Ухвала
05 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 759/3276/16-к

провадження № 51-1419 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суд від 31 липня 2019 року стосовно ОСОБА_4 ,
встановив:
До Суду надійшла касаційна прокурора на ухвалу Київського апеляційного суд від 31 липня 2019 року стосовно ОСОБА_4 .
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без руху, та надати строк для усунення недоліків.
Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.
Суд касаційної інстанції, згідно зі ст. 433 КПК, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні питання про наявність яких суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу.
Тому при оскарженні судових рішень, у касаційній скарзі має бути вказано на конкретні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
У касаційній скарзі прокурор вказує на те, що апеляційним судом всупереч положень ст. 419 КПК не надано оцінки всім доводам його апеляційної скарги, однак не зазначає, які саме доводи його скарги залишились поза увагою апеляційного суду та яким чином це вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, прокурор у резолютивній частині оскаржує ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, проте у вступній частині вказує на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 серпня 2016 року.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суд від 31 липня 2019 року стосовно ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3