№1кп/755/332/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, кожного окремо,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

У судовому засіданні прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину і, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення, знаходячись на волі, останні з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть навмисно ухилятися від слідства та суду, можуть незаконно впливати на потерпілого, свідків, перебуваючи на волі, можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше неодноразово судимі.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечив щодо тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки прокурор не може забезпечити у судове засідання свідків, які не з`являються. Зокрема, ризики прокурором не обґрунтовані та не наведені нові, а тому, підстав для продовження строків тримання під вартою ОСОБА_4 , немає.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 заперечила, клопотала про зміну останньому запобіжного заходу на домашній арешт. Крім того, зазначила, що ОСОБА_3 є соціально адаптованим членом суспільства, має маленьку дитину, якій він не може сплачувати аліменти, оскільки знаходиться під вартою. Зокрема, пояснила, що є договір оренди квартири, де ОСОБА_3 може мешкати та перебувати під час домашнього арешту. Також, надавала документи з попереднього місця роботи її підзахисного, де він зарекомендував себе як працьовита людина і може знаходитися під домашнім арештом. Зокрема, зазначила, що потерпілий після його допиту у суді зазначив, що не хотів би позбавлення волі для її підзахисного, тобто, на думку захисника, потерпілий милосердно ставиться до ОСОБА_3 та ризики, про які зазначає прокурор, є мінімальними і тому, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника та також заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Зазначив, що він має міцні соціальні зв`язки, які підтверджуються тим, що він працював у ФОП « ОСОБА_9 », має гарну характеристику, має на утриманні малолітню дитину і тому, ризики, про які раніше зазначав прокурор, легко спростовуються. Крім того, зазначив, що надавалися суду документи про оренду житла, які підтверджують можливість проживати у м. Києві, тобто, вважає, що його тримання під вартою, є недоцільним, хоча він і не визнає вину у пред`явленому кримінальному правопорушенні, оскільки є невинуватим та не має наміру впливати на потерпілого, свідків, ніколи не переховувався та не знищував речі і готовий доводити свою невинуватість.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.

Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені судом при обранні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу та його продовженні, суд вважає, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики не зменшилися та існують на даний час, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченим, відсутні.

Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, крім того, останні, знаючи про можливу міру покарання, можуть переховуватись від суду, оскільки раніше судимі та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, можуть ухилятися від суду, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також дає підстави для збереження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання останнім під вартою.

Зокрема, на даний час, докази, передбачені ст. 84 КПК України, у цей період, у повному обсязі не досліджені, тому з урахуванням наведених даних, суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України є дійсними.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 199, 331, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком не більше двох місяців - до 01 червня 2019 року включно.

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком не більше двох місяців - до 01 червня 2019 року включно.

Визначити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному окремо, заставу у межах 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153 680 гривень, яка може бути внесена як самими обвинуваченими, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинувачених, на кожного окремо, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченим, кожному окремо, що у разі порушення ними обов`язків, покладених на них у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: