ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/371/19 Справа № 208/1041/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши 25 січня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0003356 від 05 грудня 2016 року за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 вересня 2017 року, якою було задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, працюючого охоронцем ТОВ «Дніпро-Млин», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою, застосовано відносно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру, у вигляді - госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом Державного закладу "Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України".

Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2, ст. 121 КК України, що підтверджується дослідженими у суді доказами, зазначені дії вчинені ним у стані неосудності, оскільки на період вчинення суспільно небезпечного діянь він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного захворювання та на даний час не видужав.

Згідно матеріалів провадження, 03 грудня 2016 року ОСОБА_7 , близько о 21.30 год. прийшов за місцем мешкання своєї бабусі ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , де на ґрунті особистих неприязних відносин у ОСОБА_7 виникла думка, направлена на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , із заподіянням особливих фізичних та моральних страждань. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 взяв три дерев`яні палиці та пройшов до кухні квартири, де знаходилась ОСОБА_10 . Побачивши онука, ОСОБА_10 почала переміщатись із кухні в кімнату, але в зв`язку із похилим віком та фізичними даними впала на підлогу. ОСОБА_7 бажаючи втілити в реальність свій злочинний умисел, нахилився та застосовуючи фізичну силу ввів одну із дерев`яних палиць разом із металевим предметом у формі медальйону у вагіну ОСОБА_10 , чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, що мають характер особливого мучення, яке супроводжувалось особливим фізичним та моральним стражданням ОСОБА_10 . Продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_7 взяв за ноги ОСОБА_10 , яка знаходилась на підлозі, та розвертаючи її став переміщати останню в різні кути кухні, тим самим завдаючи фізичних та моральних страждань останній. Після скоєного суспільно небезпечного діяння, ОСОБА_7 04.12.2016 близько о 05.00 год. покинув кв. АДРЕСА_3 .
В результаті суспільно небезпечного діяння, ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1559-Е від 06.01.2017 смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого поранення вагіни, яке супроводжувалося пошкодженням брижі тонкого кишковика, тканин поза черевного простору та ускладнилося шоком.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити, виключити з мотивувальної частини посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експертизи, ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і на теперішній час страждає на хронічне душевне захворювання у формі шизофренії параноїчної. З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку захисника та законного представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України переглядається судове рішення щодо ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 статті 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 09 лютого 2017 року ОСОБА_7 страждає на хронічне душевне захворювання у формі шизофренії параноїчної. В період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_7 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_7 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_7 також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у його свідомості, чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак ухвалу необхідно в цій частині змінити через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала у цій частині - зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4