ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/352/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.119 КК України
УХВАЛА
Іменем України

05 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої на вирок Московського районного суду м. Харкова від 13.09.2018р. відносно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Новоолексіївка, Генічеського району, Херсонської області, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, працюючий, раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений зач.1 ст.119 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3(три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та розв`язаний заявлений цивільний позов потерпілої.
Згідно вироку, 11.08.2017р., о 02год., ОСОБА_9 знаходився біля буд.138«А» по пр-ту Тракторобудівників у м. Харкові в компанії своїх друзів ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 ..

В цей час між ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , з одного боку, та раніше незнайомим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з іншого боку, виник словесний конфлікт з приводу взаємних образ один одного, що згодою переріс в бійку між останніми.

Так, ОСОБА_9 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , діючи з необережності, у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_13 , хоча повинен був та міг передбачити настання зазначених наслідків, діючи умисно, усвідомлюючи, що ОСОБА_13 , через стан алкогольного сп`яніння не в повному обсязі здатен контролювати свої дії, зі значною силою наніс останньому один удар правою верхньою частиною стопи в ліву частину обличчя, від якого відбулося падіння ОСОБА_13 на асфальт, із наданням тілу прискорення та послідуючий удар о покриття потиличною частиною голови.

В результаті нанесеного удару та послідуючого падіння потерпілого ОСОБА_13 з ударом потиличної частини голови об асфальт, останньому була завдана важка черепно-мозкова травма у вигляді синця лобовій області справа, садна на потиличній та лобовій області, та на обличчі в області кута рота справа і на нижній губі, крововилива в м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні в чоло-скронево-тім`яній області справа та в потиличній області, лінійного перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа у зоні задньої черепної ямки праворуч, крововиливів під оболонки (субдурально, субарахноїдально) головного мозку, із забієм обох лобових ділянок головного мозку; закритий перелом 3-7 ребер по додатковій лінії справа з крововиливом у міжреберні проміжки в області переломів, без ушкодження плеври і зсуву; садна та синці кінцівок.

Згідно з п.4.8. травма голови має ознаки тяжких тілесних ушкоджень відповідно до п.2.1.3. «б, в, г» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Згідно з п 4.8. закритий перелом 3-7 ребер по лопатковій лінії справа має ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості відповідно до п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Згідно з п 4.8. різана рана правої гомілки у нижній третині мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`ю відповідно до п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Згідно з п.4.8. садна та синці кінцівок (як у сукупності так і окремо) мають ознаки легких тілесних ушкоджень відповідно до п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

11.08.2017 ОСОБА_13 бригадою екстреної швидкої медичної допомоги доставлено до ХМКЛШНМД ім. проф. О.І.Мещанінова.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 12.20 годині, не приходячи до тями ОСОБА_13 , знаходячись в стаціонарі ХМКЛШНМД ім. проф. О. І.Мещанінова, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер.

Причиною смерті гр. ОСОБА_13 явилася - важка черепно-мозкова травма з внутрішньочерепними крововиливами, забоєм головного мозку та переломом кісток черепу, що ускладнилася у своїй течії набряком-набряканням-дислокацією ствола головного мозку. Травма голови, наявна у ОСОБА_13 , могла утворитися внаслідок надання тілу прискорення, з попереднім падінню удару або поштовху, можливо удару кулаками рук чи взутою ногою, з подальшим падінням його і ударом об тупі тверді предмети потиличною частиною голови.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначено покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідність, а саме ст.75 КК України, що потягло за собою неправильне звільнення від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити - 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

Аналогічну за змістом апеляцію подала потерпіла, яка зазначає, що вважає каяття обвинуваченого не щирим оскільки він обманюючи її не компенсує завдану моральну шкоду. Але цей апелянт вважає справедливим покарання 5 років обмеження волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та потерпілої, які підтримали свої апеляційні скарги, обвинуваченого та захисника, які просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляції слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.104-107), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Так як, судом встановлено, що ОСОБА_9 вчинив вбивство через необережність то суд першої інстанції вірно кваліфікував ці його дії за ч.1 ст.119 КК України.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував: ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, що відноситься до категорії середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, з багатодітної сім`ї, за місцем навчання в Харківському національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «ХАІ», за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно, має постійне місце мешкання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди, а також публічне вибачення перед потерпілою, за відсутністю обставин, які б обтяжували покарання.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що призначений розмір покарання, виходячи з положення ст.414 КПК України, неможна вважати явно несправедливим через м`якість, а тому слід визнати справедливим.

З урахуванням раніше викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливо без ізоляції від суспільства, а тому, призначаючи йому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією статті, за якою він засуджується, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України з застосуванням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Такий підхід при призначенні покарання, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, колегія суддів находить таким, що в цілому відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», який рекомендує призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Так, обставини справи свідчать, що ОСОБА_9 хоча і засуджений за вчинення вбивства, але вчиненого через необережність, а цей злочин згідно ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості.

Апеляційні доводи потерпілої проте, що обвинувачений не намагався відшкодовувати завдану їй моральну шкоду, колегія суддів розцінює надумані оскільки як пояснила сама потерпіла в суді апеляційної інстанції вона регулярно отримує кошти але вважає їх незначними. Проте сторона захисту пояснила, що обвинувачений сплачує майже половину свого заробітку і при цьому вимушений допомагати ще й своїй матері оскільки його родина є багатодітною.
Отже з урахуванням вищевказаної поведінки обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість застосування судом першої інстанції положення ст.75 КК України до ОСОБА_9 .

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, приймаючи до уваги, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів, колегія суддів вважає, що висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства є вірними і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 13.09.2018р. відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді