Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6842/19
У Х В А Л А

02 вересня 2019 року
Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , адвокат - ОСОБА_4 ,
розглянувши клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, в порядку ст. 174 КАК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2019, а саме: на 26 каністр з рідиною, яка має ознаки характерні для дизельного палива, металеву бочку об`ємом 200 літрів з рідиною, які виявлені та вилучені під час обшуку об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який відбувся 24.02.2019.

Клопотання обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2019 року накладено арешт на 6 двигунів, 10 шлангів, бочку, пістолет для заправки, 26 каністр, бочку із рідиною.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.07.2019 частково задоволено його клопотання про зняття арешту на майно.

Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно до вимог ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вважає, що в силу ст. 28 КПК України, терміну протягом якого належне йому майно перебуває в розпорядженні органу розслідування достатньо для проведення будь-яких досліджень в кримінальному провадженні та перевірки його на причетність по вчинення злочинів, які є предметом дослідження кримінального провадження.

Наведені ним обставини виключають необхідність подальшого утримання майна в розпорядженні органу досудового розслідування

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 клопотання підтримав, просив задовольнити його повністю.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання. При цьому пояснив, що в ході досудового слідства кримінального провадження № 0000275, шляхом проведення ряду експертиз, було встановлено непричетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому необхідності в арешті зазначеного майна не вбачає.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Встановлено, що 28 лютого 2019 року ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_7 ( справа №711/1727/19) накладено арешт на 6 двигунів, 10 шлангів, 26 каністр з рідиною, яка має ознаки характерні для дизельного палива, металеву бочку об`ємом 200 літрів з рідиною, пістолет для заправки палива, виявлені та вилучені під час обшуку об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який відбувся 24.02.2019.

25 лютого 2019 року слідчим ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 винесено постанову про визнання предмету речовим доказом та приєднання його до провадження, згідно якої визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000275 від 20 лютого 2018 року: 14 каністр наповнених речовиною схожою на дизельне паливо; грошові кошти в сумі 12400 гривень, 50 євро, 90 доларів США, 86 гривень, блокнот із записами, 4 боргові розписки, брошуру із розкладом руху потягів, мобільний телефон «Nokia», банківська картка, 4 сім-картки, штани та кофта із запахом паливно мастильних матеріалів; автомобіль ВАЗ 2121 «Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 26 каністр з речовиною схожою а дизельне паливо, шланги, заправ очний пістолет, двигуни; автомобіль Fiat Ducato, реєстраційний номер НОМЕР_2 , три бочки об`ємом по 750 літрів, наповнені на 1/3 рідиною схожою на дизельне паливо; 4 порожні каністри та 1 каністру з рідиною схожою на дизельне паливо; бортовий журнал, 1 скляну банку об`ємом 0,5 л із пробами дизельного палива, шляховий лист та бортову стрічку.

Враховуючи те, що 6 двигунів, 10 шлангів, 26 каністр з рідиною, яка має ознаки характерні для дизельного палива, металеву бочку об`ємом 200 літрів з рідиною, пістолет для заправки палива є речовими доказами у кримінальному провадженні, арешт майна було накладено з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями160-166,170-174 цього Кодексу.

Частиною 6статті 100 КПК України визначено, що речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права власності, поряд із якою закріплюється заборона протиправного позбавлення права власності. У п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, як загальна засада цивільного законодавства, - передбачена неприпустимість позбавлення цього права. У ст. 321 ЦК України закріплюється заборона як позбавлення права власності, так і обмеження в його здійсненні.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 3 червня 2016року №5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» передбачено, що особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку передбаченому статтями 174, 339 КПК до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 28 лютого 2019 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

При накладенні арешту на 6 двигунів, 10 шлангів, 26 каністр з рідиною, яка має ознаки характерні для дизельного палива, металеву бочку об`ємом 200 літрів з рідиною, пістолет для заправки палива, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, вказані предмети відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, суду не надано допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину.

Так, досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за фактом крадіжки паливно-мастильних матеріалів на території Черкаського та Смілянського районів Черкаської області.

Встановлено, що зазначені в клопотанні речі - 26 каністр з рідиною, яка має ознаки характерні для дизельного палива, металева бочка об`ємом 200 літрів з рідиною, з урахуванням правової кваліфікації злочину, який інкримінується підозрюваному, не мають відношення до предмету доказування в рамках кримінального провадження та відповідають критеріям визначеним в ст. ст. 98, 167 КПК України.

З моменту вилучення в ОСОБА_9 майна минув значний проміжок часу; відомості про причетність ОСОБА_9 до злочину в ЄРДР не вносились, йому не повідомлено про підозру у вчиненні злочину та щодо нього не здійснюється досудове розслідування; органом досудового розслідування не здобуто доказів того, що арештоване майно було предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, що таке майно зберегло на собі сліди злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не встановлено що таке одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення; не встановлено, яким чином вказане майно може бути використано як доказ у згаданому кримінальному провадженні та що таке взагалі має відношення до даного кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28 лютого 2019 року №711/1727/19 на 26 каністр з рідиною, яка має ознаки характерні для дизельного палива, металеву бочку об`ємом 200 літрів з рідиною, які виявлені та вилучені під час обшуку об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який відбувся 24.02.2019.

керуючись ст.ст. 3, 110, 174, 376 ч. 2 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, в порядку ст. 174 КАК України задовольнити.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2019, а саме: на 26 каністр з рідиною, яка має ознаки характерні для дизельного палива, металеву бочку об`ємом 200 літрів з рідиною, які виявлені та вилучені під час обшуку об`єкту нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який відбувся 24.02.2019.

Зобов`язати уповноважену особу СУ ГУНП в Черкаській області повернути вилучене майно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1