ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: №657/2164/18 Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/819/168/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна-захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Каланчацького ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області та в мажах кримінального провадження №0000539 за ч.2 ст.286 КК України накладено арешт на автомобіль марки «Proton» модель «PERSONA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_9 , автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_8 та автомобіль марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 .

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив із того, що вказані транспортні засоби мають значення в якості речового доказу в даному кримінальному провадженні, відповідають критеріям ч.2 ст.167 КК України, а також можуть бути забезпеченням можливої конфіскації майна за вироком суду.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилаючись на те, що судовий розгляд клопотання про арешт майна здійснено без його участі та належного повідомлення про час розгляду справи, а копію оскаржуваної ухвали отримав лише 20 листопада 2018 року.

Також просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановивши нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на відсутність достатніх правових підстав для накладення арешту на належний йому транспортний засіб, оскільки ст.286 КК України не передбачає такого виду покарання як конфіскація майна. Крім того, слідчим суддею належним чином не обґрунтовано, чи може автомобіль «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 бути речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, поза як в ході дорожньо-транспортної пригоди потерпілій не завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості, що є обов`язковою умовою наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та розглянувши клопотання ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. При цьому згідно з ч.3 ст.395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що оскаржувану ухвалу від 14 вересня 2018 року слідчим суддею Каланчацького районного суду Херсонської області постановлено без виклику та участі власника майна ОСОБА_8 , а копію зазначеного судового рішення ним отримано 20 листопада 2018 року, при цьому апеляційну скаргу подано 21 листопада 2018 року, колегія суддів вважає, що виходячи із положень ч.3 ст. 395 КПК України апеляційну скаргу на оскаржуване судове рішення ОСОБА_8 подано в межах строку на апеляційне оскарження.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу незаконності ухвали слідчого судді, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції справі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Як вбачається з матеріалів в провадженні СВ Каланчацького ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000572 від 14 вересня 2018 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Proton» модель «PERSONA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_9 , автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_8 та автомобіль марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 , за участю яких трапилась дорожньо-транспортна пригода.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що вказані транспортні засоби відповідають критеріям ст.98 КПК України, оскільки є об`єктами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, які в подальшому будуть використані для проведення судових експертиз та визнані речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 вересня 2018 року клопотання слідчого задоволено, та на вказані транспортні засоби накладено арешт, оскільки вказані вони, на думку слідчого судді, мають значення в якості речового доказу в даному кримінальному провадженні, відповідають критеріям ч.2 ст.167 КК України, а також можуть бути забезпеченням можливої конфіскації майна за вироком суду.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Разом з тим на переконання колегії суддів зазначених вимог закону слідчий та слідчий суддя не дотрималися.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні об`єкти, які на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в ст.98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності матеріального об`єкту тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт на майно з метою забезпечити збереження речового доказу, орган досудового розслідування першочергово мав визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій мав зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте, таких дій органом досудового розслідування вчинено не було, в матеріалах по розгляду клопотання відсутня постанова про визнання речовими доказами транспортних засобів, які були задіяні в дорожно-транспортній пригоді, що сталася 13 вересня 2018 року (автомобіль марки «Proton» модель «PERSONA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ), а згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, які орган досудового розслідування додає до свого клопотання.

Разом з тим, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не звернув уваги на відсутність постанови про визнання вказаних транспортних засобів речовими доказами, не надано такої постанови і прокурором. Дана обставина свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, так як без відповідної постанови органу досудового розслідування майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено.

За наведеного, колегія суддів вважає, що у такому випадку неможливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечити збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом.

Посилання ухвали слідчого судді як на правову підставу для накладення арешту на майно, необхідність забезпечення можливої конфіскації майна за вироком суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ст.286 КК України не передбачає такого виду покарання, як конфіскація майна. При цьому слідчий не обґрунтовував своє клопотання наявністю саме цієї правової підстави.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених вище порушень органами досудового розслідування норм КПК України, є передчасними, з огляду на вищенаведені обставини.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді, підлягає скасуванню, за недоведеності необхідності арешту майна, який явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесене до суду із порушенням вимог ст. 171 КПК України.

Керуючись ч.2 ст.376 ст.ст.404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 вересня 2018 року, якою накладено арешт на автомобіль марки «Proton» модель «PERSONA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_9 , автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_8 та автомобіль марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого СВ Каланчацького ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області, погодженого з прокурором Каланчацького відділу Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області про накладення арешту на автомобіль марки «Proton» модель «PERSONA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_9 , автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_8 та автомобіль марки «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4