УХВАЛА
Іменем України
м.Фастів
02 травня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9
під час судового засідання у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000888 від 23.08.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , кожного, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, -
встановив :

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , кожному, міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні тяжких злочинів та злочину середньої тяжкості, а ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину середньої тяжкості, також наявності достатніх підстав вважати, що відносно цих обвинувачених продовжують існувати ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, не мають постійного місця роботи, раніше судимі, при цьому ОСОБА_4 не має родини та утриманців.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала думку прокурора.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 , якого підтримали обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , просив змінити ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 висловив думку на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 , з приводу клопотання прокурора щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 покладався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що обраний щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою належить продовжити, задовольнивши клопотання прокурора.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер обвинувачення, а саме те, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів (ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 КК України) проти власності та проти життя та здоров`я особи, злочину середньої тяжкості (ч. 2 ст. 146 КК України) проти волі особи, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним. При цьому, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, працює неофіційно, не має міцних соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приймає до уваги те, що він обвинувачуються у вчиненні злочину середньої тяжкості (ч. 2 ст. 146 КК України) проти волі особи, тяжкість покарання, що йому загрожує. Суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 хоча і має цивільну дружину та спільну з нею дитину, постійне місце проживання в с. Ставки за місцем проживання цивільної дружини та працює неофіційно, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за тяжкий злочин проти здоров`я особи, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку. Крім того, ОСОБА_5 досить тривалий час переховувася від суду у зв`язку з чим перебував у розшуку та незаконно впливав на свідків у даному кримінальному провадженні, про що вони повідомляли суду під час їхнього допиту і у зв`язку з чим ними було подано відповідні заяви до правоохоронних органів.

У зв`язку з викладеним, на думку суду, ризики можливого переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також впливу на свідків, які ще не допитані судом у цьому кримінальному провадженні, є досить високими та продовжують існувати.

Вищезазначене свідчить про те, що підстав для зміни обраних щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, які би свідчили про зменшення зазначених ризиків немає, а обрання щодо обвинувачених менш суворого запобіжного заходу може не забезпечити належну процесуальну поведінку під час судового провадження. З цих підстав позиція сторони обвинувачення про продовження щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є переконливою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Вирішуючи ж питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , то суд суд вважає, що в клопотанні прокурора слід відмовити, виходячи з наступного.
Прокурор вказує на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілих, іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню.
Але такі посилання на наявність всіх цих ризиків є непереконливими, оскільки відповідні докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_7 таких намірів, прокурором не надано.
Лише зазначення прокурором, що обвинувачений, перебуваючи на волі, буде впливати на свідків, свідчить лише про можливість існування передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України ризику щодо незаконного впливу на таких свідків, але ні в якій мірі не обґрунтовують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.
Не зазначив прокурор і про те, яким же чином ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню, або на підставі яких відомостей чи даних прокурор обґрунтовує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч.1 ст.177 КПК України.
Доводячи недостатність застосування в даному випадку більш м`яких заходів для запобігання ризику, прокурор також вказував на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , проте, вказані твердження не може бути прийнято до уваги, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 04 листопада 1950 року та ратифікованої Україною 17 липня1997 року, а також практики Європейського суду з прав людини.
Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи.
Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу прокурор не довів, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.
Інші доводи прокурора є недоведеним припущенням щодо можливої процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі "Шишков проти Болгарії", пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі "Тасе проти Румунії").
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Оцінюючи в сукупності доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та можливість застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, суд враховує, що судовий розгляд по кримінальному провадженню не закінчено. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості (ч. 2 ст. 146 КК України) проти волі особи, а тому тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, на думку суду, свідчить, що ризик можливого переховування від суду, який став підставою обрання щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжує існувати, однак не є настільки суттєвим, враховуючи тривалий час перебування обвинуваченого під вартою.
На думку суду, з врахуванням його віку, міцних соціальних зв`язків, стану здоров`я, який відповідно довідки Філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м.Києві та Київській області - за даними анамнезу життя та проведеної консультації встановлений діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеню, має неповнолітню дитину, постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності відповідно договіру дарування від 05.04.2005 року належить ОСОБА_10 , тривалий час знаходиться в умовах СІЗО, також враховуючи,що по справі допитані потерпілий та ряд свідків, конкретних обставин справи у їх сукупності, дає підстави для застосування до нього менш суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.176,177,183 КПК України, ст.ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,суд, -

ухвалив:
Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити, у клопотанні захисту відмовити.

Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без зміни та вважати продовженим на 60 днів, до 30 червня 2019 року.

В клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисту-задовільнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю строком на два місяці, а саме до 02 липня 2019 року.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- заборонити обвинуваченому ОСОБА_7 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.
- негайно повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- не відвідувати місця загального відпочинку людей, заклади, у яких дозволяється вживання алкогольних напоїв.
- не залишати без дозволу слідчого або суду місце постійного проживання.
-заборонити спілкування зі свідками та потерпілими,
- носити електронний засіб контролю.
Контроль за виконанням даного запобіжного заходу покласти на органи національної поліції в Київській області за місцем проживання ОСОБА_7 .
Копію ухвали надіслати для виконання начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1