КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 03 квітня 2019 року, з використанням відеоконференцзв`язку з Київським СІЗО, де перебуває підозрюваний ОСОБА_5 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого з ОВС слідчого управління ГУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , та застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 03 травня 2019 року, із одночасним визначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 576 300 грн.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя зазначив про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та існування ризиків того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, слідчий суддя також врахував тяжкість покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків та майновий стан підозрюваного.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Зокрема, автор апеляційної скарги звертає увагу, що підозра ОСОБА_5 не обґрунтовується жодними документами негласних слідчих розшукових дій, які проводились перед затриманням підозрюваного, який стверджує, що не вимагав та не приймав від ОСОБА_9 ніякої неправомірної вигоди, зокрема грошових коштів у сумі 9900 гривень, які були виявлені та вилучені під час обшуку у його службовому автомобілі. До того ж, ОСОБА_9 , за поясненнями підозрюваного під час зупинення його транспортного засобу, не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також не виявляв його ознак, що підтверджується даними пристрою «Драгер», яким був освідуваний ОСОБА_9 одразу після затримання ОСОБА_5 .

Крім того, слідчий та прокурор не надали суду аналізу особи затриманого, належним чином підтверджених доказів існування будь-яких ризиків, які б могли бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та будь-яких доказів, зокрема достатніх для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним ризикам передбаченим статтею 177 КПК України. Також на переконання захисника відсутні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином судом не наведено та не надано їм об`єктивної оцінки.

Зазначає автор апеляційної скарги і про те, що розмір застави визначений слідчим суддею, з огляду на особу підозрюваного, його майновий стан та єдине джерело доходів - фіксованої заробітної платні держслужбовця, є завідомо непомірним для нього. Більш того, при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя взагалі не з`ясував жодного доказу майнового стану підозрюваного та жодної можливості використати його, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України.

З огляду на викладене, на переконання захисника запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби з огляду на особу підозрюваного, поза сумнівом, у повному обсязі може гарантувати належне виконання процесуальних обов`язків та належної поведінки підозрюваним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити запобіжний захід, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 05 березня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000869, зокрема, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

05 березня 2019 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у тому, що він будучи службовою особою, одержав неправомірну вигоду, за дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

06 березня 2019 року слідчий з ОВС слідчого управління ГУ СБ України ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року вказане клопотання слідчого було задоволено, застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 03 травня 2019 року, із одночасним визначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 576 300 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість та суспільна небезпечність кримінального правопорушення, покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу підозрюваного, в їх сукупності.
Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати ймовірним причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
За таких умов, всупереч доводам апеляційної скарги, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язує його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні слідчим, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, для запобігання зазначеним ризикам.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, і що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді домашнього арешту.

Дані, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, і які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, матеріали судового провадження не містять.

Судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Разом з тим, прийнявши обґрунтоване рішення про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя залишив поза увагою вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, яка передбачає, що слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, який не може бути завідомо непомірним для підозрюваного, на що правильно звертається увага в апеляційній скарзі захисника.

Так, враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, перший з яких в клопотанні та в судовому засіданні в суді першої інстанції не досліджувався, що підтвердив і прокурор в суді апеляційної інстанції, інші дані про особу підозрюваного у їх сукупності, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що, визначена судом першої інстанції застава у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 576 300 грн., є завідомо непомірною для підозрюваного ОСОБА_5 . При цьому, слідчим суддею не зазначено, чому застава у визначених для особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та не надано оцінки з приводу помірності визначеного суддею розміру застави.

З огляду на викладене, та те, що як пояснив прокурор у судовому засіданні при направленні до суду клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, майновий стан останнього не перевірявся, колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні можливо застосувати заставу, як альтернативний запобіжний захід, встановлену п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з метою гарантування виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом України.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника підозрюваного необхідно задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання органу досудового розслідування, застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 03 травня 2019 року та визначити йому розмір застави у розмірі, який встановлений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 153 680 грн., вважаючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, ОСОБА_5 , вирішить виконувати покладені на нього обов`язки, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, через побоювання втратити цю заставу, і підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_5 .

При цьому колегія суддів враховує обставини, встановлені ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання переховуватися.

Керуючись ст.ст. 176 178, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого з ОВС слідчого управління ГУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , та застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 03 травня 2019 року, із одночасним визначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 576 300 грн., скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого з ОВС слідчого управління ГУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі строком на 60 (шістдесят) днів, до 03 травня 2019 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, що становить 153 680 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКСУ в місті Києві, код ЄДРПОУ ДКСУ 37993783, МФО 820172, реєстраційний рахунок 2186).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- не відлучатися з міста Ірпінь Київської області без дозволу слідчого, прокурора та суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Визначити 2-х місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному положення ст. 182 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого групи слідчих у даному кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/2003/2019 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1