Постанова
Іменем України

29 січня 2019 року

м. Київ
справа № 205/4800/15-к
провадження № 51-5193 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001197, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за:
ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років;
ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 19 жовтня 2015 року по 20 квітня 2017 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання цивільного позову, процесуальних витрат та речових.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 19 жовтня 2015 року по 20 червня 2017 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 07 квітня 2015 року, близько 17.00 год., перебуваючи біля будинку №8 по вул. Савкіна в м. Дніпропетровську, знайшов, тобто придбав шляхом привласнення знайденого, пістолет марки «Stalker2918-S»з магазином, в якому знаходилось 12 патронів, без передбаченого законом дозволу, почав носити та зберігати його при собі.
Крім того, ОСОБА_6 , 09 квітня 2015 року, близько 23.30 год., у громадському місці поблизу супермаркету «АТБ-маркет» у м. Дніпропетровську по вул. Коробова, 1-А, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, із застосуванням насильства та вогнепальної зброї, наблизився до раніше незнайомих йому потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та завдав останньому удар в обличчя, від якого той упав на землю, потім із застосуванням пістолета, створюючи загрозу для життя і здоров`я ОСОБА_8 , здійснив три постріли в різні частини тіла останнього, , тим самим заподіявши йому легкі тілесні ушкодження.
Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свої хуліганські дії, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, почав переслідувати раніше незнайомого йому ОСОБА_9 та здійснив не менш трьох пострілів в різні частини тіла останнього, заподіявши йому тілесних ушкоджень у виді вогнепальних поранень, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 повернувшись до місця, де знаходились потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , підійшовши до них впритул та здійснив один постріл в ОСОБА_8 , спричинивши йому тілесні ушкодження у виді вогнепальних поранень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та один постріл в ОСОБА_7 , яка намагалась захиститись від неправомірних дій засудженого, спричинивши їй легких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого, ставить питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що було порушено його право на захист, оскільки судом не був дотриманий порядок призначення захисника відповідно до кримінального процесуального закону. Вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутній технічний носій інформації з записами судових засідань, що є підставою для скасування судових рішень. Крім того, вважає, що покарання йому необхідно призначити із застосуванням ст. 69 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор вважала, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, а судові рішення зміні чи скасуванню.

Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, не може бути предметом перегляду в касаційному суді.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, зокрема, засудженого, апеляційний суд навів належні і достатні мотиви та підстави ухвалення рішення і не встановив істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку суду першої інстанції.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України кваліфіковані вірно.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , допитаних в судовому засіданні. Також судом було досліджено дані, які містяться у висновках судово-медичних експертиз № 2411е від 25 травня 2015 року, № 2148е від 08 травня 2015 року, № 2575е від 04 червня 2015 року та додаткової судово-медичної експертизи № 2872е від 24 червня 2015 року, дані протоколів проведення слідчого експерименту від 19 червня 2016 року, відповідно до яких потерпілі розповіли та показали механізм заподіяння їм тілесних ушкоджень засудженим ОСОБА_6 , а також дані висновку експерта № 67/07-159 від 20 квітня 2015 року щодо пістолета «Stalker 2918-S», який був перероблений саморобним способом з сигнального стартового пістолета.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.
Отже, дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, надавши доказам належну оцінку, суд дійшов вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.
Вирок суду є законним, обґрунтованим, вмотивованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого, які є аналогічним за змістом доводам його касаційної скарги, та навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 щодо необхідності скасування судового рішення у зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації судових засідань 21 та 29 вересня 2015 року, на думку колегії суддів, не є такою безумовною підставою в даному кримінальному провадження для скасування судового рішення.
Так, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПКУкраїни відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що у статті 412 КПКУкраїни визначено, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Отже, аналізуючи вищезазначені норм кримінального процесуального закону необхідно з`ясувати питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити із «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 21 вересня 2015 року (т. 1, а.к.п. 55) та 29 вересня 2015 року (т. 1, а.к.п. 57) судовий розгляд відбувся та було вирішено питання лише щодо приводу обвинуваченого ОСОБА_6 через його неявку.
На підставі викладеного та системного аналізу зазначених норм права, передбачених кримінальним процесуальним законом, зважаючи на незначний обсяг інформації, а також ступінь значимості для вирішення справи проведених у судовому засіданні процесуальних дій, інформація про які виявилась відсутньою на технічному носії, Суд приходить до висновку, що таке порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому не може визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені п. 7 ч. 2 ст. 412 КПКУкраїни.
Апеляційним судом при перевірці даного кримінального провадження в апеляційному порядку прийнято обґрунтоване рішення. Свої висновки, з якими погоджується і колегія суддів із цього питання, суд належним чином умотивував.
Інші твердження касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження норм кримінального процесуального закону, зокрема і щодо порушення права засудженого на захист та продовження строку досудового розслідування, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень. Натомість ці доводи, які містяться в касаційній скарзі засудженого, є аналогічними за змістом доводам апеляційної скарги та були предметом розгляду та ретельної перевірки судом апеляційної інстанції, який визнав їх неспроможними з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення, мотивувавши свої висновки належним чином, і з ними погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції.
На переконання колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Що стосується питання про зарахування засудженому ОСОБА_6 попереднього ув`язнення в строку покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі після 20 червня 2017 року, то таке питання може бути вирішене судом першої інстанції в порядку виконання вироку, передбаченому статтями 537-539 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3