КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/563/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 засудженого за ч. 2 ст. 185 КК України
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.05.2000р. Залізничним районним судом м.Києва за ст. 94 КК України (1960р.) до 12-ти років позбавлення волі;

- 09.04.2012р. Дніпровським районним судом м. Києва за ст.186 ч.2 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі (перекваліфіковано ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2012 на ч. 2 ст. 185 КК України та змінено покарання на 4 роки позбавлення волі);
- 25.11.2016р. Деснянським районним судом м. Києва за ст.185 ч. 2 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р.
Під час судового розгляду клопотання було встановлено, що засуджений ОСОБА_9 має дві не зняті та не погашені судимості, а саме: за вчинення умисного особливо тяжкого злочину за вироком Залізничного районного суду м. Києва від 11.05.2000р. за ст.94 КК України (1960р.) та умисного тяжкого злочину за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.04.2012р. за ст.186 ч.2 КК України, з огляду на що він не підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2016 р., яким він засуджений за ст.185 ч.2 КК України на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року скасувати та застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р., а саме амністувати ОСОБА_9 від покарання, призначеного за ст. 185 ч. 2, ст. 75 КК України від 25.11.2016 у виді 3 років позбавлення волі з відстрочкою на 3 роки, у зв`язку з тим, що він не був засудженим двічі за тяжкою та особливо тяжкою статтями, оскільки вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02.04.2012 року, яким він був засуджений до 5 років 6 місяців позбавлення волі, змінений Апеляційним судом м. Києва, а його дії перекваліфіковані ст. 186 ч. 2 КК України на ст. 185 ч. 2 КК України, та остаточно його засуджено до 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який проти неї заперечив, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали та залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів клопотання вбачається, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення засуджений ОСОБА_9 присутнім не був, а копію ухвали від 24.05.2018 отримав 07.06.2018, про що свідчить його розписка в матеріалах справи (а.с. 26), з огляду на що строк апеляційного оскарження підлягає поновленню, як такий, що пропущено з поважних причин.

Висновок, викладений в ухвалі Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року, про неможливість застосування відносно ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2016» відповідає фактичним обставинам провадження та ґрунтується на вимогах закону.
Так, вироком Залізничного районного суду м. Києва від 11.05.2000 ОСОБА_8 засуджено за ст. 94 КК України (в редакції 1960 р.) на 12 років позбавлення волі.

Після цього, ОСОБА_10 , маючи не зняту та не погашену судимість в установленому законом порядку, вчинив нові злочини, за які засуджений вироками Дніпровського районного суду м. Києва від 09.04.2012 та Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2016.
Злочин, передбачений ст. 94 КК України (1960), за вчинення якого ОСОБА_9 засуджений вироком від 11.05.2000, відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, а злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення яких він в подальшому двічі засуджувався 09.04.2012 та 25.11.2016, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» під звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:

а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми;

б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом;

в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту");

е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;

є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Посилання ОСОБА_9 , як на підставу для звільнення від подальшого відбування покарання, на наявність у нього тяжкого захворювання гепатиту C, не може бути взято до уваги, оскільки таке захворювання не відноситься до переліку тяжких захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарань (Додаток 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі (пункт 1 розділу VI, затвердженого Наказом МЮ України та МОЗ України від 15.08.2014 за № 1348/5/572).

Отже, ОСОБА_9 не є суб`єктом, до якого застосовується амністія.

ОСОБА_9 інших підстав звільнення за амністією в апеляційній скарзі не вказав, а тому, враховуючи викладене, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року, як законна та обґрунтована має бути залишена без зміни, а апеляційна скарга засудженого ОСОБА_9 щодо її скасування без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_11 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: _______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4