Справа № 755/4997/13-к
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000069 від 21 листопада 2012 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз у 2008 році Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що 30.10.2012 року приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи по вул. П.Запорожця, буд. 9-А в м. Києві помітив біля шостого під`їзду вищевказаного будинку металеву решітку зливу приймального колодязя, яка належить Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в особі ЖРЕО-408.

В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Здійснюючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав чуже майно, а саме металеву решітку зливу приймального колодязя, вартістю 150 гривень, чим завдав Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в особі ЖРЕО-408 матеріальної шкоди.

Після цього ОСОБА_5 , з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, 07.11.2012 року приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебуваючи по вул. П.Запорожця, буд. 9-А в м. Києві помітив біля третього під`їзду вищевказаного будинку металеву решітку зливу приймального колодязя, яка належить Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в особі ЖРЕО-408.

В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Здійснюючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав чуже майно, а саме металеву решітку зливу приймального колодязя, вартістю 150 гривень, чим завдав Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в особі ЖРЕО-408 матеріальної шкоди.

Після цього ОСОБА_5 , з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, оскільки останній хворіє на певні психічні захворювання, що підтверджується висновком експерта №192.

Захисник ОСОБА_4 просила звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши прокурора, адвоката, суд приходить до наступного.

Відповідно ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки: 5 років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Так, відповідно ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно ст. 18 КК України, суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно цього Кодексу можу наставати кримінальна відповідальність.

Згідно ст. 19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

В ході судового розгляду ухвалою суду від 20.12.2017 року за клопотанням прокурора ОСОБА_5 була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза.

Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №192 від 16.10.2018 року: «У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_5 виявляв ознаки психічних та поведінкових розладів психіки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з вираженою деградацією особистості та вираженими когнітивними порушеннями (F 10.21, F 10.71, F 10.74, згідно з МКХ-10). За своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_5 виявляє ознаки психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з вираженими змінами особистості і когнітивними порушеннями, утримання в умовах, що виключають вживання (F 10.21, F 10.71, F 10.74, згідно з МКХ-10), за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 за своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом».

Тобто, з матеріалів вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 , страждає психічним захворюванням, внаслідок якого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує лікування в психіатричному закладі.

З урахуванням вищевикладеного, суд позбавлений можливості звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, оскільки він не є суб`єктом злочину.

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів.

Так, вина ОСОБА_5 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом усної заяви про злочин від 08.11.2012 року, довідкою головного інженера ЖРЕО-408 ОСОБА_6 від 08.11.2012 року, довідкою головного інженера ЖРЕО-408 ОСОБА_6 від 31.10.2012 року, протоколом огляду місця події від 08.11.2012 року та ілюстративної таблиці до нього.

При цьому, вище досліджені процесуальні джерела доказів, суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, а безпосередніх порушень вимог КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Сукупність всіх доказів, отриманих в процесі досудового слідства та судового розгляду, вказує на те, що ОСОБА_5 скоїв суспільно небезпечне діяння в стані неосудності і на даний час хворіє хронічним психічним захворюванням і тому в силу ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності, проте потребує в застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру.

Згідно ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Таким чином, у судовому засіданні встановлена неосудність ОСОБА_5 , на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, так як він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в період вчинення інкримінованого діяння і на даний час також не може віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними.

У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно п. 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовано поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини вчинення суспільно -небезпечного діяння, дані про характер і тяжкість наявного у ОСОБА_5 психічного захворювання, зокрема дані, що містяться у висновку експерта №192 від 16.10.2018 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_5 саме зазначеного виду примусового заходу медичного характеру, у зв`язку з наявним у нього психічним захворюванням.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_5 не обирався та, враховуючи вимоги ст. ст. 131-132,177, 178 КПК України, підстав для його визначення на цьому етапі немає.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема з урахуванням положень ст.100 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29, 100, 369-372, 376, 512, 513 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 21.11.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Речові докази: металеву решітку зливу приймального колодязя, яка передана під зберігальну розписку представнику потерпілого ЖРЕО-48 Дніпровського району м. Києва ОСОБА_7 залишити у володінні потерпілого.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: