ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/6530/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" жовтня 2019 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_5 , що подане в інтересах цивільного позивача ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008900 від 15.08.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ
До слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008900 від 15.08.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.
ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні має статус потерпілого та є цивільним позивачем.

Вказує, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_7 за реєстровим №2908 (зі змінами і доповненнями до нього). Предметом зазначеного договору була передача ОСОБА_4 у власність ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 440 600,00 (чотириста сорок тисяч шістсот) гривень 00 копійок, що за офіційним курсом НБУ на день укладення цього Договору (1 Долар США = 22,03 гривні) еквівалентно сумі 20 000 доларів США.
Вподальшому з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_7 , за реєстровим № 2909 (надалі - Договір іпотеки).

Предметом іпотеки за вищезазначеним договором було нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 74,2 м2, житлова площа - 41,6 м2.

Квартира, яка була передана в іпотеку належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Дублікату Свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів виданого 17.12.2008 приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_8 за реєстровим №34579, виданого 25.11.2011 приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_8 за реєстровим № 18834 (надалі - Предмет іпотеки).

Крім того, відповідно до приписів п. 8.3 Договору позики - ОСОБА_9 , яка є дружиною ОСОБА_6 , надала згоду на укладення та підписання Договору позики, про що свідчить подана заява останньої, підпис, якої 21.07.2015 засвідчено приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_7 за реєстровим № 02907.

У вказаній заяві ОСОБА_9 зазначає, що діючи добровільно, перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена нотаріусом приписами цивільного та сімейного законодавства, що регулюють зміст цих цивільно-правових відносин (зокрема з вимогами щодо недійсності правочину), дає свою згоду чоловіку громадянину України ОСОБА_6 , на укладення та підписання Договору позики грошових коштів. При цьому, погоджується з тим, що умови договору позики її чоловік визначатиме самостійно.

ОСОБА_4 вказує на те, що перед підписанням договору позики та договору іпотеки, ОСОБА_6 бажаючи ввести в оману останнього надав для ознайомлення Довідку за Формою № 3, від 21.07.2015 за №767 видану КП «Управління житлового господарства Дарницького району м. Києва». Зі змісту наданої довідки було встановлено, що на житловій площі, що є предметом Договору іпотеки, прописана лише одна дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_9 . Оригінал вказаної Довідки приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_7 долучено до матеріалів нотаріальної справи.

Проте, в подальшому (у 2019 році) було встановлено, що особи котрі були підписантами даної довідки ніколи не перебували в трудових відносинах з КП «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва».

В подальшому, ОСОБА_4 будучи введеним в оману щодо добросовісних намірів ОСОБА_6 погодив внесення змін до вищезазначених договорів, зокрема 23.02.2016 укладено Договір про внесення змін до Договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського МН ОСОБА_7 за реєстровим №483, за яким ОСОБА_4 передав у власність, а ОСОБА_10 прийняв 30 000,00 (тридцять тисяч) доларів США, що по*/- курсу НБУ на дату укладання Договору про внесення змін до Договору позики (27.01 грн. за 1 долар США) еквівалентно складало 810 300 (вісімсот десять тисяч триста) гривень 00 коп. Разом з тим було продовжено строк повернень грошових коштів.

Відповідно до умов Договору позики строк минув 24.06.2016, а після спливу такого строку ОСОБА_6 взагалі став уникати спілкування та зустрічей з ОСОБА_4 .

Так, ОСОБА_4 вважає, що зазначене також свідчить про те, що ОСОБА_6 від самого початку укладення Договору не мав на меті його виконання, адже жодної сплати не здійснив.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 стало відомо, що у квартирі (яка є предметом іпотеки) на момент укладеня договорів, окрім ОСОБА_9 були прописані ще 7 осіб (двоє з яких неповнолітні).

Потерпілий, вважає вказані дії ОСОБА_6 та ОСОБА_9 свідчать про те, що на момент укладення Договору позики взагалі не мали наміру ані повертати гроші, ані забезпечувати їх повернення відповідно до Договору іпотеки, оскільки ним була надана підроблена Довідка форми № 3.

Як на правову підставу для накладення арешту посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 клопотання підтримав частково, надав пояснення аналогічні його доводам, просив клопотання задовольнити в частині накладення арешту на спірну квартиру із забороною розпоряджатися або відчужувати вказане майно.

Водночас, в судовому засіданні представник зазначив, що на даний час підозра у кримінальному провадженні нікому повідомлена не була.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо часткового задоволення вказаного клопотання.

Заслухавши пояснення представника потерпілого, прокурора, ознайомившись із доводами клопотання, дослідивши надані представником докази та матеріали, оцінивши їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, слідчим суддею встановлено наступне.

Слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0008900 від 15.08.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

ОСОБА_4 визнано потерпілим та цивільним позивачем в межах вказаного кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку . Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Заявник обґрунтовує необхідність арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Таким чином, у даному випадку визначальним є те, що вказаний арешт може бути накладений не інакше, як на майно особи, якій повідомлено про підозру, пред`явлено обвинувачення, засуджено та/або майно особи, яка в силу закону несе відповідальність за шкоду, заподіяну зазначеними особами.

Відповідно, відсутність повідомлення про підозру, пред`явленого обвинувачення чи факту засудження особи, у межах вказаного кримінального провадження, унеможливлює накладення арешту із вищевказаної підстави.

Більше того, відповідно до вимог ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Тобто, цивільний позов повинен бути пред`явлений до конкретної особи, а не лише за фактом ймовірного завдання шкоди.

Як вже було зазначено, жодну особу у даному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру, як і не пред`явлено обвинувачення, та відповідно не засуджено.

Відтак, правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні.

Разом з тим, оскільки мова йде про накладення арешту на майно третьої особи, у кримінальному проваджені, де жодній особі не було повідомлено про підозру, із відповідним клопотанням про арешт майна цієї особи вправі звертатись лише прокурор, за умови, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та з врахуванням положень, передбачених процесуальним законом, в тому числі, але не обмежуючись ст. 132, 170, 171 КПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 2, 7, 16, 131, 132, 170, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , що подане в інтересах цивільного позивача ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008900 від 15.08.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Повний текст ухвали виготовлено 16.10.2019.

Слідчий суддя: ОСОБА_1