УХВАЛА

23 листопада 2018 року
м. Київ

справа № 409/1006/17
провадження № 51-9094ск18
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року,
в с т а н о в и в:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаного судового рішення в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (далі Суд) дійшов висновку, що скаргу було подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5 ч. 2 та частин 3, 5 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу. Крім того, до скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, скаржник, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Усупереч законодавчим приписам у поданій короткій скарзі міститься лише незгода з вироком і не викладено обґрунтування незаконності постановлених судових рішень й необхідності їх скасування чи зміни на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 412-414, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Крім того, засуджена не сформулювала своїх вимог відповідно до ст. 436 КПК (рішення, які суд касаційної інстанції вправі прийняти за наслідками розгляду скарги).
Разом із цим ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі вказала, що вона подається до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Однак така вказівка не відповідає приписам п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), згідно з якою судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Водночас засудженою не додано завірених належним чином копій вироку й ухвали.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати семи днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 19 квітня 2018 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3