ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/66/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
22 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 вересня 2018 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Верхній Рогачик Верхньорогачицького району Херсонської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

засудженого 25.10.2016 року вироком Верхньорогачицького районного суду Херсонської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України на 4 років позбавлення волі,

початок строку 24.05.2016 року, кінець строку 23.11.2019 року,

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні подання Державної установи «Північна виправна колонія №90» щодо засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання. Засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за скоєння тяжких злочинів, відбуваючи покарання в установі, на шлях виправлення не став. Наведене свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 своє виправлення не довів і не має підстави для його умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Свої доводи мотивує тим, що суд не взяв до уваги факт того, що він характеризується позитивно, режим установи не порушує, працевлаштований, має заохочення та не має стягнень, а отже довів своє виправлення. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасників судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має 2 заохочення, які датовані за останній час відбування покарання: 12.06.2017 та 23.02.2018 року. Працевлаштований різноробочим на контрагентському об`єкті. Дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи, до роботи по благоустрою установи та дільниці соціально реабілітації ставиться з розумною ініціативою. Має позов в сумі 527,76 грн., але виконавчого листа до установи не надходило.

23.03.2017 року ОСОБА_7 переведено до дільниці соціальної реабілітації як такого, що стає на шлях виправлення.

23.11.2017 року ОСОБА_7 відмовлено в заміні призначеного покарання більш м`яким.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання засудженого на позитивну характеристику, працевлаштування, в тому числі на дільниці соціальної реабілітації, наявність заохочень, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 в цілому за весь час відбування покарання, який будучи раніше неодноразово судимою особою за вчинення умисних злочинів, протягом іспитового строку вчинив новий умисний злочин, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

З наявної в матеріалах справи характеристики на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що його переведено до дільниці соціальної реабілітації, але це жодним чином не свідчать про те, що він довів своє виправлення.

Як встановлено перевіркою матеріалів справи, в Північній виправній колонії №90 засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 2016 року, однак з того часу по день звернення із клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення, він має лише 2 заохочення, які за своєю кількістю є значними. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді подання щодо засудженого ОСОБА_7 , не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 , як про це ставить питання апелянт, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 14 вересня 2018 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2