ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2018 року
м. Київ

справа № 245/447/15-к

провадження № 51-2082 км 18

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Старобешівського районного суду Донецької області від 31 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 3 грудня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001499, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Мелітополя Запорізької області,

без реєстрації місця проживання, раніше

неодноразово судимого, останнього разу

4 лютого 2011 року Мелітопольським міським

судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК

до покарання у виді позбавлення волі

на строк 3 роки 3 місяці,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК.

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
За вироком Старобешівського районного суду Донецької області від 31 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 3 грудня 2015 року, ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Судом ОСОБА_7 визнано винуватим у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя й здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за викладених у вироку обставин.
Як установив місцевий суд, 23 жовтня 2013 року приблизно о 16:00 на цвинтарі у м. Комсомольському Старобешівського району Донецької області, ОСОБА_7 , погрожуючи пістолетом водію автомобіля «Daewoo Lanos» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_8 , вимагав від останнього негайно віддати йому транспортний засіб та гроші. Надалі засуджений, перебуваючи в салоні автомобіля й висловлюючи аналогічні вимоги, завдав рукояткою пістолета ударів потерпілому по голові та по руці. Однак ОСОБА_8 спромігся доїхати до відділення міліції на вул. Кірова, 33, де ОСОБА_7 було затримано.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями до неї, як убачається з їх змісту, засуджений ОСОБА_7 просить скасувати на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, постановлені щодо нього вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Аргументуючи вимогу, засуджений стверджує про фальшування кримінального провадження, застосування до нього на досудовому розслідуванні фізичного насильства; про неповноту судового розгляду та недостовірність показань потерпілого. Також скаржник зазначає, що перебіг окремих судових засідань не фіксувався технічними засобами. ОСОБА_7 вважає, що його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину не доведено, і ставить під сумнів правильність юридичної оцінки діяння.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції захисник підтримав подану засудженим касаційну скаргу; прокурор заперечив обґрунтованість касаційних вимог.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що подана скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених у вироку.
У поданій касаційній скарзі засуджений, серед іншого, по суті не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, заперечує повноту судового розгляду та достовірність показань потерпілого, тоді як їх перевірки в силу статей 433, 438 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з додержанням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та судово-медичного експерта ОСОБА_11 ; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події від 23 жовтня 2013 року, слідчого експерименту від 27 листопада 2013 року, а також аналізу проведених судових експертиз: медичних від 23 жовтня 2013 року № 334 та 27 листопада 2013 року № 189/Доп, імунологічної від 20 листопада 2013 року № 4694, зміст яких докладно відображено у вироку.
Крім того, суд, з`ясувавши позицію ОСОБА_7 , щодо пред`явленого обвинувачення, перевірив висунуту останнім на свій захист версію про напад на нього потерпілим і вмотивовано спростував її у вироку.
Показання потерпілого та свідків логічні, послідовні, узгоджуються між собою, підтверджуються іншими належними доказами у справі. Причин обмовляти вказаними особами засудженого ОСОБА_7 не було встановлено, а тому суд не мав підстав не довіряти їхнім показанням.
Дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення засудженим нападу з метою заволодіння чужим майном.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння, в касаційній скарзі не наведено.
У касаційній скарзі не зазначено, у чому саме полягає фальшування справи, а її матеріали не містять даних, які можуть слугувати підставами для того, щоб можна було вважати штучним створення або підроблення доказів обвинувачення.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_7 обґрунтовано отримало юридично-правову оцінку за ч. 1 ст. 187 КК.
Призначене засудженому покарання є справедливим, відповідає його меті та загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Крім того, доводи ОСОБА_7 про необґрунтованість його засудження були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Зазначені доводи, викладені в апеляційній скарзі, цей суд належним чином розглянув, визнав їх неспроможними й відмовив у задоволенні заявлених стороною захисту вимог, навівши переконливе обґрунтування прийнятого рішення. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції не суперечить положенням статей 370, 419 КПК.
Також не можна визнати слушними посилання ОСОБА_7 на відсутність технічної фіксації під час здійснення судового розгляду, адже в матеріалах кримінального провадження наявні три носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано перебіг усіх засідань у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 під час судового та апеляційного провадження не вказував про застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку працівників правоохоронних органів, і жодних клопотань із зазначеного питання не заявляв. У касаційній скарзі не міститься даних про те, у чому саме полягало застосування незаконних методів слідства та як це вплинуло на позицію засудженого щодо пред`явленого обвинувачення, відсутні в ній і відомості стосовно конкретних осіб, які застосовували такі методи. За таких обставин наведені твердження засудженого є непереконливими та неспроможними.
Істотних порушень норм права, які є підставами для скасування оспорюваних рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що йдеться в касаційній скарзі, під час касаційного розгляду кримінального провадження не встановлено.
Тому подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Старобешівського районного суду Донецької області від 31 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 3 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3