 296 КК України у виді штрафу.

Зокрема, обираючи з поміж визначених санкцією вказаної правової норми видів покарань, суд виходив із тяжкості вчиненого злочину, як то, ступеня суспільної небезпеки, його характеру, мети, мотивів і суспільно небезпечних наслідків, а також майнового стану обвинуваченого, який працює і має дохід у виді заробітної плати.

За такого, суд вважає недоцільним застосування інших, більш обтяжливих видів покарання із числа передбачених санкцією ч.1 ст. 296 КК України, як то, арешту чи то обмеження волі.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самим, так і іншими особами.

Приймаючи рішення щодо покарання, суд враховував і досудову доповідь , складену та долучену до матеріалів кримінального провадження провідним інспектором Арбузинського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області, за якою, зокрема, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є високим, у той час, як ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі, й для окремих осіб, оцінюється як середній.

Як наслідок, визначене покарання у виді штрафу, за таких обставин, на переконання суду, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69 чи. ст. 69-1 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що воно має бути законним, тобто несвавільним і пропорційним, а саме, таким, щоб не становити надмірного тягаря для особи, яка йому піддається.

Таке покарання на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження ніким не заявлений, а запобіжний захід не обирався і підстав для його обрання на даному етапі суд не убачає.

Долю речових доказів слід вирішити за правилами ст. 100 КПК України, у той час, як розмір процесуальних витрат документально не підтверджений, що позбавляє суд можливість здійснити їх розподіл згідно із ст. 124 того ж Кодексу.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч.1 ст. 296 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу, який належить стягнути на користь держави у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 9 350 ( дев`ять тисяч триста п`ятдесят) грн. 00 коп.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ дерев`яний предмет, зовні схожий на биту, який знаходиться на зберіганні у кімнати речових доказів Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, - знищити.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1