Справа № 601/440/19
Провадження №1-кп/601/134/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №20000284 від 09 травня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Кременецького районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав недотримання прокурором при складанні обвинувального акту вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України з підстав викладених у ньому.
Клопотання мотивовано тим, що обвинувачення є неконкретизованим і не зрозумілим. Суспільні відносини у сфері дорожнього руху регулюються Законом України «Про дорожній рух», а порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, однак про порушення вимог жодного з цих нормативних документів у обвинувальному акті мова не йде, висунуте прокурором обвинувачення є неконкретним і не зрозумілим. Об`єктивна та суб`єктивна сторони діянь ОСОБА_3 в обвинувальному акті не вказана, немає обґрунтування того, що стан алкогольного сп`яніння, у якому за твердженням прокурора перебував ОСОБА_3 , знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням наслідків, передбачених ч.1 ст.286 КК України. Якщо стан сп`яніння був у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньої пригоди, то він не може бути обтяжуючою обставиною, як це зазначено в обвинувальному акті. Крім того, обвинувачення є неконкретним в частині визначення місця ДТП. Наявність вказаної неповноти в обвинувальному акті, неконкретність та суперечливість обвинувачення на думку захисника порушує один з основних конституційних принципів обвинуваченого право на захист.

Не погоджуючись з клопотанням, прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважає, що підстав для повернення обвинувального акту немає.
Потерпілий ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_6 просять відмовити в задоволенні клопотання, оскільки немає підстав для повернення обвинувального акта, наведенні підстави є надуманими.
Вислухавши думки прокурора, потерпілого, його представника, обвинуваченого, його захисника, перевіривши обвинувальний акт, суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Згідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Пунктом 5 ч.2 ст.291КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Керуючись вказаною нормою, прокурор усі фактичні обставини, які вважав установленими, навів у обвинувальному акті стосовно ОСОБА_3 ..
Суд зазначає, що з огляду на вимоги ст.291 КПК України, поряд з іншим, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті та формулювання обвинувачення.
Конкретності змісту обвинувачення стосується рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
При цьому Верховний Суд України звертав увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
На думку суду, конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні викликає сумніви. Вимоги закону щодо викладу фактичних обставин кримінального провадження не дотримано у повній мірі.
Обставини, які відповідно до ч.1 ст.91КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) викладено нечітко і неконкретно.
В порушення вищезазначених вимог закону в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин за ч.1 ст. 286 КК України не повно зазначені викладені обставини події: у обвинувальному акті не конкретизоване місце вчинення злочину, зазанчено лише « ОСОБА_3 , рухаючись другорядною дорогою в с. Діброва Кременецького району Тернопільської області, при виїзді на головну дорогу сполученням Острог-Кременець-Почаїв-Радивилів, справа наліво відносно напрямку рузу автомобіля ВАЗ 2107 який рухався по автомобільній дорозі сполученням Острог-Кременець-Почаїв-Радивилів в напряму м.Кременець. З обвинувального акта не зрозуміло де саме знаходиться місце зіткнення автомобілів з прив`язкою до місцевосці чи кілометра (метрів) вказаної автомобільної дороги, на якій смузі руху відбулося зіткнення.
З формулювання обвинувачення вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в тому числі за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а саме порушення ним пункту 2.9а ПДР України. Таким чином, дана обставина увійшла в об`єктивну сторону складу інкримінованого ОСОБА_3 злочину, фактично як кваліфікуюча ознака, з огляду на бланкетність диспозиції усіх частин ст.286 КК України, а тому не може бути врахована при призначенні покарання як така, що його обтяжує (ч.4 ст.67 КК України).
Також не зазанчено порушення ОСОБА_3 , яких саме пунктів Правил дорожнього руху України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками ДТП. Немає посилань на нормативні акти, якими затверджувалися Правила дорожнього руху України.
В обвинувальному акті не зазначена форма вини обвинуваченого згідно ст.ст. 23, 24, 25 КК України.

З огляду на таке, суд дійшов висновку, що складаючи і затверджуючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 , прокурор не дотримався вимог, визначених п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що не дає можливість здійснити належний розгляд кримінального провадження, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Керуючись п.3 ч.3 ст. 314, 392, 393, 395 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Повернути прокуроку обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 від 09 травня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України з підстав його не відповідності п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: