У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2019 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
процесуального прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107 б, клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про визнання недопустимими доказів, -
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
У судовому засіданні прокурором були оголошені письмові докази у даному кримінальному провадженні, у т.ч. дані, що містяться у матеріалах, які отримані на підставі ухвал слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2016 року про тимчасовий доступ до жорсткого диску, на який здійснювалася архівація запису з камер відеоспостереження за 04.07.2016 р. у Вознесенівському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, та до відеозаписів з нагрудних камер (відеорегістраторів) працівників патрульної поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за 04.07.2016 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 , підтримали дане клопотання.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки воно є необґрунтованим.
Заслухавши клопотання, думку учасників процесу, вивчивши зміст документів, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Отже, вищезазначені матеріали є джерелом доказів у розумінні вищенаведеної норми процесуального права.
При цьому, слід зазначити, що положеннями КПК України не передбачено можливості визнання недопустимими джерел доказів.
Так, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).
За нормою статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Під час дослідження доказів, які отримані на підставі ухвал слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2016 року про тимчасовий доступ до жорсткого диску, на який здійснювалася архівація запису з камер відеоспостереження за 04.07.2016 р. у Вознесенівському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, та до відеозаписів з нагрудних камер (відеорегістраторів) працівників патрульної поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за 04.07.2016 року, судом не встановлено очевидної недопустимості доказів, що містяться у них.
Зазначаючи про недопустимість доказів захисник посилається на порушення порядку отримання органом досудового розслідування зазначених вище матеріалів, відсутність ліцензій,сертифікатів на технічний носій.
В цей же час, зазначені обставини не свідчать про істотне порушення прав і свобод людини, зокрема, обвинуваченого, оскільки дані матеріали були зібрані в порядку статті 223 КПК України в період проведення слідчих дій органом досудового розслідування.
Проте, суд зазначає, що захисник не позбавлений права посилатися на зазначені ним у клопотанні обставини у судових дебатах як на передбачену статтею 86 КПК України підставу недопустимості доказів, які містяться у зазначених вище матеріалах. Оцінку цим доводам буде надано судом при ухваленні вироку у даному кримінальному провадженні відповідно до вимог частини першої статті 89 КПК України.
З урахуванням викладеного, клопотання захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 84, 85, 86, 89, 93, 99, 372 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про визнання недопустимими доказів, - залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30 січня 2019 р.

Повний текст ухвали буде оголошено 01 лютого 2019 р. о 14:45 год.

Суддя ОСОБА_1