Справа № 161/4962/18 Провадження №11-кп/802/107/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000062, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Розваж, Острозького району, Рівненської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, з базовою загальною освітою, неодружений, раніше судимий:

- вироком Острозького районного суду Рівненської області від 12 березня 2008 року за ч.2 ст.186, ч.3 186, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Згідно постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 квітня 2010 року звільнений від покарання 05 травня 2010 року умовно-достроково. Невідбутий строк 1 рік 5 місяців 17 днів;

- вироком Острозького районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2010 року за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 15 червня 2015 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

- вироком Острозького районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року за ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Звільнений ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 28 листопада 2017 року від відбування призначеного покарання на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на 4 місяці 19 днів.

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 24 лютого 2016 року у виді 4 місяців позбавлення волі, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді 8 років 4 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з 11 січня 2018 року, тобто з моменту фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05 січня 2018 року близько 21.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в залі житлового будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_9 , який виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність та небезпечність своїх дій, умисно наніс останньому два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя, а в подальшому, взяв потерпілого за руку та всупереч його волі завів до спальної кімнати, де продовжив свої протиправні дії, умисно нанісши ще два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя, внаслідок чого останній впав на підлогу, після чого завдав йому не менше шести ударів ногами в ділянку лівої та правої частини тулуба, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, забою м`яких тканин волосистої частини голови множинних зламів ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях травматичного розриву в басейні верхньої мезентеріальної артерії з масивною внутрішньочеревною кровотечею. Згідно висновку судово-медичної експертизи №10 від 16 березня 2018 року тілесні ушкодження у вигляді травматичного розриву в басейні верхньої мезентеріальної артерії з масивною внутрішньочеревною кровотечею, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, які в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. Також не погоджується із вироком суду в частині стягнення з ОСОБА_7 в дохід держави витрат за проведення експертиз. У зв`язку із цим, просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити та ухвати новий вирок, яким призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі, а у стягненні витрат на залучення експертів, відмовити.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо подану апеляційну скаргу підтримали, прокурора, яка відносно її задоволення заперечила, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах та ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із змісту мотивувальної частини вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, передбачене відповідною санкцією статті, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про його особу.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, оскільки обвинувачений не в повному обсязі погоджувався з фактичними обставинами вчинення злочину, викладеними в обвинувальному акті, а також обставини, що обтяжують покарання: вчинення злочину щодо особи похилого віку, у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, а також дані про особу винного, який, будучи особою молодого віку, суспільно-корисною працею не займається, за місцем постійного проживання та відбування покарання характеризується виключно задовільно, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності, судимість за вчинення яких, у встановленому законом не знята та не погашена, в період умовно-дострокового звільнення вчинив новий умисний тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи, що спричинило тяжкі та незворотні наслідки - смерть особи, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, стійку направленість на їх вчинення та небажання стати на шлях виправлення.

Врахувавши усі обставини кримінального провадження, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник, суд обрав обвинуваченому ОСОБА_7 вид покарання у межах санкції частини статті, за якою його засуджено, у розмірі, який є наближеним до мінімального, а остаточне на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком, навівши відповідні мотиви такого рішення.

І таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, а тому підстави для задоволення поданої захисником апеляційної скарги, відсутні.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про незаконність вироку суду в частині стягнення судових витрат на залучення експертів, оскільки відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, що і було правильно зроблено судом.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: