УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2019 року
м. Київ

справа № 758/5889/17
провадження № 51-1934 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого на вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Обставини справи

1. Подільський районний суд м. Києва вироком від 22 червня 2018 року визнав
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
винуватим у придбанні, носінні, зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, засудив за частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК) і призначив йому покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільнив його на підставі статті 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

2. Київський апеляційний суд ухвалою від 28 січня 2019 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Доводи касаційної скарги

3. В касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 і закрити кримінальне провадження. Єдиним доводом його касаційної скарги є те, що відсутність спеціального «закону», який регулює правовий режим права власності на зброю, виключає наявність у діянні засудженого об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК.
Оцінка суду

4. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
5. Обґрунтовуючи відсутність «закону», захисник посилається на положення статті 92 Конституції України та статті 178 Цивільного кодексу України відповідно до яких, об`єкти, вилучені з цивільного обороту, мають бути прямо встановлені у законі, а види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом, також встановлюються законом. Він стверджує, що диспозиція частини першої статті 263 КК не відповідає вимозі якості закону, оскільки є бланкетною, тобто відсилає за своїм змістом до інших законів, через відсутність яких зміст диспозиції цього положення неможливо визначити. Оскільки такого закону немає, то право власності на зброю не обмежене законом, і, відповідно, на думку захисника, особа не може бути притягнена до кримінальної відповідальності за діяння, передбачені частиною першою статті 263 КК.
6. Колегія суддів не може погодитись з такими доводами касаційної скарги.
7. Як уже зазначав Суд у постанові від 4 грудня 2018 року у справі № 161/3885/16?к (провадження № 51-967км18)[1], склад злочину, передбачений частиною першою статті 263 КК є формальним, її диспозицію не можна вважати бланкетною, оскільки вона не посилається до інших законів чи нормативних актів у визначенні заборонених діянь, а визначає їх у своєму тексті.
8. Відповідно до положень цієї норми права забороняються носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв. Власне ця заборона і є диспозицією частини першої статті 263 КК, яка супроводжується визначеними в цьому ж положенні санкціями.
9. Відсилка до іншого «закону» міститься не в диспозиції цієї норми, а у формулюванні умови, яка визначає, коли її диспозиція може бути застосована: «без передбаченого законом дозволу». Якщо «дозвіл» відсутній умова виконана, і діє загальна заборона, визначена в диспозиції частини першої статті 263 КК. Навпаки, наявність відповідного дозволу свідчить про відсутність передбаченої законом умови, за якої диспозиція цього положення може бути застосована.

10. Хоча в частині умови застосування диспозиції частина перша статті 263 КК дійсно відсилає за своїм змістом до інших законів, вимагаючи, щоб дозвіл, який виключає кримінальну відповідальність за дії зі зброєю, був передбачений законом, однак в цій справі Суду немає необхідності вирішувати питання, чи є той чи інший нормативний акт «законом» у значенні статті 263 КК, оскільки, як свідчать судові рішення, додані до скарги, засуджений не мав будь-якого дозволу на такі дії.
11. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого на вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/78628039