Провадження № 1-кс/752/8428/19
У Х В А Л А
Іменем України
10.09.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі слідчого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
за участю захисника ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні подану в порядку п.7 ч.1 ст. 303 КПК України скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на постанову від 09.08.2019 року слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про проведення слідчої дії, поданого в рамках кримінального провадження №0000677 від 23.03.2018 року, слідчий суддя,
Встановив
В провадження слідчого судді надійшла вказана скарга захисника ОСОБА_4 , в обґрунтування якої він посилається на невідповідність постанови слідчого ОСОБА_6 від 09.08.2019 року вимогам ст. 110 КПК України через відсутність належного обґрунтування відмови в задоволенні клопотання захисника про допит свідка ОСОБА_7 . Посилається, що зазначена постанова свідчить про невиконання слідчим передбачених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження щодо забезпечення повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні №0000677 від 23.03.2018 року.
Зазначає, що відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або на перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Статтею 65 КПК України передбачено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Посилається, що у кримінальному провадженні №0000677 від 23.03.2018 року ОСОБА_5 25.07.2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. За описаних у повідомленні про підозру обставин, ОСОБА_5 , будучи процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0015285 від 05.11.2016 року, нібито отримав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду за сприяння у призначенні судом покарання, не повязаного із реальним позбавленням волі.

Однак, не враховано усіх обставин, які відбувалися. Так, 13.04.2017 року, після судового засідання, коли ОСОБА_8 звернувся до прокурора ОСОБА_5 , останні подав рапорт керівнику Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 про вчинення відносно нього ( ОСОБА_5 ) ОСОБА_8 провокації злочину. ОСОБА_7 наклав резолюцію на рапорті ОСОБА_5 та надав вказівку заступнику керівника прокуратури ОСОБА_9 внести відомості до ЄРДР за викладеним у рапорті фактом. У свою чергу ОСОБА_10 наклав резолюцію на вказаному рапорті та надав вказівку прокурору прокуратури ОСОБА_11 внести відомості до ЄРДР за викладеним у рапорті фактом.

Наводить, що дані обставини підтверджуються рішенням КДКП №191-дп-19 від 19.06.2019 року «Про накладення на прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 міста Києва ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення».

Вказує, що даний рапорт прокурора ОСОБА_5 безпосередньо повязаний із епізодом, який розслідується у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_5 . На думку адвоката, це свідчить про ймовірну помсту ОСОБА_8 за відмову допомогти у звільненні від кримінальної відповідальності та про те, що ОСОБА_5 інформував керівництво про спроби ОСОБА_8 надати йому неправомірну вигоду, що має значення для повного та неупередженого розслідування кримінального провадження за підозрою ОСОБА_5 .

Зазначає, що рапорт ОСОБА_5 від 13.04.2017 року був зареєстрований в Київській місцевій прокуратури № 4. Допит керівника прокуратури ОСОБА_7 як свідка, який накладав відповідну резолюцію на рапорті, надасть змогу зясувати, де наразі знаходиться вказаний рапорт та які дії були вчинені прокуратурою за даним рапортом щодо неправомірних, на думку адвоката, дій ОСОБА_8 . Саме для встановлення, чи мало місце підбурювання (провокація) з боку ОСОБА_8 , є необхідність в допиті ОСОБА_7 як свідка.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 у повному обсязі підтримав доводи скарги захисника ОСОБА_4 .

Про час і місце розгляду скарги повідомлявся слідчій Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 . Судом отримано лист за підписом слідчого ОСОБА_12 (входить до складу слідчої групи у даному кримінальному провадженні) про розгляд скарги у відсутність слідчого ОСОБА_6 , який перебуває у відпустці. Клопотань про відкладання розгляду скарги не надійшло. Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення та дослідивши залучені до скарги матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги захисника ОСОБА_4 .

Відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому розслідуванні може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено в задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Захисник ОСОБА_4 є належним субєктом оскарження постанови слідчого ОСОБА_6 , оскільки вказаною постановою відмовлено у задоволенні його клопотання про проведення слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні №0000677 від 23.03.2018 року.
Передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України строк подання скарги протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, який починається з дня отримання особою копії рішення слідчого, захисником ОСОБА_4 дотримано.

Встановлено, що в рамках кримінального провадження №0000677 від 23.03.2018 року ОСОБА_5 25.07.2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

З тексту повідомленої підозри вбачається, що за версією органу досудового розслідування, у прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 не пізніше березня 2018 року виник намір отримати неправомірну вигоду від ОСОБА_8 за вчинення дій в його інтересах - сприяння у призначені судом покарання, не пов`язаного із реальним позбавленням волі. В подальшому, 18.05.2018 року, із залученням до схеми дій з отримання неправомірної вигоди інших осіб, ОСОБА_5 була отримана неправомірна вигода у сумі 2000 доларів СЩА, які були залишені ОСОБА_8 у визначеному заздалегідь місці, після розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Є слушними доводи захисника ОСОБА_4 про невідповідність оскаржуваної постанови слідчого ОСОБА_6 від 09.08.2019 року вимогам ст. 110 КПК України.

З тексту вказаної постанови вбачається, що в ній міститься лише формальне посилання на те, що події, на які посилається у своєму рапорті від 13.04.2017 року ОСОБА_5 на адресу керівника Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 , не є предметом дослідження кримінального провадження №0000677, а тому у органу досудового розслідування відсутні підстави вважати, що керівник прокуратури ОСОБА_7 є свідком у кримінальному провадженні.

Такий висновок слідчого є хибним, зважаючи на те, що ОСОБА_5 поставлену у провину отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , а у рапорті ОСОБА_5 від 13.04.2017 року, як стверджує сторона захисту, йдеться про первинні дії ОСОБА_8 , повязані із пропозицією надати ОСОБА_5 неправомірну вигоду, яка в подальшому й була отримана ОСОБА_5 за версією органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 93 КПК України визначено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Геннадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» вказано, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що перевірка викладених у клопотанні захисника ОСОБА_4 тверджень щодо подання ОСОБА_5 керівництву Київської місцевої прокуратури № 4 рапорту від 13.04.2017 року про неправомірні дії ОСОБА_8 та вчинені подальші дії щодо вказаного рапорту, шляхом допиту свідка ОСОБА_7 керівника Київської місцевої прокуратури № 4, сприятиме встановленню важливих обставин у кримінальному провадженні №0000677 від 23.03.2018 року, повному та неупередженому розслідуванню.
За такого, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Разом з тим, не ґрунтується на законі вимога скарги про встановлення строку для проведення допиту свідка ОСОБА_7 7 днів з моменту постановлення ухвали, оскільки у ст. 114 КПК України, на положення якої в цій частині посилається адвокат, йдеться про право суду встановити розумний процесуальний строк у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом. Проте, КПК України не передбачає граничного строку проведення допиту свідка.

Також відсутня потреба дублювати в ухвалі вимоги закону ч.6 ст. 223 КПК України щодо умов проведення слідчої (розшукової) дії, що здійснюється за клопотанням сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 303-306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвалив
Скаргу захисника ОСОБА_4 - задовольнити.
Постанову від 09.08.2019 року слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 від 08.08.2019 року про проведення слідчої дії, поданого в рамках кримінального провадження №0000677 від 23.03.2018 року скасувати.
Зобовязати слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_6 або іншого слідчого зі складу слідчої групи в даному кримінальному провадженні провести допит як свідка ОСОБА_7 , який працює на посаді керівника Київської місцевої прокуратури №4.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Слідчий суддя