Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6464/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06.06.2019 року про повернення прокурору м. Житомира обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні № 0000482 п по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.06.2019 року обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні № 0000482 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України повернено прокурору м. Житомира.

Суд першої інстанції умотивував своє рішення тим, що обвинувальний акту не відповідає вимогам закону. Так обвинувальний акт, в порушення п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, містить формулювання обвинувачення, яке є неконкретним, не містить обставин, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а містить лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення. Зокрема, у обвинуваченні не зазначено обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, який інкриміновано обвинуваченому: часу, місця та способу вчинення злочинних дій, крім останнього епізоду; в чому виразилася систематичність їх вчинення; мотивів вчинення злочину. У викладі фактичних обставин злочину зазначено, що ОСОБА_7 вчинив і економічне насильство щодо ОСОБА_9 , однак правова кваліфікація такої кваліфікуючої ознаки його дій не містить. Крім цього, правова кваліфікація не відповідає закону про кримінальну відповідальність, а саме диспозиції ст. 126-1 КК України. За таких обставин, оскільки обвинувальний акт з додатками до нього не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з урахуванням того, що неконкретне обвинувачення позбавляє обвинуваченого можливості здійснення захисту від конкретного обвинувачення.

В поданих апеляційних скаргах прокурор ОСОБА_12 та представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 аналогічно просять зазначену ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Спільно стверджують, що обвинувальний акт можливо було призначати до судового розгляду, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті слідчий виклав ті обставини, які він вважав доведеними. При цьому, формулювання викладених обставин здійснюється слідчим (та затверджується прокурором) виходячи з того, як слідчий такі обставини встановив в процесі розслідування кримінального провадження. Суд першої інстанції, ще не досліджуючи докази по справі, вдався до суб`єктивної оцінки викладеним фактам в обвинувальному акті. Але такі факти можливо було перевірити лише в процесі розгляду справи, досліджуючи відповідні докази сторін. Власне, подія кримінального правопорушення (відповідно до ст. 91 КПК України) в обвинувальному акті слідчим наведена конкретизовано. Будь яких серйозних недоліків, які б не давали можливість суду призначити справу до судового розгляду, під час підготовчого судового засідання встановлено не було. Суд у кожному конкретному випадку повинен вирішувати питання вагомості підстав повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, чи можливо з такими недоліками призначати судовий розгляд. У свою чергу цього не було зроблено Богунським районним судом м. Житомира. Зважаючи на вищевикладене, кримінальне провадження № 0000482 на підставі обвинувального акту підлягало призначенню до судового розгляду.

В поданих запереченнях обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просять апеляційні скарги прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_13 та представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000482 прокурору - без змін. Зазначають, що обвинувальний акт затверджений 23.04.2019 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 14.03.2019 року, при цьому відповідно витягу згідно ЄРДР, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 31.01.2019 року.

У обвинувальному акті від 23 квітня 2019 року зазначено, що підсудний скоїв умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства, що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Обов`язково ознакою ст. 126-1 КК України, щоб визначити ці діяння злочинами є систематичність (три і більше разів) та наявність певних наслідків психологічного характеру в період з 11.01.19 року. У чинному КК України ознака систематичності є як у положеннях Загальної так і Особливої частин. У ч. 2 ст. 78, ч. 5 ст. 79, ч. 5 ст. 83 КК України систематичність згадується в контексті систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення. Відповідно до усталеної практики систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності. В положеннях Особливої частини КК України систематичність як ознака об`єктивної сторони складу злочину передбачена в ст. 116 «Умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання» - систематичне знущання; ст. 120 «Доведення до самогубства» - систематичного приниження її людської гідності або систематичного протиправного примусу до дій, що суперечать її волі; ст. 150-1 «Використання малолітньої дитини для заняття жебрацтвом» систематичного випрошування грошей, речей, інших матеріальних цінностей у сторонніх осіб; ст. 390 «Ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі та у виді позбавлення волі» - систематичне порушення громадського порядку чи встановлених правил проживання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я» систематичним приниженням людської гідності є тривале принизливе ставлення до потерпілого (постійні образи, глумління над ним тощо).

Але ні в обвинувальному Акті від 23.04.2019 року, ні в матеріалах досудового розслідування не міститься даних про наявність трьох і більше фактів нібито вчиненого домашнього насильства (дата, час вчинення, наслідки вчинення, рішення судів, щодо притягнення до адміністративної відповідальності (дата, номер справи, вид адміністративного стягнення), рішень органів на які покладено обов`язок здійснювати заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Крім того, в матеріалах досудового розслідування відсутня Постанова Богунського районного суду від 11.10.2018 року, про притягнення ОСОБА_15 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУАП.

В обвинувальному акті від 23.04.2019 року, в матеріалах досудового розслідування відсутні будь-які посилання на наслідки психологічного характеру, щодо погіршення емоційного стану потерпілої (депресія сором, страх, пригнічення), а саме виписки з амбулаторних карток, епікризів, тощо.

Диспозиція статті 126 - 1 КК України є бланкетною, тобто яка, називаючи тільки частину конкретних ознак правопорушення, для встановлення змісту решти ознак правопорушення відсилає до інших нормативних актів, які не є законами про кримінальну відповідальність, у цьому випадку - до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В визначеннях домашнього насилля наданих в Законі «Про запобігання та протидію домашньому насильству» відсутні терміни, щоб кваліфікували дії: «маніпулюючи психікою їх спільних малолітніх дітей, негативно налаштовував дітей проти потерпілої та її близьких» під ознаки домашнього насилля .

Також у викладі фактичних обставин злочину зазначено, що ОСОБА_16 вчинив і економічне насильство щодо ОСОБА_14 , однак правова кваліфікація такої кваліфікуючої ознаки його дій не містить.

А отже, як видно з вищезазначеного, сторона обвинувачення зловживаючи своїми процесуальними правами, висунула підсудному обвинувачення, які не охоплюються складом кримінального правопорушення передбаченого ст. 126 -1 КК України, та правової норми ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор та потерпіла ОСОБА_9 підтримали апеляційній скарги, просили їх задовольнити.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_17 в письмовій заяві просив апеляційний розгляд повести без його участі, апеляційні скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої з мотивів, викладених в своїх запереченнях.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілої та обвинуваченого і його захисника, врахувавши письмову заяву представника потерпілої, дослідивши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про небхідність залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвали суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України Судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Суд першої інстанції зазначених вимог Закону в повній мірі дотримався та дійшов правильного висновку про повернення прокурору м. Житомира обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні № 0000482 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ст. 126-1 КК України.

Як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , органом досудового розслідування останньому інкримінується вчинення злочинів за ч.1 ст. 125 та ст.126-1 КК України.

Що стосується інкримінованого ОСОБА_7 злочину за ст.125 КК України, то в цій частині обвинувачення судом не зазначалося невідповідності обвинувального висновку положенням ст. 291 КПК України.

Що ж стосується обвинувачення за ст.126 КК України та рішення суду про невідповідність обвинувального висновку в цій частині, то слід зазначити, що диспозиція ст. 126-1 КК України передбачає злочин, який полягає у вчинені домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Проте, орган досудового розслідування не в повній мірі конкретизував дії обвинуваченого ОСОБА_7 щодо формулювання суті інкримінованого останньому злочину за інкримінованою ст.126-1 КК України, а саме, яке конкретно насильство було вчинено ОСОБА_7 (фізичне, психологічне або економічне), якого саме часу, в якому місці та яким способом вчинено такі дії, за яких саме обставин, систематичність вчинення домашнього насильства, що є обов`язково ознакою складу інкримінованого за ст.126-1 КК України злочину. Тобто, обвинувальний акт не містить конретних дій обвинуваченого щодо здійснення домашнього насильства, як це передбачає ст. 126-1 КК України. Тобто, в обвинувальному акті не відображено та відсутнє формулювання конкретного обвинувачення ОСОБА_7 , тобто не зазначено обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу інкримінованого злочину за ст.126-1 КК України, що фактично позбавляє обвинуваченого конституційного права на захист від конкретного обвинувачення і перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику ОСОБА_8 у реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення та за яких обставин його обвинувачують.

Наявність сформульованого обвинувачення у кримінальних правопорушеннях має принципове значення для встановлення істини по справі, правильної кваліфікації дій обвинуваченої особи та для встановлення наявності законних підстав для прийняття остаточного рішення по справі, а також для забезпечення права обвинуваченого права на захист, в тому числі на захист від конретного та зрозумілого обвинувачення .

Тому, висновок суду першої інстанції про те, що у обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 формулювання обвинувачення за ст.126-1 КК України є неконкретним, не містить обставин, що підлягають доказуванню за цим злочином, а містить лише виклад фактичних обставин злочину, що на думку суду унеможливлює призначення даного кримінального провадження з таким викладенням обвинувачення до судового розгляду, є обгрунтованим.

Таким чином, з огляду на викладене, не вбачається підстав до задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_18 та представника потерпілої, і для скасування оскаржуваної суду.

Доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, що суд першої інстанції, ще не досліджуючи докази по справі, вдався до суб`єктивної оцінки викладеним фактам в обвинувальному акті, і такі факти можливо було перевірити лише в процесі розгляду справи, досліджуючи відповідні докази сторін, а також що власне подія кримінального правопорушення в обвинувальному акті слідчим наведена конкретизовано, не спростовують висновку суду першої інстанції з наведених вище обставин, в тому числі і висновків щодо того, що в такому викладі обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду.

За наведених обставин, підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої та скасування оскаржуваної ухвали про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06.06.2019 року про повернення прокурору м. Житомира обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні № 0000482 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: