печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003385,-

ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження №0003385 від 08.08.2019 - прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_3 про арешт коштів, які знаходяться на банківському рахунку ПАТ «Львівська вугільна компанія» ( ) у АТ АКБ "КОНКОРД".

В судове засідання прокурор не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання за його відсутністю, на задоволенні клопотання наполягає.

Представник ПАТ «Львівська вугільна компанія» ( ) адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд провадження у його відсутність. Клопотання просив задовольнити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що Слідчим відділом Печерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003385 відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, досліджуються обставини протиправного заволодіння шахрайським шляхом, майном та грошовими коштами Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія».

Прокурор вказує, що 08.08.2019 до СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява керуючого санацією Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» ОСОБА_5 , з якої вбачається, що з 02.08.2018 ухвалою Господарського суду Львівської області введено процедуру санації ПАТ «Львівська вугільна компанія», керуючим санацією призначено ОСОБА_5 .

У той же час, з вказаної заяви вбачається, що невстановлені особи, на підставі наказу керуючого санацією № 184 від 31.04.2019, який має ознаки підробки, ніби то поклали обов`язки голови правління генерального директора ПАТ «Львівська вугільна компанія» на час хвороби ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , а у подальшому з рахунку ПАТ «Львівська вугільна компанія» відкритому у Акціонерному товаристві «А-АБАНК» (), розташованому за адресою: м. Київ, вул. М.Бойчука , буд. 34а, безпідставно перераховано на рахунки юридичних та фізичних осіб грошові кошти у сумі 15 000 000 грн., які належать ПАТ «Львівська вугільна компанія».

Так, прокурор у своєму клопотанні зазначає, що перерахування коштів ПАТ «Львівська вугільна компанія» відбувається на рахунки в банківських установах, які відкриті ОСОБА_6 , хоча жодних повноважень на вказані дії останній не має.

Таким чином, в діях невстановлених осіб, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, постановою прокурора - процесуального керівника від 06.09.2019 грошові кошти у безготівковому вигляді, які містяться на банківському рахунку ПАТ «Львівська вугільна компанія» у АТ АКБ "КОНКОРД" ( ) № НОМЕР_1 визнано речовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За частиною 5 ст. 170 КПК України, арешт на майно юридичної особи з метою забезпечення заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, може бути накладений лише у випадку, якщо стосовно такої юридичної особи здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з частиною 8 ст. 214 КПК України, відомості про юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру, вносяться слідчим або прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань негайно після вручення особі повідомлення про підозру у вчиненні від імені та в інтересах такої юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених статтями 109, 110, 113, 146, 147, 160, 209, 260, 262, 306, частинами першою і другою статті 368-3, частинами першою і другою статті 368-4, статтями 369, 369-2, 436, 437, 438, 442, 444, 447 КК України, або від імені такої юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених статтями 258-258-5 Кримінального кодексу України. Про внесення відомостей слідчий або прокурор не пізніше наступного робочого дня письмово повідомляє юридичну особу. Провадження щодо юридичної особи здійснюється одночасно з відповідним кримінальним провадженням, у якому особі повідомлено про підозру.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак прокурор, обґрунтовуючи клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав доказів причетності окремих посадових осіб ПАТ «Львівська вугільна компанія» до вчинення кримінального правопорушення за яким здійснюється досудове розслідування.

Зокрема, прокурор у клопотанні вказує, що з метою забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на перераховане вище майно, оскільки у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню, а саме - до зміни предмету кримінального правопорушення, тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження. Разом з тим прокурором не надано документів, які підтверджують відповідність грошових коштів що знаходяться на рахунку ПАТ «Львівська вугільна компанія» критеріям, визначеним ст. 98 КПК України - набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Крім того, в клопотанні стороною обвинувачення не обґрунтовано та не доведено протиправність розпорядження та використання ПАТ «Львівська вугільна компанія» грошовими коштами на банківському рахунку, а також існування об`єктивного ризику вчинення дій спрямованих на приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження грошових коштів, у разі не накладення арешту.

Аналізуючи представлені документи, оцінивши розумність та співмірність обмеження права власності, наслідки арешту майна для ПАТ «Львівська вугільна компанія», суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про накладення арешту.

На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В АЛ И В:
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003385 від 08.08.2019 відмовити.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1