У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2018 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Полтаві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Кременчук Полтавської області, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, працюючого на посаді інспектора роти № 3 БПП у м. Кременчук УП в Полтавській області ДПП НП України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 365, ч.2 ст. 187 КК України, по матеріалам досудового розслідування № 0000017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням, яке мотивує наступним.

Слідчими слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2018 року за № 0000017 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст.365, ч.2 ст.187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 187 КК України, за наступних обставин. Наказом № 603 о/с від 19.06.2018 ОСОБА_6 призначено на посаду інспектора роти № 3 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Національної поліції України.

Перебуваючи на займаній посаді, ОСОБА_6 зобов`язаний дотримуватися вимог діючого законодавства, а саме: відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з статтею 2 вказаного Закону завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, стаття 6 Закону.

До основних повноважень поліції, відповідно до статті 23 Закону, належить здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень; виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, та заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень; вжиття заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; доставка у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.

Таким чином, перебуваючи на займаній посаді, ОСОБА_6 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу та вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

27.12.2018 року у період часу з 01.00 до 03.00 години, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , проходив повз перехрестя вулиць Першотравневої та Небесної Сотні в м. Кременчук Полтавської області. В цей час, між ОСОБА_11 та поліцейським 2-го взводу тактико-оперативного реагування БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Національної поліції України ОСОБА_13 , а також поліцейським 2-го взводу тактико-оперативного реагування БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Національної поліції України ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник конфлікт. Під час вказаного конфлікту в працівників поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_10 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. Реалізуючи зазначений злочинний умисел, співробітники поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_10 спільно наносили ОСОБА_11 удари руками та ногами в область голови та тулуба.

Продовжуючи свою злочинну діяльність 27.12.2018 року у період часу з 01.00 до 03.00 години, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, до місця, в якому перебували ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , на службовому транспортному засобі «Toyota Prius», д.н.з НОМЕР_1 , борт.№ НОМЕР_2 , прибули інспектор роти № 3 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Національної поліції України ОСОБА_8 , а також інспектор роти № 3 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Національної поліції України ОСОБА_6 , які є колегами ОСОБА_13 та ОСОБА_10 по службі. При цьому, побачивши протиправні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у відношенні ОСОБА_11 , працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_6 жодних заходів щодо їх припинення не вчинили. При цьому, у вказаний проміжок часу в ОСОБА_8 та ОСОБА_6 також виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи вказаний умисел, співробітники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , діючи спільно з іншими співробітниками поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , також почали заподіювати

ОСОБА_11 удари руками та ногами в область голови та тулуба. ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , із застосуванням фізичної сили, посадили

ОСОБА_11 до службового транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з НОМЕР_1 , борт.№ НОМЕР_2 . При цьому, ОСОБА_10 , до транспортного засобу не сів. Після цього, ОСОБА_11 повезли за межі м. Кременчук, в напрямку с. Чечелево Кременчуцького району Полтавської області. При цьому, ОСОБА_13 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні, продовжував заподіювати руками тілесні ушкодження ОСОБА_11 в область голови та тулуба. При цьому, у вказаний період часу, у ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований за заволодіння майном ОСОБА_11 . Реалізуючи спільний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_11 , співробітник поліції ОСОБА_8 , який перебував на передньому пасажирському сидінні вказаного транспортного засобу, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_11 , заволодів належним останньому майном, а саме: наручним годинником, металевим браслетом із зображенням кувалди, мобільним телефоном марки Huawei P-8, а також гаманцем, в якому знаходилися грошові кошти у сумі 1000 Євро та 800 гривень.

ОСОБА_6 , який перебував за кермом, зупинив службовий транспортний засіб «Toyota Prius», д.н.з НОМЕР_1 , борт.№ НОМЕР_2 , на виїзді з м. Кременчук, у напрямку с.Чечелево Кременчуцького району, після чого співробітники поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 висадили з автомобіля ОСОБА_11 та прослідували далі, розподіливши майно ОСОБА_11 порівну між собою та розпорядившись ним на власний розсуд.

29.12.2018 року о 02 годин 07 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 , за підозрою у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 365 КК України, в порядку ст.208 КПК України затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.12.2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.2 ст.187 КК України.

На підставі наведеного, посилаючись на наявність ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий просить обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні слідчий та прокурори підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання. Вказав, що він не наносив тілесні ушкодження особі, не чіпав його речей. Просив обрати відносно нього домашній арешт, або інший більш м`який запобіжний захід.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що немає доказів нанесення підозрюваним тілесних ушкоджень, заволодіння речами потерпілого; немає розмежування ролей. До підозрюваного можливо обрати домашній арешт або мінімальну заставу. Зазначив, що підозрюваного 29.12.2018 року незаконно затримали, бо немає безпосередності затримання.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

У справі Феррарі-Браво проти Італії Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

У справі Мюррей проти Сполученого Королівства суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 29.12.2018 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

29.12.2018 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч.2 ст. 187 КК України.

В матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою. При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, в судовому засіданні сторонами кримінального провадження надані докази, які на думку слідчого судді свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч.2 ст. 187 КК України, санкцією яких передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами а саме: заявою потерпілого ОСОБА_11 ; показаннями потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події від 27.12.2018 року; протоколом допиту свідків ОСОБА_14 , неповнолітнього ОСОБА_15 ; долученим до матеріалів провадження відеозаписом з камер зовнішнього спостереження; речовими доказами, долученими до кримінального провадження; протоколами обшуків та вилученими у ході їх проведення предметами та документами;

- наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.

Суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та необхідність застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Щодо доводів захисника про незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_6 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках, зокрема, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Як вбачається з даних протоколу затримання особи від 29.12.2018 року, ОСОБА_6 був затриманий 29.12.2018 року о 02 год 07 хв.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави у встановленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Згідно до ч. 4 ст. 206 КПК України якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 206 КПК України незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобовязаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.
Згідно до ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.
Таким чином, норма ст. 206 КПК України, крім іншого, покликана врегулювати питання незаконного тримання особи під вартою та її звільнення з-під варти за доведеності такого тримання.
Слідчий суддя враховує доводи сторони захисту щодо безпосередності затримання, проте фактично ця невідповідність ніяким чином не вплинула на саму процедуру затримання, орган досудового розслідування своєчасно звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу.
З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для визнання затримання підозрюваного незаконним.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи зазначене та передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України обставини, а також те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину з застосуванням насильства, слідчий суддя не визначає розмір застави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 182-183, 193-194,196-197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку тримання під вартою, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, строком на 60 днів, який обчислювати з 02 год. 07 хв. 29 грудня 2018 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 26.02.2019 року, 02 год. 07 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1