Справа№ 640/9095/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.12.2018

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № №0000484 від 08.06.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сосницького р-ну Чернігівської області, громадянина України, не судимого в силу ст. 89 КК України, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2014 ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Проходячи військову службу, ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551 -XIV (далі - Статутів)повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військову присягу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Незважаючи на вищевикладене, солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
29.09.2014 наказом №53 по особовому складу військової частини НОМЕР_1 (дислокується АДРЕСА_2 ) ОСОБА_4 було призначено на посаду майстра відділення технічного забезпечення взводу зв`язку 2 батальйону оперативного призначення та поставлено на всі види забезпечення вказаної військової частини.
23.02.2015 ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
Таким чином, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Національної Гвардії України в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1-4, 12 ЗУ «Про Національну Гвардію України» без поважних причин та дозволу безпосереднього командира 23.02.2015 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та до 20.05.2015 обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, чим вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав повністю, надав показання, якими підтвердив обставини, як зазначено вище, у вчиненому щиро розкаявся. Також заявив клопотання про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки він має статус учасника бойових дій.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим злочину, пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено, підстав сумніватися в правдивості його свідчень у суду немає.

Враховуючи, що учасники судового розгляду, визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, встановлено, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, розглядає справу за правилами, встановленими вказаною нормою закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні достатні підстави вважати, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю, та суд кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Як особистість ОСОБА_4 працездатний, не працює, має статус учасника бойових дій, за місцем служби характеризувався задовільно, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ч.1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття у вчиненні злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини справи, вказані дані про особу, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що обвинувачений повинен нести покарання в межах мінімальної санкції частини статті у виді позбавлення волі та знаходить можливим перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

З приводу клопотання обвинуваченого про застосування до нього амністії суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (набрав чинності 07.09.2017 року) встановлено, що звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Як вбачається з довідки про судимість обвинуваченого, 21.02.2008 року його засудженого Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК строком на 2 роки, та 05.03.2009 року знятий з обліку на підставі Постанови Сосницького районного суду Чернігівської області звільнено від відбування покарання у зв`язку з застосуванням п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію від 2008 року».

Згідно зі ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія не може бути застосована до осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.

Враховуючи, що до обвинуваченого протягом останніх десяти років було застосовано амністію в 2009 році, то на теперішній час до обвинуваченого не може бути застосовано ЗУ «Про амністію у 2016 році», тому клопотання про застосування амністії задоволенню не підлягає.

Процесуальні витрати у справі та речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 1975 року народження визнати винуватим за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Процесуальні витрати у справі та речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий