ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7512/16-к Номер провадження 11-кп/814/424/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001573 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , яка брала участь у даному провадженні, на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 5 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, судимий, останній раз:

12 грудня 2014 року Ленінським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.311, ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ст.75 КК України на 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.311 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, засуджений на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 12 грудня 2014 року та остаточно засуджений на 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 4751 грн. 78 коп.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 9 червня 2016 року, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України, повторно, без мети збуту, незаконно зберігав у своєму автомобілі «Nissan Almera», днз НОМЕР_1 , який знаходився по провулку Першотравневому, 8/1, в м. Полтава, психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін загальною масою 0,4687 г, а також за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , - таку ж психотропну речовину загальною масою 0,1645 г та особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою в перерахунку на суху речовину 0,532 г.
Крім того, ОСОБА_8 в цій же квартирі незаконно, повторно, зберігав прекурсор, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлено заходи контролю - псевдоефедрин загальною масою 18,71 г, з метою використання для виготовлення психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетаміну.
9 червня 2016 рок ОСОБА_8 без передбаченого законом дозволу, за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , зберігав вогнепальну зброю, перероблену зі стартового пістолету «Ekol Major» № НОМЕР_2 , калібру 9 мм.
25 липня 2016 року ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України, за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , повторно, без мети збуту, незаконно зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 11,18 г.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок місцевого суду, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому зазначає, що ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку житла та автомобіля обвинуваченого, в порушення ч.2 ст.235 КПК України, не містять даних про строк їх дії.

Стверджує про невідповідність адреси помешкання ОСОБА_8 , де проведено обшук, з адресою, зазначеною в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді від 25 липня 2016 року.

Вважає недопустимими докази, які були отримані під час обшуків, оскільки їх проводив не той слідчий, який зазначений судових рішеннях про надання дозволу на обшук.

Крім того, стверджує, що обшуки житла та автомобіля обвинуваченого проведені оперуповноваженим Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_10 без відповідного доручення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.309, ч.2 ст.311, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 7 років позбавлення волі

При цьому зазначає про відсутність підстав для виключення з обвинувачення ОСОБА_8 придбання наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та вогнепальної зброї, оскільки за змістом об`єктивної сторони злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 та ч.2 ст.311 КК України, воно передує зберіганню відповідних предметів.

Стверджує про необхідність при призначенні покарання врахувати тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочини під час іспитового строку, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження, думку прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.
Фактичні обставини виявлення та вилучення під час обшуків автомобіля та житла обвинуваченого встановленої судом першої інстанції відповідної кількості психотропної речовини, особливо небезпечного наркотичного засобу та прекурсору, а також вогнепальної зброї ніким із учасників провадження не оспорюється.
Доводи захисника про недопустимість доказів, отриманих внаслідок цих обшуків, є непереконливими.
Як вбачається з матеріалів провадження, обшуки проведені у відповідності до вимог ст.ст. 234-236 КПК України, на підставі ухвал слідчого судді, якими було надано дозволи на їх проведення в помешканні та автомобілі ОСОБА_8 з метою виявлення та вилучення, зокрема, заборонених для обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, пристроїв для їх виготовлення, а також складових частин для їх вживання.
Відсутність у цих судових рішеннях вказівки про строк їх дії в даному випадку не є істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, що тягне за собою визнання доказів, отриманих внаслідок проведених обшуків, недопустимими, оскільки слідчі дії проводилися в межах одного місяця з дня постановлення вказаних ухвал, як того вимагають приписи п.1 ч.2 ст.235 КПК України.
Твердження захисника про недопустимість доказів, оскільки обшуки житла та автомобіля обвинуваченого проведені 9 червня 2016 року не слідчим ОСОБА_11 , якому надано дозвіл на проведення обшуку слідчим суддею, а іншим слідчим, суперечать вимогам закону.
Відповідно до ч.1 ст.236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором.
Як вбачається з матеріалів провадження, дійсно слідчий суддя надав дозвіл на обшук слідчому ОСОБА_11 .

Проте, після ухвалення слідчим суддею цього рішення, керівник органу досудового розслідування призначив іншого слідчого, а саме ОСОБА_12 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_13 ), яка прийняла до свого провадження кримінальне провадження, про що внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
За таких обставин слідча ОСОБА_12 9 червня 2016 року правомірно провела обшуки автомобіля та помешкання обвинуваченого, дотримавшись при цьому вимог ст.236 КПК України, про що нею складені відповідні протоколи з додатками відеозапису обшуку, відповідно до приписів ст.104, ст.105 цього Кодексу.
25 липня 2016 року обшук помешкання обвинуваченого проводив слідчий ОСОБА_14 , який також здійснював досудове розслідування кримінального провадження.
Наведене спростовує доводи захисника, що обшуки житла та автомобіля обвинуваченого проведені оперуповноваженим ОСОБА_10 .
Твердження адвоката про невідповідність адреси помешкання ОСОБА_8 , де проведено обшук, з адресою, зазначеною в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді є необґрунтованими.
Як правильно встановив місцевий суд, та ніким із учасників провадження не оспорюється, що обвинувачений проживав за адресою АДРЕСА_2 , і саме за цією адресою був проведений обшук на підставі ухвали слідчого судді, що відображено у відповідних протоколах.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.309, ч.2 ст.311 та ч.1 ст.263 КК України та належним чином мотивував своє рішення.
Призначене покарання відповідає вимогам ст.65, ст.50, ст.70 та ст.71 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.
Тому підстав для посилення покарання обвинуваченому, про що просив прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність також не ґрунтуються на вимогах Закону.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку викладається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
За змістом роз`яснень, які містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» № 4 від 26 квітня 2002 року, незаконним придбанням наркотичних засобів необхідно вважати їх купівлю, обмін та інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого. Під незаконним придбанням розуміється також збирання залишків нарковмісних рослин на поживних земельних площах після зняття з них охорони, на земельних ділянках громадян, а також збирання таких дикорослих рослин чи їх частин на пустирях.
В п.12 постанови «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами»№3 від 26.04.2002, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що незаконним придбанням вогнепальної зброї слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.
Матеріали кримінального провадження не містять ні вказівки, ні будь-яких доказів на підтвердження того, яким чином придбав ОСОБА_8 наркотичні засоби, психотропну речовину, прекурсори, та вогнепальну зброю. Не зазначає про наявність таких доказів і прокурор в апеляційній скарзі.
Тому місцевий суд обґрунтовано виключив з обвинувачення ОСОБА_8 вказівку про придбання ним вказаних заборонених або обмежених в обігу предметів.
Отже, апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 5 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги його захисника ОСОБА_7 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , - без задоволення.

В зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання рахувати з 7 лютого 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4