Ухвала
Іменем України
01березня 2019 року

м. Київ
провадження № 51-938ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 навирок Лисичанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2018 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 22листопада 2018 року у кримінальному провадженнівідносно ОСОБА_5 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

ВирокомЛисичанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Якутська Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , ранішенеодноразово судимого, останнього разу за вирокомЛисичанськогоміського суду Луганської області від 30травня 2016 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, звільненого 24 січня 2018 року за відбуттям строку покарання,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 22листопада 2018 року апеляційну скаргузахисниказалишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 17березня 2018 року повторно, таємно, шляхом проникнення до будинку АДРЕСА_1 викрав металеві вироби, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 шкоду на суму 508,40 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення та звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Захисник зазначає, що призначаючи покарання суди недостатньо врахували характер вчиненого злочину, шкода від якого є незначною, та усіх даних про особу засудженого, який одружений, має неповнолітню дитину, повністю відшкодував завдану шкоду, примирився з потерпілою, працює.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі захисникне оскаржує висновків суду в частині доведеності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій.
Захисник не погоджується з висновком суду про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.
На думку колегії суддів ці доводи захисника є безпідставними.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначенняпокарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається такепокарання,яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для виборупокаранняз огляду мети та засад його призначення.
Термін «явно несправедливепокарання`означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміромпокараннята тим видом і розміромпокарання,яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенніпокарання.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
ОСОБА_8 покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи,дані про особу винного,який вину визнав, щиро розкаявся, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину,на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, примирився з потерпілою, що дало суду підстави призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
У той же час суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став і знову через короткий проміжок часу(1,5 місяця) вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість його особи, схильність до вчинення злочинів.
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування ним призначеного покарання.
Суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту, які є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі, та дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Судом обґрунтовано зазначено, що наведені дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про працевлаштування ОСОБА_5 та відшкодування ним завданої потерпілій шкоди не є достатніми підставами для застосування до нього положень ст. 75 КК України з огляду на усі дані про особу засудженого в сукупності.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисниканемає.
З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2018 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 22листопада 2018 року у кримінальному провадженнівідносно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3