Справа №478/270/19 пров. №1-в/478/55/2019
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
28 березня 2019 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, засудженого:
1) 06.11.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік;
2) 13.11.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 2 роки;
3) 16.01.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, на підставі ст.71 КК України вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2014 року виконувати самостійно; ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02.04.2015 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2015 року в частині призначення остаточного покарання змінено, на підставі ч.4 ст.70 КК України покарання за вироком від 16.01.2015 року та покарання за вироком від 13.11.2014 року виконувати самостійно;
4) 25.02.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.309, ст.71, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць та покарання, яке призначено за вироком Ленінським районним судом м. Миколаєва від 13.11.2014 року виконувати самостійно; вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 03.09.2015 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2015 року відносно ОСОБА_5 в частині призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, скасовано. ОСОБА_5 вважається засудженим за ч.2 ст.309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати не відбуті покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2014 року та за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2015 року, призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
5) 01.10.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.309, ч.2 ст.185, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, початок строку: 09.06.2015 року; кінець строку: 25.09.2019 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
19 лютого 2019 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому, просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що має тяжке захворювання, просив клопотання задовольнити та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів свого виправлення.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ст.81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.309, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 01.03.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.09.2015 року по 24.11.2015 року за правилами, визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 02.12.2015 року, за період відбуття покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Відповідно до довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 01.03.2019 року засуджений ОСОБА_5 заохочень не має, мав одне стягнення - догану начальника відділу за вилучений заборонений предмет (від 28.06.2017 року), яке погашено у встановленому законом порядку.
Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 01.03.2019 року, засуджений ОСОБА_5 прибувши 02.12.2015 року до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №12 та не працевлаштований по незалежним від нього обставинам. Посередньо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконані дорученої роботи, догляд за ними здійснює під контролем, використовує їх за призначенням. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконані, умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Встановлений режим утримання порушує, за що має стягнення, заохочень не має. У скоєному злочині не розкаюється, визначену судом міру покарання вважає занадто суворою. У відносинах з представниками адміністрації колонії не завжди ввічливий, тактовний, до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки, на профілактичному обліку не перебуває. Участі у програмах диференційного виховного впливу не приймає. У колективі засуджених не конфліктний, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. За характером: не завжди відвертий, не щирий, цілеспрямований, самокритичний, врівноважений-сангвінік, єкстроверт. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування та отриманням посилок від них. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації, свідомо не утримує в чистоті і порядку своє спальне місце та при ліжкову тумбочку.
На підставі викладеного вбачається, що засуджений ОСОБА_5 фактично своєю поведінкою не довів того, що став на шлях виправлення, що судом не може бути розцінене як те, що він твердо став на шлях виправлення.
Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя