Справа № 488/93/19
Провадження № 1-м/488/1/19
У Х В А Л А

12.02.2019 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,

в с т а н о в и в :

10 січня 2019 року до Корабельного районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до законодавства України вироку Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року для подальшого відбування засудженим ОСОБА_4 покарання на території України відповідно до положень Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року. Крім того, в клопотанні ставиться питання про вирішення питання про виконання даного вироку в частині стягнення з засудженого ОСОБА_4 процесуальних витрат.

Як слідує з клопотання, вироком Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, тобто за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ, до дев?яти років позбавлення волі із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Судом постановлено обраховувати строк покарання ОСОБА_4 з 10 листопада 2017 року та зарахувати в строк відбування покарання період тримання під вартою з 20 жовтня 2016 року до 09 листопада 2017 року включно. 11 січня 2018 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання. ОСОБА_4 відбуває покарання у Федеральній казенній установі «Виправна колонія № 5 Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Архангельській області»; кінець строку відбування покарання 19 жовтня 2025 року. ОСОБА_4 звернувся із заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання, і Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття останнього в Україну для подальшого відбування покарання, призначеного вироком суду РФ. Також даним вироком постановлено стягнути з ОСОБА_4 в дохід федерального бюджету процесуальні витрати в розмірі 4 675 рублів.

Заслухавши думку прокурора, яка вважала за можливе задовольнити клопотання, дослідивши письмові матеріали, заяву засудженого ОСОБА_4 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання, суд приходить до переконання, що клопотання може бути задоволено.

Так, у відповідності до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» від 22 вересня 1995 року № 337/95-ВР встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями ст.10; або: б) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11.

При цьому суд відмічає, що на даний час РФ не ратифікувала зазначену Конвенцію.

За правилами ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладений обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік».

Зазначена Європейська Конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч.3 ст.609 КПК України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.

Судом встановлено, що до клопотання Міністерства юстиції України надані всі необхідні документи, вказані у ст.6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і ч.2 ст.610 КПК України, а саме: засвідчена копія вироку Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року; копія розпорядження про набрання вироком законної сили; текст статей Кримінального кодексу РФ, за якими засуджений ОСОБА_4 ; письмова заява засудженого ОСОБА_4 (без дати) про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання; довідка про відбуту та невідбуту частини строку покарання; інформація про стан здоров?я і поведінку засудженого, характеристика; копія листа ДМС України від 28 серпня 2018 року про наявність у засудженого ОСОБА_4 громадянства України, копія паспорта громадянина України на ім?я ОСОБА_4 .

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ, і його дії кваліфіковані як замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», групою осіб за попередньою змовою, не доведений до кінця з незалежних від нього обставин. Ці дії також є караними за законодавством України про кримінальну відповідальність, та їхня кваліфікація відповідає ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України.

Покарання призначено ОСОБА_4 із застосуванням ст.61, ч.1 ст.62, ч.3 ст.66 КК РФ, що відповідає положенням ст.69-1, ч.3 ст.68 КК України; в строк покарання зарахований період тримання під вартою з 20 жовтня 2016 року до 09 листопада 2017 року включно, що відповідає ч.5 ст.72 КК України.

Санкція ч.5 ст.228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п?ятнадцяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого або довічне позбавлення волі.

Санкція ч.3 ст.307 КК України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев?яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Отже, мінімальна межа відповідної санкції за законодавством України складає 9 років позбавлення волі, і відповідним вироком суду РФ покарання визначене на строк дев?ять років позбавлення волі, тому суд застосовуватиме саме цю межу.

Санкцією ч.5 ст.228.1 КК РФ не передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна і засудженому воно не призначалось, відтак, суд не застосовує його при визначенні покарання в Україні.

Згідно з п.1 ч.4 ст.603 КПК України за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалений вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.

Крім того, щодо зарахування строку попереднього ув?язнення на підставі ст.72 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину, якби він був вчинений в Україні) суд відзначає, що у відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІ від 26 листопада 2015 року та з урахуванням рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29 серпня 2018 року) ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбування призначеного покарання увесь строк попереднього ув?язнення до ухвалення вироку, а саме період з 20 жовтня 2016 року до 09 листопада 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з п.6 ст.606 КПК України засуджену судом України особу може бути передано для відбування покарання в іншу державу, а засудженого іноземним судом громадянина України прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності також процесуальні витрати.

В той же час, як слідує з заяви ОСОБА_4 , він зобов?язався самостійно сплатити процесуальні витрати, за такого у вирішенні питання про виконання вироку Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року в частині стягнення з засудженого судових витрат слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.609, 610, 372 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити частково.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року, яким громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Червоноармійську Рівненської області, місце реєстрації та останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та засуджений до 9 (дев?яти) років позбавлення волі із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму з обрахуванням строку покарання з 10 листопада 2017 року та зарахуванням в строк покарання строку затримання та часу перебування під вартою з 20 жовтня 2016 року до 09 листопада 2017 року включно.

Визначити, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_4 злочин передбачена ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України.

Визначити засудженому ОСОБА_4 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Севєродвинського міського суду Архангельської області від 10 листопада 2017 року, за ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк дев?ять років без конфіскації майна.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання обраховувати з дня ухвалення вироку Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації, а саме з 10 листопада 2017 року.

В строк відбування ОСОБА_4 покарання зарахувати час його затримання та перебування під вартою з 20 жовтня 2016 року до 09 листопада 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання про виконання вироку Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1