Номер провадження: 11-сс/813/1462/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисниці ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисниць підозрюваного ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 305 КК України, у кримінальному провадженні №0000134, внесеного до ЄРДР 06.07.2019 року, -

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2019 року задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБ України в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 305 КК України, у кримінальному провадженні №0000134, внесеного до ЄРДР 06.07.2019 року, із визначенням застави у розмірі 153 680 гривень та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Своє рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_12 ( ОСОБА_9 ) обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, за яке законом передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, не має постійного місця реєстрації та проживання на території України, є громадянином Федеративної Республіки Німеччини, не одружений, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків в України, а тому є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Разом з тим, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість визначення підозрюваному застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів, зважаючи на тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) злочину та відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків.
Зміст вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В своїй апеляційній скарзі захисники вважають викладені в ухвалі висновки слідчого судді незаконними та необґрунтованими, просять її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До апеляційної скарги долучено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2019 року.
Своє клопотання апелянти обґрунтовують тим, що підозрюваний є громадянином Федеративної Республіки Німеччини, українською мовою не володіє, копію оскаржуваної ухвали 08.07.2019 року не отримував, зміст ухвали та можливість її оскарження роз`яснено не було. Ознайомлення з повним текстом ухвали здійснено лише 19.08.2019 року адвокатом за договором.
На підставі викладеного вважають, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та просять його поновити.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисниці, яка просила задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді; прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна був проведений із дотриманням передбачених законом прав та законних інтересів підозрюваного за участі захисника та перекладача, ухвала була зрозуміла підозрюваному та він виконав її в частині внесення застави; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р., згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.
Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Golder v. the United Kingdom» (1975), n. 35 зазначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби частина 1 статті 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши насамперед того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме доступ до суду. Характеристики справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними, за відсутності судового провадження». У цьому ж рішенні Суд вказав, що право доступу до правосуддя є одним із невід`ємних складових права, гарантованого статтею 6 п. 1. Це не розповсюджувальне тлумачення, що накладає додаткові зобов`язання на Договірні держави: цей висновок заснований на термінології першого речення п. 1 статті 6, прочитаного у контексті цієї статті, з урахуванням предмету та мети нормативного договору, яким є Конвенція, а також загальних принципів права. Таким чином, Суд дійшов висновку, що, навіть і не використовуючи «додаткові засоби тлумачення», передбачені ст. 32 Віденської конвенції, стаття 6 п. 1 забезпечує кожній людині право на розгляд у суді будь-якого спору, що відноситься до його цивільних прав та обов`язків. Вона визнає «право на суд», де право доступу, що розуміється як право ініціювати провадження у цивільній справі, складає лише один із аспектів. До цього слід додати гарантії статті 6 п. 1, що відносяться до організації й складу суду і до руху процесу. Все це у цілому являє собою право на справедливий розгляд.

У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Слід також зазначити, що Суд у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Тому главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

При цьому, стаття 395 КПК України наводить конкретні строки оскарження в апеляційному порядку судових рішень суду першої інстанції, в тому числі ухвал слідчого судді.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що за загальним правилом строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді відраховується з дня її проголошення.

Частиною третьою статті 395 КПК України також встановлені виключення із загального правила, а саме випадки, в яких строк на апеляційне оскарження відраховується не від дня проголошення оскаржуваного судового рішення, а від іншої дати. До цих випадків, зокрема, відносяться:

- оскарження ухвали слідчого судді особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги для якої обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення;
- оскарження судового рішення іншим учасником кримінального провадження, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для якої обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З викладених положень вбачається, що виключення із загального правила передбачені для двох категорій учасників кримінального провадження, одна з яких є істотно обмеженою у правах та доступі до інформаційних благ в силу утримання під вартою, що зумовлює необхідність надання додаткового часу для підготовки та подачі такою особою апеляційної скарги, а друга з об`єктивних причин не обізнана та не могла бути обізнаною про постановлене судове рішення у зв`язку з нереалізацією або незабезпеченням з певних причин права на участь в судовому провадженні при вирішенні слідчим суддею, судом певних питань, що стосуються її прав, свобод та законних інтересів.
З матеріалів провадження вбачається, що клопотання слідчого про тримання під вартою було розглянуто та оскаржувана ухвала постановлена 08.07.2019 року за участі підозрюваного, його захисника та перекладача. В день постановлення оскарженої ухвали була проголошена її резолютивна частина, слідчим суддею підозрюваному та його захиснику роз`яснений зміст ухвали та порядок її оскарження. Повний текст ухвали був проголошений 09.07.2019 року.

В подальшому, 06.08.2019 року підозрюваний ОСОБА_12 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Barristers», 19.08.2019 року адвокат ОСОБА_10 ознайомилась з матеріалами судового провадження та 23.08.2019 року захисниками ОСОБА_10 та ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді.

В даному випадку апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді була подана поза межами встановленого п.3 ч.2 ст.395 КПК України п`ятиденного строку з моменту оголошення ухвали.

Апеляційний суд констатує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 права та законні інтереси останнього були в повній мірі дотримані, оскільки він користувався правовою допомогою захисника, а також при розгляді клопотання був присутній перекладач, а слідчий суддя, проголосивши резолютивну частину ухвали, роз`яснив порядок та строки її оскарження.

Більш того, невдовзі після постановлення оскарженого судового рішення підозрюваним була внесена застава та він був звільнений з-під варти, що свідчить про те, що він зрозумів судове рішення, виконав його в частині внесення застави та не оскаржував ухвалу в апеляційному порядку.

Таким чином, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження в частині порушення прав підозрюваного, яке полягає у нероз`ясненні йому зрозумілою для нього мовою судового рішення та порядку оскарження його оскарження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду.

Апеляційний суд вважає, що залучення до участі у кримінальному провадженні інших захисників після закінчення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді за умови, якщо під час розгляду відповідного клопотання були дотримані права та законні інтереси підозрюваного, в тому числі право на захист, не може бути визнаний поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та підставою для його поновлення.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.399 КПК України, апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що стороною захисту в судовому засіданні не була доведена поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання апелянтів та поновлення вказаного строку.

Керуючись ст. ст. 117, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання захисників підозрюваного ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 305 КК України, у кримінальному провадженні №0000134, внесеного до ЄРДР 06.07.2019 року.

Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4