Номер провадження: 11-сс/785/1978/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0004954, внесеному до ЄРДР 27.10.2018 року за ч.2 ст.190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_9 ,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Суворвоського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_11 , про арешт майна - автомобіля «Nissan Rogue», VIN-код НОМЕР_1 , 2016 року випуску, який знаходиться у ТОВ «Євротермінал» за адресою: м. Одеса, Хаджибеївська дорога, 4/1, у кримінальному провадженні №0004954, внесеному до ЄРДР 27.10.2018 року за ч.2 ст.190 КК України.
Своє рішення про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що прокурором не наведено обґрунтування наявності підстав для арешту майна, а також не зазначений процесуальний статус цього майна.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує такими доводами:

- слідчий суддя не здійснив безпосереднє дослідження доказів, зазначених у клопотанні, які свідчать про наявність реальних підстав для накладення арешту на майно, та дійшов передчасного висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого;

- слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна з порушенням строків, передбачених ч.1 ст.172 КПК України.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника потерпілого та прокурора, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити; думку представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Органом досудового розслідування встановлено, що 27.10.2018 року до ЧЧ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що 04.07.2018 року невстановлена особа, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволоділа грошовими коштами заявника у сумі 151332 грн., які останній перерахував шляхом безготівкової операції на рахунок 1АА Buyer Wires, Банк США, Нью Йорк, за придбання автомобілю 2016 року, «Nissan Rogue», Vin-код НОМЕР_1 , свіфт код bofaus3n, лот аукціону 2246908.
Вказаний автомобіль 06.10.2018 року прибув на територію України та на теперішній час перебуває на території ТОВ «Евротермінал», за адресою: м.Одеса, Хаджибеївська дорога, 4/1, де отримувачем автомобілю вказана інша особа. Таким чином, невстановлена особа, умисно, з корисливих мотивів, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_7 за придбання автомобілю, який останній отримати не в змозі.

За даним фактом 27.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України, та розпочато досудове розслідування.

В подальшому слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про арешт автомобіля.

З матеріалів провадження вбачається, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР та до моменту звернення слідчого до суду з клопотанням про арешт майна у даному кримінальному провадженні не був встановлений та допитаний ОСОБА_12 , на якого ОСОБА_7 прямо вказує як на особу, яка незаконно заволоділа автомобілем, який він придбав.

В судовому засіданні апеляційного суду представником власника майна ОСОБА_13 адвокатом ОСОБА_9 надані документи, які підтверджують придбання ОСОБА_13 вказаного автомобіля.

При цьому апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею в ухвалі вірно зазначено про відсутність правових підстав для арешту майна, відсутність у клопотання слідчого обґрунтування конкретної можливості використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Також апеляційний суд встановив, що у клопотанні взагалі не обґрунтовано, доказом яких саме обставин може бути автомобіль, а також не зазначено, якими саме доказами підтверджуються твердження слідчого про те, що зазначене майно має ознаки речових доказів, передбачені ст.98 КПК України.

Викладене у клопотанні слідчого твердження про те, що автомобіль може бути предметом кримінального правопорушення, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки згідно зі змісту заяви ОСОБА_7 та матеріалів провадження вбачається, що предметом кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні є грошові кошти потерпілого, сплачені за автомобіль, а не сам транспортний засіб.

За таких обставин висновок слідчого судді про відсутність необхідності накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, є обґрунтованим та узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Суворвоського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_11 , про арешт майна - автомобіля «Nissan Rogue», VIN-код НОМЕР_1 , 2016 року випуску, який знаходиться у ТОВ «Євротермінал» за адресою: м. Одеса, Хаджибеївська дорога, 4/1, у кримінальному провадженні №0004954, внесеному до ЄРДР 27.10.2018 року за ч.2 ст.190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4