Справа № 720/379/19
Провадження № 1-кп/720/46/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

малолітньої потерпілої ОСОБА_8

законного представника потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000409 від 16 листопада 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Владична Хотинського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152; ч. 4 ст. 152; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці липня 2018 року, орієнтовно 29 липня 2018 року, приблизно о 19 годині ОСОБА_10 , знаходячись за місцем свого проживання у домоволодінні по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи злочинний умисел, спрямований на здійснення статевого акту зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою задоволення статевої пристрасті природнім способом, достовірно знаючи про те, що донька ОСОБА_11 є малолітньою особою та їй не виповнилось 14 років, використовуючи її безпорадний стан, всупереч волі останньої вступити в статеві зносини, застосовуючи відносно малолітньої ОСОБА_8 фізичне насильство, яке виразилось в її насильному затягуванні за руки до ванної кімнати, у знятті нижньої білизни та частково одягу малолітньої, у примусовому її утриманні нахиленою в положенні спиною до його передньої частини тулуба, застосовуючи при цьому психологічне насильство по відношенню до своєї доньки, що виразилось у зачиненні дверей ванної кімнати зсередини та в словесних погрозах застосування насильства щодо неї та погрозах вбивством, у разі розповсюдження інформації про цей випадок, зґвалтував малолітню ОСОБА_8 , вступивши у статеві зносини з нею природним способом.

Крім цього, 14 жовтня 2018 року, приблизно о 19 годині ОСОБА_10 , вчинивши зі значною перервою у часі (в кінці липня 2018 року) зґвалтування своєї малолітньої доньки ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання у домоволодінні по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи злочинний умисел, спрямований на здійснення статевого акту зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_8 , з метою задоволення статевої пристрасті природнім способом, використовуючи її безпорадний стан, всупереч волі останньої вступити з ним в статеві зносини, застосовуючи відносно малолітньої ОСОБА_8 фізичне насильство, яке виразилось в її насильному затягуванні за руки до ванної кімнати, у знятті нижньої білизни та частково одягу малолітньої, у примусовому її утриманні нахиленою, в положенні спиною до його передньої частини тулуба, застосовуючи при цьому психологічне насильство по відношенню до своєї доньки, що виразилось у зачиненні дверей ванної зсередини та в словесних погрозах застосування насильства щодо неї та погрозах вбивством, у разі розповсюдження інформації про цей випадок, зґвалтував малолітню ОСОБА_8 , вступивши з нею у статеві зносини природним способом.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 152 КК України, а саме зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрозою його застосування та з використанням безпорадного стану потерпілої особи, за кваліфікуючою ознакою зґвалтування малолітньої, в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341-ІІІ, з урахуванням змін внесеними згідно із Законом № 2295-VІ від 01.06.2010.

Продовжуючи свої незаконні дії, спрямовані на зґвалтування рідної малолітньої доньки, 10 листопада 2018 року приблизно о 19 годині, ОСОБА_10 вчинивши зі значною перервою у часі (в кінці липня та в середині жовтня 2018 року) зґвалтування своєї малолітньої доньки ОСОБА_8 , знаходячись по місцю свого проживання у домоволодінні по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи злочинний умисел, спрямований на здійснення статевого акту зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_8 , з метою задоволення статевої пристрасті природнім способом, використовуючи її безпорадний стан, всупереч волі останньої вступити з ним в статеві зносини, застосовуючи відносно потерпілої фізичне насильство, яке виразилось в насильному затягуванні за руки малолітньої ОСОБА_8 до ванної кімнати, у знятті з неї нижньої білизни та частково одягу, застосовуючи при цьому психологічне насильство по відношенню до своєї доньки, що виразилось у зачиненні дверей ванної зсередини та в словесних погрозах застосування насильства щодо неї та погрозах вбивством, у разі розповсюдження інформації про цей випадок, намагався вступити у статеві зносини з малолітньою донькою ОСОБА_8 , однак з причин незалежних від його волі, а саме в силу раптового повернення до будинку його дружини ОСОБА_12 , яка постукала в двері ванної кімнати, не зміг довести свій злочинний умисел до кінця.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 152 КК України, а саме незакінчений замах на зґвалтування, тобто на статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрозою його застосування та з використанням безпорадного стану потерпілої особи, за кваліфікуючими ознаками вчинене повторно, відносно малолітньої, в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341-ІІІ, з урахуванням змін внесеними згідно із Законом № 2295-VІ від 01.06.2010.

Обвинувачений ОСОБА_10 винним себе визнав повністю та показав, що є рідним батьком малолітньої ОСОБА_8 та проживає разом з нею, дружиною та шестирічним сином у домоволодінні по АДРЕСА_2 . Наприкінці липня 2018 року близько 19 години він прийшов до дому в стані алкогольного сп`яніння. Дружина та син пішли в поле за коровою, а він разом із донькою ОСОБА_8 залишились вдома. В цей час, з метою вступу з донькою в статеві зносини, він схопив доньку за руку та затягнув до ванної кімнати, де наказав доньці роздягнутися. Оскільки, остання відмовилась роздягатися, він почав погрожувати та кричати на неї, після чого зняв з неї штани, нижню білизну та розвернув доньку до себе спиною, силою нахилив її в стоячому положенні та припустив свої штани. В подальшому, всупереч волі своєї доньки, яка казала, що їй болячи та благала його зупинитись, він ввів свій ерегований статевий орган у піхву доньки, тобто зґвалтував її, вступивши в нею в статевий зв`язок проти її волі. Статевий акт тривав до 5 хвилин та закінчився еяколяцією на підлогу. Щоб про скоєне не дізналась дружина, він словесно пригрозив доньці, щоб вона нікому не розповіла. В жовтні 2018 року, точну дату він не пам`ятає, він знову залишився вдома сам із донькою ОСОБА_8 , яку знову затягнув до ванної кімнати, де зачинивши двері, із застосування погроз зняв з неї штани, нижню білизну та силою розвернув доньку до себе спиною, нахилив її в стоячому положенні та приспустивши власні штани, повторно зґвалтував її. 10 листопада 2018 року приблизно о 19 годині він черговий раз затягнув доньку у ванну кімнату та намагався зґвалтувати її, проте його дружина передчасно повернулася до дому та постукала в двері ванної кімнати, у зв`язку із чим він не зміг довести до кінця свій умисел щодо вступу у статевий зв`язок з донькою. В подальшому при розмові з дружиною, він заперечував факт статевих зносин з донькою, проте зізнався про це в поліції. У вчиненому розкаявся, свої дії щодо зґвалтування малолітньої доньки пояснив станом алкогольного сп`яніння, внаслідок чого фактично не контролював свої вчинки.

Не дивлячись на повне визнання обвинуваченим своєї вини, його винність у зґвалтуванні та незакінченому замаху на зґвалтування малолітньої потерпілої повністю підтверджується показами самої потерпілої, свідків та письмовими доказами.

Так, малолітня потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що обвинувачений є її рідним батьком, вона проживає разом із батьками, братом та бабусею по лінії матері в господарстві в с. Клішківці Хотинського району та навчається у 6-му класі місцевої школи. В школі у неї низькі оцінки, друзів фактично не має. Батьки частко сваряться, а мати часто її б`є. З батьком вона у нормальних відносинах, останній часто захищає її від матері, у зв`язку із чим вона більше прив`язана до нього чим до матері. Проте, коли батько вживає алкогольні напої, він стає неконтрольованим, конфліктує, свариться, лякає їх, виходить на вулицю і кричить сам на себе, у зв`язку із чим в такі хвилини вона дуже боїться батька. Приблизно рік назад, точну дату не пам`ятає, близько 19 години вона залишалась вдома разом з батьком, який був в стані алкогольного сп`яніння. Батько затягнув її у ванну кімнату, де зачинив двері, та наказав їй роздягнутися. Далі, батько сам стягнув з неї штани та труси, силою розвернув її до себе спиною та нахилив. Тоді, вона зрозуміла, що батько хоче вступити з нею в статевий зв`язок, у зв`язку із чим вона просила батька не робити цього, бо їй дуже болячи. Однак, батько не реагував на її слова та пригрозив фізичною розправою, щоб вона слухала його й міцно тримав руками. Далі, батько приспустив з себе штани та зґвалтував її, пояснивши, що для неї це є ліки і в житті дуже допоможе. Після статевого акту батько пригрозив їй що вб`є її, якщо комусь скаже про даний випадок. Через декілька місяців, у вечірній час, вона також залишалась з батьком вдома, який був в стані алкогольного сп`яніння. Останній знову затягнув її у ванну кімнату, яку зачинив та повторно аналогічним способом її зґвалтував, із застосуванням фізичного насильства та погроз. В листопаді 2018 року батько в черговий раз вчинив спробу її зґвалтувати, затягнув у ванну кімнату та намагався роздягнути. В цей час, у двері ванної кімнати постукала мати, після чого батько відкрив двері, а вона вибігла. Через декілька днів про вказані випадки вона розповіла матері та бабусі, після чого вони звернулися в лікарню. До вказаних подій вона не мала статевих стосунків. Факти зґвалтування супроводжувались фізичним насильством та погрозами з боку батька, а тому злякавшись його, вона тривалий час нікому нічого не розповідала.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що вона є матір`ю потерпілої та дружиною обвинуваченого і проживає спільно з ними в одному господарстві в с. Клішківці Хотинського району. 10 листопада 2018 року близько 19 години прийшовши до дому, вона почула шум у ванній кімнаті, однак увійти до ванної кімнати не змогла, так як двері були зачиненні. Згодом, її чоловік ОСОБА_10 відкрив двері ванної, звідки вибігла малолітня донька ОСОБА_8 .. Вона спитала у ОСОБА_10 чому вони зачинилися у ванній, однак останній чіткої відповіді не надав. На її запитання донька відповіла, що батько її не чіпав. Проте, через декілька днів, будучи разом у помешканні її матері ОСОБА_13 , донька ОСОБА_8 розплакалась та зізналася, що 10 листопада 2018 року батько будучи п`яним хотів її зґвалтувати, оскільки до цього декілька разів зґвалтував її саме у ванній кімнаті. Перший раз такий випадок мав місце у липні 2018 року після її дня народження. Однак, весь цей час вона нікому нічого не розповіла, оскільки батько пригрозив їй, що якщо комусь розкаже вб`є. Того ж дня, вона спитала ОСОБА_10 чи дійсно мали місце випадки статевих зносин між ним та донькою, однак останній все заперечував. Хвилюючись за здоров`я доньки, наступного дня вона звернулась до лікарні, а згодом і в поліцію.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що є тещею обвинуваченого та проживає з ним та його сім`єю в одному господарстві. В листопаді 2018 року її онучка потерпіла ОСОБА_8 зізналася їй та матері ОСОБА_12 в тому, що 10 листопада 2018 року батько ОСОБА_10 хотів її зґвалтувати та до цього декілька разів він вступив з нею в статеві зносини проти її волі. Потерпіла боялася обвинуваченого, який погрожував їй. Наступного дня ОСОБА_12 пішла разом із потерпілою в лікарню, щоб перевірити її на стан вагітності.

Свідок ОСОБА_14 показала, що працює акушером амбулаторії с. Клішківці Хотинського району. Зранку 15 листопада 2018 року до неї звернулись ОСОБА_12 із донькою ОСОБА_8 .. Мати потерпілої попросила оглянути доньку, оскільки остання розповіла, що батько спить з нею. В ході розмови з потерпілою ОСОБА_8 , остання розповіла, що батько проти її волі вступив з нею в статевий зв`язок у ванній кімнаті будинку та, що вона не хоче мати дитину від батька, після чого розплакалась. Вона повідомила, що необхідно їхати до дитячого гінеколога в Хотинську ЦРЛ, після чого було повідомлено про вказаний факт службу у справах дітей та поліцію.

Свідок ОСОБА_15 показала, що працює дитячо-підлітковим гінекологом Хотинської ЦРЛ. 15 листопада 2018 року представники служби у справах дітей разом із поліцією привезли в лікарню малолітню потерпілу ОСОБА_8 , яка була оглянута нею у зв`язку із підозрою на зґвалтування. Остання розповіла, що вона була зґвалтована батьком та перший такий випадок мав місце в липні 2018 року. Батько пригрозив не розповідати про те, що трапилось, взамін купить їй шапку. Під час спілкування потерпіла орієнтувалась у питаннях статевого життя, які відповідають її віку. Оглядом була встановлено порушення цілісності дівочої пліви, інших порушень не було виявлено.

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення слідує, що 16 листопада 2018 року ОСОБА_12 звернулась в поліцію із заявою про притягнення її чоловіка ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за зґвалтування малолітньої доньки ОСОБА_8 ..

З повідомлень Хотинської ЦРЛ та служби у справах неповнолітніх Хотинського РДА від 16 листопада 2018 року вбачається, що 15 листопада 2018 року їм стало відомо про факт зґвалтування ОСОБА_10 малолітньої доньки ОСОБА_8 ..

З висновку судово-медичного експерта № 992 ст від 20 грудня 2018 року вбачаться, що малолітня потерпіла ОСОБА_11 статевої зрілості не досягла (станом на 20.11.2018 року). При проведенні вказаної експертизи у малолітньої ОСОБА_11 виявлено пошкодження (розрив) дівочої пліви, терміном більше 21 дня до моменту судово-медичного обстеження (тобто, до 20.11.2018 року), що не виключає можливості того, що вона могла раніше жити статевим життям.

З висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи № 106 від 07 грудня 2018 року слідує, що потерпіла ОСОБА_8 ознак психічного захворювання не виявляє, вона може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу з липня 2018 року по листопад 2018 року, потерпіла ОСОБА_8 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та іншого тимчасового розладу психічної діяльності також не виявляла, вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, в тому числі за своїм психічним станом вона могла усвідомлювати скоєні відносно неї протиправні дії та може давати про це покази. Рівень інтелектуальних досягнень ОСОБА_8 знаходиться в межах низької норми. Виявляється обмежений запас знань та уявлень про оточуюче, невисокий рівень узагальнень, на рівні низької норми оперує арифметичним матеріалом. Однак пізнавальна активність сформована. Здатна встановлювати логічних зв`язків та відношень як на вербальному, так і на невербальному рівні. Виявляє відповідну її віку обізнаність в статевих відносинах. Ознак підвищеної схильності до навіювання, фантазування та брехливості не виявляє. Рівень розвитку функцій саморегуляції та самоконтролю достатній. Дослідження не виявило індивідуально - психологічних особливостей, які могли б вплинути на її поведінку в ситуації скоєння проти неї протиправних дій. Враховуючи індивідуально-психологічні особливості, рівень інтелектуального розвитку малолітньої ОСОБА_8 та те, що на момент обстеження у неї був відсутній смисловий та життєвий досвід, вона все ж могла розуміти зовнішню сторону юридично значимих подій та їх внутрішній зміст та давати по них покази, однак в повній мірі розуміння їх соціального змісту їй недоступне. Враховуючи рівень сформованості психічних функцій ОСОБА_8 , недостатню зрілість емоційно-вольових функцій (відповідно її вікового періоду), вона не була здатна до вибору необхідних дій та не могла чинити опір.

Суд, діючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні зґвалтування та незакінченого замаху на зґвалтування малолітньої потерпілої ОСОБА_8 повністю доказана.

Разом з тим, кваліфікуючи злочинні дії обвинуваченого від 29 липня 2018 року та 14 жовтня 2018 року двічі за ч. 4 ст. 152 КК України та ч. 4 ст. 152 КК України, орган досудового розслідування неправильно застосував кримінальний закон, а тому суд вважає, що дії обвинуваченого по даних епізодах слід кваліфікувати тільки за ч. 4 ст. 152 КК України з наступних підстав.

З роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» вбачається, що передбачене у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК вчинення злочину повторно особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально - правої оцінки. При цьому, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана з проникненням у житло). Якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Аналогічне вбачається із змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи», згідно якої, відповідно до вимог статті 33 КК при вчиненні двох або більше зґвалтувань чи насильницьких задоволень статевої пристрасті неприродним способом, відповідальність за які передбачена різними частинами статті 152 або статті 153 цього Кодексу, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю вчинених злочинів.

Тобто, випадки вчинення двох або більше зґвалтувань, відповідальність за які передбачена одної частиною статті 152 КК України, слід кваліфікувати тільки за даною частиною вказаної статті, а тому повторна кваліфікація за ч. 4 ст. 152 КК України є зайвою, оскільки порушується правило повторності та сукупності злочинів.

Слід відмітити, що в діях ОСОБА_10 по зґвалтуванню малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , яке мало місце 14 жовтня 2018 року, вбачаються ознаки повторності, однак зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд в даному випадку не може вийти за межі обвинувачення, оскільки дана кваліфікуюча ознака не покращує становище обвинуваченого, а навпаки погіршує його.

За таких обставин, дії обвинуваченого по епізодах зґвалтування малолітньої потерпілої від 29 липня 2018 року та 14 жовтня 2018 року мають бути правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 152 КК України, як статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрозою його застосування та з використанням безпорадного стану потерпілої особи, за кваліфікуючою ознакою зґвалтування малолітньої, в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341-III, з урахуванням змін внесеними згідно із Законом № 2295-VI від 01.06.2010.

Застосування обвинуваченим фізичного насилля відносно потерпілої у вигляді нанесення побоїв не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки заперечується обвинуваченим та не було підтверджено потерпілою, а тому дана обставина підлягає виключенню з обвинувачення.

В той же час, під час зґвалтування обвинувачений відносно потерпілої застосовував фізичне насилля, яке виразилось в її насильному затягуванні за руки до ванної кімнати та знятті одягу, примусовому її фізичному нахиленні та утриманні у зачиненій кімнаті з метою подолати її небажання вступити у статевий контакт, а тому суд вважає, що в діях обвинуваченого наявна така кваліфікуюча ознака зґвалтування як застосування фізичного насилля.

Щодо незакінченого замаху на зґвалтування малолітньої потерпілої від 10 листопада 2018 року органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, як незакінчений замах на зґвалтування, тобто на статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрозою його застосування та з використанням безпорадного стану потерпілої особи, за кваліфікуючими ознаками вчинене повторно, відносно малолітньої, в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341-III, з урахуванням змін внесеними згідно із Законом № 2295-VI від 01.06.2010.

При вирішенні питання про призначення покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, виходячи з принципу його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також керується роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи», відповідно до яких призначаючи покарання особам, винним у вчиненні злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, суди мають неухильно дотримуватись вимог ст. 65 КК щодо індивідуалізації покарання, а саме: враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні враховувати стадію його вчинення, кількість епізодів, тяжкість наслідків, що настали тощо.

Слід зазначити, що у відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Суд враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні двох дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

В той же час, слід врахувати тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином та посягнуло на статеву недоторканість малолітньої потерпілої, яка є донькою обвинуваченого.

Так, на батьків покладається основна відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, тощо (ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України).

Одночасно, чинним законодавством України дитині гарантується право на захист від усіх форм насильства, батьки зобов`язані поважати дитину, забороняється фізичні покарання дитини батьками, які принижують людську гідність дитини (ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України).

Дослідженими судом доказами з`ясовано, що потерпіла ОСОБА_8 будучи малолітньою та в силу обставин, які склалися в її сім`ї, маючи низький рівень загальних знань та рівень загального самопочуття, низький рівень мотивації та наявні вади розвитку, потребувала більшої уваги та турботи своїх батьків, в тому числі обвинуваченого. В той же час, останній замість того, щоб підтримати свою малолітню доньку під час перехідного, непростого для неї періоду життя, незважаючи на те, що потерпіла любить його як батька та фактично більше була прив`язана саме до нього ніж до інших членів сім`ї, ігноруючи чинне законодавство та існуючі норми моралі, із застуванням фізичного насильства та погроз, а також безпорадного стану дитини, яка фактично не могла чинити гідний опір, зґвалтував її, чим вчинив злочин проти її статевої недоторканості.

Щодо характеристики особи обвинуваченого, то відповідно до висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи № 105 від 11 грудня 2018 року обвинувачений на даний час, як і на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, може віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними.

Суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого його щире каяття, яке виразилось у тому, що він визнав свою вину та щиро жалкує про скоєння ним кримінального правопорушення, засуджує свою протиправну поведінку, в процесі досудового та судового розгляду справи давав правдиві показання, які посприяли органам правосуддя встановити істину по справі.

Зазначену в обвинувальному акті з`явлення із зізнанням, суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки із наявними у справі заявами про вчинення кримінальних правопорушень, обвинувачений звернувся в правоохоронні органи після звернення в поліцію матері потерпілої із заявою про злочин, під впливом неоспорених доказів того, що він вчинив дані кримінальні правопорушення.

Вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає обставиною, що обтяжує його покарання відповідно до ст. 67 КК України.

Посилання захисника на те, що перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння є недоведеним, суд вважає безпідставним, оскільки на факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення кримінальних правопорушень вказують як потерпіла та свідки, так і сам обвинувачений, який зазначає це як головну причину зґвалтування ним своєї малолітньої доньки.

Враховуючи у сукупності характер та ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, кількість епізодів, дані про особу обвинуваченого, який вчинив умисний особливо тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння відносно власної малолітньої доньки, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливо без призначення покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, судом враховується, що Закон України « Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 6 грудня 2017 року № 2227-VIII, який набрав чинності 11 січня 2019 року, пом`якшує покарання за зґвалтування малолітньої порівняно із редакцією ч. 4 ст. 152 КК України відповідно до Закону від 05.04.2001 року № 2341-III, з урахуванням змін внесеними згідно із Законом № 2295-VI від 01.06.2010, та мінімальне покарання зменшено з десяти до восьми років позбавлення волі.

Приймаючи до уваги, що згідно ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність має зворотну дію у часі, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому кримінальне покарання за вчинені кримінальні правопорушення із урахуванням санкції нової редакції ч. 4 ст. 152 КК України.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого вимог ст. 69 КК України судом не встановлено.

Обрану обвинуваченому міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу необхідно залишити тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України та ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України призначити ОСОБА_10 остаточну міру покарання до відбуття по сукупності вказаних злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту його затримання 17 години 20 хвилин 16 листопада 2018 року.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_10 тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через райсуд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з дня вручення їй копії вироку.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3