Комінтернівський районний суд м. Харкова
Номер провадження 1-кп/641/99/2018 Справа № 641/2909/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
представників цивільних позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
цивільного позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
секретаря ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001247 від 07.09.2017 р., за обвинуваченням
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківського району Харківської області, громадянина України, працюючого на посаді водія автотранспортних засобів відділу господарського забезпечення Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО НАК «Нафтогаз України», з повною загально-середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_10 , 13 листопада 2016 року об 11 годині 00 хвилин, керував належним йому технічно справним автомобілем «ВАЗ-21112» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по пр. Льва Ландау м. Харкові зі сторони вул. Аерофлотської в напрямку пр. Героїв Сталінграду. Під час руху по вказаному проспекту, виїхавши на зелений сигнал світлофору на регульоване перехрестя з пр. Героїв Сталінграду, ОСОБА_10 , здійснюючи маневр повороту наліво, зупинився, пропускаючи зустрічний транспорт, після чого, не переконавшись в безпеці, відновив рух, чим грубо порушив п.п. 10.6, 16.6 ПДР України, згідно з яким: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 16.6 «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв» та допустив зіткнення з автомобілем «MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався на зелений сигнал світлофору у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення автомобіль «MAZDA-6» в некерованому стані виїхав вправо за межі проїзної частини по ходу свого руху, де стався наїзд на пішохода ОСОБА_8 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1394-А/16 від 01.12.2016, отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини: переломи 6,7,8 ребер справа по середньо підпаховій лінії із зсувом. Порушення ОСОБА_10 вимог п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, які згідно висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № 12389/12390/4475/5559 від 14.04.2017, знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, виразились в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом, не зорієнтувався в дорожній обстановці, перед початком руху не переконався у безпеці, не надав дорогу автомобілю « MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку та допустив з ним зіткнення, в результаті чого останній виїхав за межі проїжджої частини вправо, де здійснив наїзд на пішохіда ОСОБА_8 , що спричинило останній середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, заперечував, при цьому пояснив, що 13 листопада 2016 року, в ясну погоду, рухався по пр. Льва Ландау з боку вул. Аерофлотської в напрямку пр. Героїв Сталінграду, керуючи автомобілем «ВАЗ-21112» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи поворот ліворуч, пропустив всі транспортні засоби, які рухались у зустрічному напрямку. Вказав, що розпочав рух на дозволяючий сигнал світлофору, який мав вертикальне розташування сигналів, впевнившись в безпеці руху. Стверджував, що водій автомобіля «Мазда-6» рухався з перевищенням швидкості не менше 90 км/год на забороняючий, червоний сигнал світлофора по крайній правій смузі прямо. Наголосив, що перед здійсненням маневру повороту, він впевнився в безпеці руху, на правій смузі руху автомобілей, які б заважали здійсненню маневру повороту його автомобіля - не було. Зазначив, що цивільні позови не визнає, оскільки не визнає свою провину у ДТП. Також зазначив, що відшкодував ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 500 грн., але розписку не брав. Також, сплатив потерпілій ОСОБА_8 2000 грн. В страхову компанію повідомив про ДТП через 2 дні.
Разом з тим, обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим законом мав дитину, якій не виповнилось 18-ти років та вчинив злочин, що належить до категорії невеликої тяжкості злочинів.
Незважаючи на повне невизнання провини ОСОБА_10 , його винуватість повністю доводиться нижченаведеними, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що 13 листопада 2016 року, знаходилась на пішохідному переході на тротуарі, на перехресті пр. Л. Ландау з пр. Героїв Сталінграду, наголосила, що їй горів дозволяючий зелений сигнал. На дорогу вона не встигла вийти, побачила, як з боку пр. Л. Ландау повертає світлий автомобіль ВАЗ, а з боку пр. Л. Ландау в бік Аеропорта рухається автомобіль «Мазда-6» й, зрозуміла, що вони не роз`їдуться, тому вона почала бігти з переходу, але не встигла, оскільки відчула удар ззаду, від якого втратила свідомість. Вказала, що матеріальна шкода їй відшкодована ОСОБА_10 , претензій до нього не має;
- показаннями свідка-цивільного позивача ОСОБА_5 , який пояснив, що 13 листопада 2016 року, перебував на перехресті пр. Героїв Сталінграду та пр. Л. Ландау, рухався по крайній правій смузі руху, оскільки через 60-70 м мав намір зупинитися на зупинці. Вказав, що в цій смузі руху інших автомобілей не було. Коли виїжджав на перехрестя, то горів зелений сигнал світлофору. В цей час на перехрестя виїхав автомобіль ВАЗ, який він не бачив, побачив лише перед самим зіткненням за 7 м, коли гальмувати вже не було можливості, тому, направив автомобіль вправо, щоб уникнути ДТП, проте швидкість руху не змінював. Зазначив, що рухався на швидкості 60 км/год. В результаті ДТП постраждали пішоходи. Заявив цивільний позов щодо стягнення з ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 20 000 грн.;
-показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що в листопаді 2016 року, вони з чоловіком йшли на ринок, стояли на тротуарі, що знаходиться біля супермаркету «Клас», чекали зелений сигнал світлофору для пішоходів. Поряд з ними стояла жінка, бачили як зіткнулись два автомобіля, один з яких віднесло в їх бік, її чоловіка зачепило, а жінку відкинуло. Як рухались автомобілі вона не бачила, бачила тільки момент їх зіткнення;
-поясненнями свідка-цивільного позивача ОСОБА_6 , яка пояснила, що сиділа на передньому сидінні таксі - автомобіля ВАЗ, під керуванням ОСОБА_10 . Здійснюючи поворот в бік вулиці Одеської, на відстані витягнутої руки побачила автомобіль «Мазда-6». В подальшому не пам`ятає, що відбувалось на місці ДТП. Вказала, що ОСОБА_10 сплатив їй 300 грн., крім того підтримала уточнений цивільний позов в повному обсязі та просила стягнути на її користь суму матеріальної та моральної шкоди;
Показання потерпілої та вказаних свідків, судом приймаються до уваги, як такі, що не суперечать обставинам справи, є належними допустимими, свідчать про події кримінального правопорушення (злочину).

Крім того, провина ОСОБА_10 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що працює диспетчером маршрутних таксі та відправляє маршрутки за графіком, в момент ДТП перебував на зупинці «28 мікрорайон», дивився на перехрестя пр. Л. Ландау та пр. Г. Сталінграду для визначення наявності конкуренції автобусів інших маршрутів. Зазначив, що автомобіль «Мазда-6» їхав з боку ринка «Барабашова» в бік Аеропорта, а автомобіль ВАЗ навпаки з Аеропорта, повертаючи на пр. Героїв Сталінграду. Бачив, як автомобіль ВАЗ виїхав на середину перехрестя, коли йому вже горів червоний сигнал. Автомобіль «Мазда-6» виїхав на зелений сигнал та йому залишалось ще не менше 2 секунд. Про ці факти стверджував, оскільки чітко бачив світлофор, який горів автомобілю «Мазда-6». Коли «Мазда-6» виїхав на перехрестя, автомобіль ВАЗ продовжив рух та не пропустив автомобіль «Мазда-6». При цьому водій останнього автомобіля прискорився, щоб об`їхати автомобіль ВАЗ та уникнути ДТП. Зазначив, що стверджувати по якій смузі руху їхав автомобіль «Мазда-6» не може, оскільки не пам`ятає. Пояснив, що автомобіль ВАЗ, виїхавши на перехрестя зупинився, знов проїхав та знов зупинився, відновив рух в той момент, коли автомобіль «Мазда-6» вже пересік край пересікаємої лінії проїзної частини. Вказав, що в автомобілі ВАЗ знаходилась пасажирка. Автомобіль «Мазда-6» в результаті удару розвернуло на винесло на пішохідний перехід, в результаті чого він зачепив жінку та чоловіка.
Пояснення даного свідка в тій частині, що водій автомобіля «Мазда - 6» прискорився, щоб об`їхати автомобіль ВАЗ та уникнути ДТП, суд оцінює критично, як такі, що спростовуються відеозаписом оглянутим в судовому засіданні. В іншій частині, суд приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_14 , вважає їх належними та допустимими.
Крім того, свідок ОСОБА_15 , пояснив, що в листопаді 2016 року, зупинився перед перехрестям пр. Героїв Сталінграду та пр. Л. Ландау, рухався з боку вул. Одеської в бік ХТЗ, на червоний сигнал світлофору та знаходився першим в своїй смузі руху. Побачив, як по пр. Л. Ландау в бік аеропорта рухається автомобіль «Мазда -6» на жовтий сигнал світлофора, пересікаючи перехрестя, автомобіль рухався вже на червоний сигнал. Проте, вказав, що світлофор, який регулював рух автомобіля Мазда-6, йому не було видно. Про вказані обставини стверджував, оскільки перетинає дане перехрестя щоденно. Вказав, що в цей же час з увімкненим сигналом «поворот наліво», повертав автомобіль ВАЗ, щоб закінчити свій маневр, в результаті відбулась ДТП з автомобілем «Мазда-6».
Показання даного свідка суд оцінює критично в частині пояснень щодо руху автомобіля «Мазда 6» на жовтий сигнал світлофору та перетинання перехрестя на червоний сигнал, як суперечливі пояснення, оскільки одночасно в цьому ж судовому засіданні останній зазначив, що світлофор, який регулював рух автомобіля «Мазда-6», йому не було видно. В іншій частині пояснення свідка, судом приймаються до уваги.
Свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_13 . Крім того, зазначив, що не бачив на який сигнал світлофорів рухались автомобілі. Вважав, що автомобіль «Мазда-6» рухався на жовтий сигнал світлофора, оскільки виїхав на перехрестя пізніше всього потоку автомобілей.
Показання даного свідка суд оцінює критично в частині пояснень, що автомобіль «Мазда-6» їхав на жовтий сигнал світлофору, оскільки сам свідок пояснив, що він не бачив на який сигнал світлофорів рухались автомобілі.
Крім того, провина ОСОБА_10 підтверджується наступними письмовими доказами:
-згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.11.2016 року, проведеного об 11 годині 45 хвилин за участю понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 211-214), встановлено, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на перехресті пр. Л. Ландау та пр. Героїв Сталінграду, в районі пішохідного переходу, на перехресті світлофор в робочому стані. Дорожнє покриття двох напрямків, шириною 12,5 м. Число смуг для руху в напрямку огляду три, їх ширина 5.01, 3.5, 3.6 м. Загальний стан видимості дороги 300 м, зона видимості елементів проїжджої частини з робочого місця водія 200 м. Сліди шин гальмування відсутні. Оглядом транспортних засобів встановлено: автомобіль «Мазда 6» - деформація капоту, пошкодження переднього бамперу, деформація лівого переднього крила, розбита ліва фара, розбито лобове скло, розріз передньої лівої шини, деформація переднього лівого колісного диску; транспортний засіб ВАЗ 21112 деформація капоту, лівого та правого крила, розбите передній бампер, деформація правої водійської двері. Встановлені при здійсненні огляду очевидці ДТП ОСОБА_14 . Заяв, зауважень осіб, що брали участь в огляді не надходило;
-схемою до протоколу огляду місця ДТП з фотоілюстраціями до неї (т. 1 а.с. 215-219), згідно якої відображено напрямок руху автомобілей «ВАЗ-21112» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та «MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
-висновком судової транспортної трасологічної експертизи № 12381 від 23.12.2016 (т. 1 а.с. 224-232), згідно якої в момент первинного контакту автомобіль «Мазда-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 лівою передньою частиною був обернутий до правої передньої бічної частини автомобіля ВАЗ 21112 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та кут між повздовжніми осями цих транспортних засобів становив величину, приблизно 70+-10 градусів. Виходячи з слідової інформації, зафіксованої в протоколі огляду місця ДТП та на схемі до нього, у даному випадку місце зіткнення знаходилося перед місцем розташування осипу скла та пластмаси. За відсутності достатньої слідової інформації, зафіксованої в протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього, встановити експертним шляхом розташування місця зіткнення з розмірною прив`язкою до меж проїзних частин доріг, де відбулось зіткнення, не надається можливим. Визначити швидкість руху автомобіля ВАЗ 21112 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Мазда-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи з отриманих ними пошкоджень та слідової інформації, зафіксованої при огляді місця ДТП, не надається можливим;
-висновком комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 24/288 від 09.02.2017 року (т. 1 а.с. 233-241), згідно якої на час експертного огляду і на момент ДТП робоча гальмівна система автомобіля «Мазда-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була працездатна. Технічні несправності робочої гальмівної системи, які впливали на можливість керування автомобілем відсутні. На час експертного огляду ходова частина автомобіля «Мазда-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилась в технічно несправному та непрацездатному стані, який виник в момент ДТП. До моменту ДТП ходова частина автомобіля «Мазда-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 виконувала свої основні функції та знаходилася в працездатному стані. Технічні несправності ходової частини, які впливали на можливість керування автомобілем до моменту ДТП, були відсутні. На час експертного огляду рульове керування автомобіля «MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходилося в технічно несправному стані. Технічна несправність рульового керування автомобіля «MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , , виникла в момент ДТП. До моменту виникнення ДТП рульове керування автомобіля «MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , «MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходилося в працездатному стані, та технічні несправності, які впливали на можливість керування автомобілем, були відсутні;
-висновком експерта № 1394-А/16 від 01.12.2016 р. (т. 1 а.с. 209-210), проведеного експертом ОСОБА_19 , який провів судово-медичну експертизу ОСОБА_8 та, згідно висновку якої, у зв`язку з подіями 13.11.2016 року у громадянки ОСОБА_8 , мали місце пошкодження - закрита травма грудної клітини: перелом6,7,8 ребер справа по середньопідпаховій лінії із зсувом що є Середнього ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я (п. 2.2.2 Правил «Судов-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень»); - закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з легкими клінічними проявами- що є Легкими тілесними ушкодженнями за критерієм короткочасного розладу здоров`я (п. 2.3.3 Правил «Судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень»). Наявні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо, в умовах дорожньо-транспортної пригоди, на яку вказано у постанові слідчого та відомо з історії хвороби. Відповісти на питання, як була розташована потерпіла у момент первинного контакту з транспортним засобом, неможливо за тими даними, що маються;
-висновком КЗОЗ «ОНД» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.11.2018 року № 2897, проведеного о 13 годині 30 хвилин, у ОСОБА_10 ознак сп`яніння не виявлено.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими, оскільки ці докази містять у собі відомості про факти, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Крім того, з висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № 12389/12390/4475/5559 від 14.04.2017 року (т. 1 а.с. 191-205), вбачається, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ -21112 ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1 та 16.6 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля ВАЗ-21112 ОСОБА_10 , визначалась виконанням ним вимог п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля ВАЗ -21112 ОСОБА_10 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Mazda 6 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.12.3 Правил дорожнього руху України.
-експерт ОСОБА_20 , в судовому засіданні пояснив, що експертним шляхом, на підставі наданих для дослідження матеріалів, неможливо встановити швидкість руху автомобіля «Мазда 6». В даному випадку, слідчим було надано необхідні вихідні дані, але визначити швидкість руху за ними не надалось можливим. З відеозапису, наданому на дослідження, неможливо встановити місце зіткнення, у висновку зазначено, що місце зіткнення автомобіля Мазда-6 та автомобіля ВАЗ, розташовувалось не далі ніж розташування осипу скла та пластмаси, яке зафіксоване на проїзній частині на відстані 1,3 м від ближньої межі перехрестя по напрямку руху автомобіля «Мазда- 6». Експертний висновок підтвердив;
При оцінці даної експертизи, суд враховує, що при проведенні експертизи, експертом в тому числі, як вихідні дані приймались показання свідка ОСОБА_14 , який під час досудового розслідування пояснював, що «коли автомобілі Мазда-6 та ВАЗ зіткнулись на перехресті, він відразу глянув на світлофор, на табло було ще 3 секунди до закінчення зеленого сигналу для транспорту, що рухались по пр. Л.Ландау».
Таким чином, дослідивши сукупність зібраних доказів, суд критично оцінює твердження сторони захисту щодо виїзду на перехрестя водія автомобіля Мазда-6 ОСОБА_5 на червоний сигнал світлофору та прискоренням перед ДТП, оскільки дані пояснення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, суд критично ставиться до показань обвинуваченого в судовому засіданні щодо невизнання провини та наявності вини у вчиненні даного ДТП в діях водія ОСОБА_5 , який, на думку обвинуваченого ОСОБА_10 виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору, й, побачивши, що він перетинає перехрестя, мав можливість уникнути ДТП шляхом гальмування, проте, останній навпаки прискорився, в зв`язку з чим відбулась ДТП, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, й лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.
Таким чином, враховуючи, що водієм ОСОБА_10 було порушено п. 10.1 п. 16.6 ПДР України, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_10 складу та події кримінального правопорушення (злочину).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).
З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, згідно зі ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого , судом не виявлено.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує відсутність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин покарання обставину, а також бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_10 , характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, на утриманні має малолітню дитину. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), вчинене ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про призначення покарання ОСОБА_10 у вигляді обмеження волі.
Додаткове покарання ОСОБА_10 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає недоцільним застосовувати у зв`язку з тим, що обвинувачений працевлаштований та його трудова діяльність пов`язана керуванням автомобілем, разом з тим, за допомогою заробітної плати отриманої ОСОБА_10 може бути сплачено суму цивільного позову.
На думку суду, саме таке покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також буде сприяти запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

Разом з тим, як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
З матеріалів кримінального провадження, а саме - свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , вбачається, що обвинувачений ОСОБА_12 на момент вчинення злочину мав і має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовної якої не позбавлений батьківських прав, вчинив злочин, що належить до категорії невеликої тяжкості злочинів, відповідно до статті 12 КК України. Незважаючи на повне невизнання своєї провини в інкримінованому злочині, обвинувачений просив застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році» та звільнити від відбування основного та додаткового покарання.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_12 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась. Крім того, суд зазначає, що застосування до особи Закону України "Про амністію у 2016 році" є обов`язком, а не правом суду.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_12 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
При розв`язанні цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_5 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_10 на його користь моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. суд дійшов наступного.
Цивільний позивач обґрунтував цивільний позов тим, що в результаті ДТП зазнав моральне потрясіння в зв`язку з подіями 13.11.2016 року, в результаті чого, було спричинено тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , було пошкоджено автомобіль під керуванням ОСОБА_5 , неправомірними діями ОСОБА_10 завдав йому немайнових витрат, спричинив моральні страждання, які позначили негативні зміни в його житті: щоденні негативні думки та спогади, та наслідки психотравмуючої дії, переживання насторога, тривога, важкість виконання повсякденних обов`язків, нервозність, дратівливість, почуття образ, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я потерпілого.
Так, відповідно до положень ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.
Вина обвинуваченого ОСОБА_10 - цивільного відповідача, у спричиненні неправомірних дій цивільному позивачу підтверджується фактичними обставинами справи. Винні дії обвинуваченого знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з моральною шкодою, що була спричинена цивільному позивачу, тому, суд вважає, що моральна шкода в даному випадку це витрати немайнового характеру, які цивільний позивач зазнав внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних йому незаконними діями цивільного відповідача, а також негативних наслідків, які знайшли свій вираз в моральних переживаннях у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнав цивільний позивач та приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме - в розмірі 2 000 грн.
При розв`язанні цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_6 про стягнення з ПАТ «Страхової компанії «Мега-Гарант» матеріальної шкоди в сумі 7 152 грн. 16 коп., яка складається з витрат на лікування 854 грн. 16 коп., знищеного мобільного телефону «Леново А 6000», вартістю 3 298 грн., витрат на правову допомогу 5000 грн. та заподіяної моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. та стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_10 матеріальної шкоди, а саме франшизи, що становить суму 2000 грн. 00 коп. та завдану моральну шкоду в розмірі 19 000 грн. 00 коп. та стягнення на її користь з суд дійшов наступного.
Так, правилами ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом…, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ч. 5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до положень ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.
Так, враховуючи, що зазначені цивільним позивачем витрати на лікування в сумі 854,16 грн., не підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я щодо необхідності призначення даних ліків позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Крім того, при розв`язанні позовних вимог щодо відшкодування суми вартості знищеного мобільного телефону, суд враховує, що цивільним позивачем не надано підтверджуючих відомостей про наявність ушкоджень даного телефону, підтверджень причинно-наслідкового зв`язку між цими ушкодженнями та ДТП, також не надано відомостей щодо здійснення витрат на ремонт телефону чи звернення до сервісного центру, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості позову в цій частині.
Крім того, вирішуючи питання щодо стягнення суми витрат на отримання правової допомоги, суд виходить з того, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Таким чином, вказаним Законом не передбачено відшкодування витрат потерпілих на правову допомогу.
Також, враховуючи положення ст. 26-1 Закону, згідно якої Страховиком відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, зважаючи на те, що в даному випадку шкода, заподіяна здоров`ю ОСОБА_6 не підтверджена, вказана сума моральної шкоди - є необґрунтованою.
Вирішуючи позовні вимоги в частині вимог, заявлених до ОСОБА_10 , суд виходить з наступного.
Так, згідно п. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_6 не надано підтверджуючих даних щодо наявності спричиненої їй матеріальної шкоди, в зв`язку з чим позовні вимоги до ОСОБА_10 в цій частині, задоволенню не підлягають.
Крім того, цивільним позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 19000 грн. з ОСОБА_10 , обґрунтовуючи тим, що їй спричинені моральні та фізичні страждання, які позначилися негативними змінами в її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення події, переживання психологічного дискомфорту, порушення сну, емоційної напруги. Крім того, зазначила, що під час ДТП їй були заподіяні легкого ступеню тяжкості тілесні ушкодження, в зв`язку з чим вона перенесла фізичній біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, страху за своє здоров`я та життя, в подальшому, була вимушена проходити лікування. На підтвердження надала виписку з історії хвороби стаціонарного хворого, виписку з медичної карти, згідно яких, ОСОБА_6 встановлений діагноз ушиб М/Т голови, шиї, кінцівок. Крім того, в судовому засіданні пояснила що ОСОБА_10 їй відшкодовано 300 грн. Виходячи з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд вважає вимоги цивільного позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 19 000 грн. перебільшеними та, виходячи з характеру і глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнала цивільний позивач результаті ДТП, суд дійшов висновку щодо спричинення ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ст. 124 КПК України, судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз № 24/288 від 09.02.2017 року в сумі 9372 гривні 50 коп.; № 12381 від 23.12.2016 року в сумі 7282 гривні 00 коп., № 12389/12390/4475/5559 від 14.04.2017 року в сумі 9159 гривень 00 коп., згідно довідок експертної установи підлягають стягненню з ОСОБА_12 на користь держави.
Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2016 року на автомобіль ВАЗ -21112 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 скасований ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року, автомобіль переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2016 року на автомобіль «MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 скасований ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року, автомобіль переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Долю речових доказів, вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_10 не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді ДВОХ років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_10 звільнити від відбування основного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_10 матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_10 на його користь моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз № 24/288 від 09.02.2017 року в сумі 9372 (дев`ять тисяч триста сімдесят дві) гривні 50 коп.; № 12381 від 23.12.2016 року в сумі 7282 (сім тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 00 коп., № 12389/12390/4475/5559 від 14.04.2017 року в сумі 9159 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) гривень 00 коп.
Речові докази: автомобіль «ВАЗ -21112» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання, відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року ОСОБА_10 вважати повернутим останньому;
-автомобіль «MAZDA-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що переданий на відповідальне зберігання, відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року ОСОБА_5 вважати повернутим останньому;
-відеофайли «13 11 16 авария парковка. mp4», «13 11 16 авария парковка 1. mp.4» які знаходяться на USB флеш-накопичувачі TRANSCEND, 16Gb що знаходяться в кримінальному провадженні № 641/2909/17, зберігати в кримінальному провадженні, протягом всього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1