Справа № 464/6256/18
пр.№ 1-кп/464/456/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Брюховичі Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого водієм у ФОП « ОСОБА_8 », судимості не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_7 06 листопада 2018 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем-фургоном «VOLVO FL6», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись вулицею Зелена у м. Львові у напрямку до центру міста, при проїзлді ділянки поблизу будинку №385, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, 1.10 (у частині визначення термінів «небезпека для руху», «безпечна швидкість», «пішохідний перехід», «населений пункт»); Розділу 2 п.2.3 б; Розділу 12 пп.12.3, 12.4, 12.9 б; Розділу 18 п.18.1, інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.35.1 «Пішохідний перехід» дод. 1 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.3 дод. 2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, що проявилося в тому, що виявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись зі швидкістю приблизно 67 км/год у населеному пункті, де встановлено швидкісний режим не більше 50 км/год, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.25.1 «Пішохідний перехід» дод. 1 Правил дорожнього руху України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 дод. 2 Правил дорожнього руху України, яка позначає пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, котрі він завчасно міг виявити, не вжив своєчасних заходів щодо зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу до безпечної, а в разі потреби до зупинки, відтак не дав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , який вийшов на нього, та такими діями створив аварійну обстановку, що призвела до наїзду на пішохода керованим ним автомобілем-фургоном «VOLVO FL6», р.н. НОМЕР_1 . Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: рани та садна на обличчі, розлиті крововиливи в тканині головного мозку, компресійний перелом тіла 6-го шийного хребця, розрив фіброзного зчленування між 6 та 7 шийними хребцями, множинні переломи 1, 2, 3, 4, 5, 9, 10 ребер зліва, 5, 6, 7 ребер справа, забій-розрив лівої легені з поступленням крові та повітря у плевральні порожнини та повітря під шкіру, забій серця, крововиливи на спині та правій руці. Травма шиї у вигляді компресійного перелому 6-го шийного хребця з розривом фіброзного зчленування утворилась в результаті перезгинання хребта в цій ділянці. Решта ушкоджень заподіяні тупими предметами, можливо частинами рухомого автомобіля, що виступають, висотою 99-130 см, 128-136 см по задній лівій стороні тіла ОСОБА_9 в момент, коли останній перебував у вертикальному чи близькому до такого положенні, після чого відбулося падіння на дорожнє покриття передньою поверхнею тіла. Всі ушкодження могли утворитися одномоментно під час дорожньо-транспортної пригоди 06 листопада 2018 року, стали причиною смерті та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Причиною смерті ОСОБА_9 став тяжкий травматичний шок від поєднаної травми тіла у вигляді крововиливів в речовину мозку, множинних переломів ребер зліва та справа, розриву лівої легені з поступленням крові та повітря у плевральні порожнини, компресійного перелому тіла 6-го шийного хребця з розривом фіброзного зчленування. Слідів переїзду, вдавлення чи волочіння на трупі ОСОБА_9 не виявлено.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненому визнав повністю та дав показання про те, що 06.11.2018 приблизно о 10.30 год. керуючи автомобілем-фургоном «VOLVO FL6», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Зеленій у м. Львові в напрямку центру міста. На підйомі збільшив швидкість та через особливості дороги на цій ділянці, яка частково змінює напрямок, а також через перешкоди у вигляді дерев та кущів, не помітив пішохода ОСОБА_9 , який раптово вийшов на пішохідний перехід, внаслідок чого відбулося зіткнення. Одразу після ДТП викликав швидку медичну допомогу і поліцію, а також розшукував очевидців події, проте таких не виявилось. Просив суд суворо не карати, не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки працює водієм та сплатив потерпілій ОСОБА_4 кошти в рахунок відшкодування шкоди. Крім цього, зазначив, що право керування транспортними засобами йому необхідне, у зв`язку з тим, що дружина перебуває у стані вагітності, а батьки є інвалідами, що потребує періодичної їх доставки до медичних закладів.
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні дала показання про те, що 06.11.2018 приблизно о 10.30 год. її дід ОСОБА_9 переходив пішохідний перехід неподалік свого місця проживання та його збив автомобіль під керуванням ОСОБА_7 . Зазначила, що ця ділянка дороги є проблемною, пішохідний перехід погано видно та на цьому місці неодноразово ставались ДТП. Підтвердила, що ОСОБА_7 сплачено їй кошти в рахунок відшкодування шкоди та останній зобов`язується ще додатково сплатити їй певну суму коштів. Вважає, що покарання обвинуваченому не повинно бути суворим, без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки останній є особою молодого віку, працює водієм та має дружину, яка перебуває у стані вагітності.Представник потерпілої ОСОБА_5 підтримав думку потерпілої.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, а також матеріалів щодо речових доказів, судових витрат, оскільки докази щодо інших обставин ніким не оспорювалися. Наслідки визначення такого обсягу доказів, що підлягають дослідженню, учасникам судового провадження роз`яснені.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатацію транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме вчинення тяжкого злочину з необережності, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху та експлуатації транспорту, а додатковим обов`язковим об`єктом життя і здоров`я особи, особу обвинуваченого, який одружений та дружина перебуває у стані вагітності, батьки є особами з інвалідністю ІІІ групи, працює водієм, судимості не має.

Судом також взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, про низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, у зв`язку з чим, орган пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі.

Враховуючи вищевказані обставини в сукупності, а також беручи до уваги критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку безпосередньо після вчинення злочину, те, що останній працює водієм, думку потерпілої, суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої йому статті КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім цього, враховуючи щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , його активні дії щодо відшкодування завданої злочином шкоди, що є обставинами, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, а також те, що останнім вчинено тяжкий злочин з необережності, суд дійшов висновку про можливість його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім цього, з ОСОБА_7 в дохід держави необхідно стягнути процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 17618 грн.

Питання речового доказу необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, при ухваленні судового рішення, необхідно скасувати арешт майна.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання чотири роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк два роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покласти такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 17618 (сімнадцять тисяч шістсот вісімнадцять) гривень.

Речовий доказ у справі, а саме автомобіль «VOLVO FL6», р.н. НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_7 , залишити у власності ОСОБА_8 .
Арешт на автомобіль марки «VOLVO FL6», р.н. НОМЕР_1 ,що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), скасувати.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1