ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2966/18
Провадження №1-кп/477/91/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого по справі - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження №0001051 від 25.09.2018 р відносно обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, без зареєстрованого місця проживання, який має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою проживав за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 28.07.1992 Миколаївським обласним судом за ст.93 п. «К», ст.17, ст.93 п. «Г,Е,Ж», ст.145 ч. 2, ст. 42 КК України в редакції 1960 р., до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років; 13.04.1993 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст.206 ч.2 КК України в редакції 1960 р. до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, згідно ст.43 КК України покарання Миколаївського обласного суду приєднано повністю та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років, 9 місяців, 4 дня позбавлення волі; 17.05.2012 Заводським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 24 дня, зараховано у строк відбутого покарання строк його перебування під вартою з 11.08.2004 року по 04.09.2007 року та звільнено з-під варти у зв`язку з відбуттям строку покарання на час постановлення вироку,

- у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122,
ч. 2 ст. 146, ч.1 ст.187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В кінці вересня 2018 року у обвинуваченого ОСОБА_3 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень раніше знайомому ОСОБА_7 , із яким у нього виникли особисті неприязні відносини. З метою реалізації даного наміру обвинувачений ОСОБА_3 запропонував раніше наглядно знайомим особам які встановлені стороною обвинувачення та мають процесуальний статус свідків у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під приводом з,ясування стосунків з потерпілим Крилем, поїхати із ним в с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області. При цьому ОСОБА_3 не повідомив вказаним особам про свої наміри спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_7 .

Так, 25 вересня 2018 р. приблизно о 13:00 годині обвинувачений ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 направилися на невстановленому в ході досудового розслідування автомобілі до будинку АДРЕСА_2 , за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 , де знаходячись біля вказаного домоволодіння ОСОБА_3 безпідставно наніс ОСОБА_7 декілька ударів кулаком в область щелепи, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому суглобного відростку нижньої щелепи зліва зі зміщенням, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

За вказане діяння передбачена кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 122 КК України.

Крім того, спричинивши ОСОБА_7 зазначені тілесні ушкодження при вище вказаних обставинах, від яких потерпілий втратив свідомість. Обвинувачений ОСОБА_3 , впевнившись, що його протиправні дії ніким не помічені, застосовуючи фізичну силу, діючи проти волі ОСОБА_7 , завантажив останнього до багажника автомобілю на якому він та його знайомі приїхали до місця проживання потерпілого ОСОБА_11 , повідомивши ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про необхідність вирішення особистих стосунків із потерпілим, та спільно з вказаними особами перевіз потерпілого ОСОБА_7 за межі с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області, тим самим незаконно позбавив волі ОСОБА_7 . Привізши приблизно о 13-30 годині ОСОБА_7 в поле поблизу с. Пересадівка, ОСОБА_3 продовжив з`ясування із потерпілим особистих стосунків з приводу заборони спілкування ОСОБА_3 із його неповнолітньою донькою, при цьому спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу зі зміщенням, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та садна обличчя, шиї, гематоми шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

За вказане діяння (протиправне позбавлення волі) передбачена кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 146 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в ході судового слідства свою вину зі спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень визнав, в іншій частині обвинувачення свою вину заперечував та пояснив наступне. Вперше побачив потерпілого ОСОБА_7 у вересні 2017 року на святкуванні дня народження своєї цивільної дружини Свечинської, з якою мають спільних дітей. На той час проходив лікування від туберкульозу в Миколаївському протитуберкульозному диспансері, звідки приїхав привітати Свечинську. У квітні 2018 року ОСОБА_12 програла в ігрові автомати значну суму коштів, через що вони посварилися та ОСОБА_12 пішла від нього, забравши дітей. На телефонні дзвінки не відповідала. Через деякий час йому надійшов телефонний дзвінок від незнайомих, які запропонували зустрітися з приводу його дружини, на що він погодився та взяв на зустріч свого знайомого ОСОБА_13 . В ході зустрічі троє незнайомих осіб, серед яких був ОСОБА_7 , запропонували йому не турбувати ОСОБА_12 дзвінками та не шукати її, так як вона проживає разом із потерпілим ОСОБА_7 однією сім,єю. Через деякий час ОСОБА_12 повернулася у належну їй квартиру, де він на той час проживав за адресою: АДРЕСА_1 , просила вибачення. До серпня 2018 року проживали в одній квартирі, до чергової сварки з причини програшу значної суми коштів. Після сварки, повернувшись додому, він побачив що ОСОБА_12 знову забрала дітей та пішла. На його телефонний дзвінок повідомила, що вона проживає у селі .Пересадівка. 19 вересня 2018 року, з вини потерпілого ОСОБА_7 він не зустрівся з своєю малолітньою донькою, через що розлютився на ОСОБА_7 . Про вказану ситуацію розповів знайомому ОСОБА_14 , який запропонував допомогу своїх знайомих, які можуть поїхати із ним аби він з`ясував стосунки із ОСОБА_11 . Заправивши за свій кошт їх автомобіль, він ще з трьома чоловіками поїхав у с. с.Пересадівка за місцем проживання потерпілого ОСОБА_7 . Дочекавшись поки потерпілий приїде додому, вийшов до нього та наніс два удари кулаком в область щелепи, від чого той впав, а чоловіки, з якими він приїхав без його на те пропозиції, погрузили ОСОБА_7 до машини, проти чого ОСОБА_11 упирався. Під час нанесення потерпілому вище вказаних ударів у того з рук випали ключі від автомобілю, які він ( ОСОБА_15 ) підібрав. ОСОБА_16 бризнув ОСОБА_7 газовим балончиком у лице, забрав у нього телефон та цигарки. Всі сіли у автомобіль та поїхали за село, витягнули Криль з багажника всі втрьох, після чого він ( ОСОБА_17 ) залишився із ОСОБА_11 на одинці, та в ході розмови про стосунки їх та ОСОБА_12 , ще декілька разів ударив потерпілого в область обличчя. Особи які приїхали з ним почали кликати їхати додому, в цей час ОСОБА_11 почав тікати, а він ( ОСОБА_17 ) підсік його ногою, від чого той упав, а він ще двічі ногою наніс ОСОБА_11 удари по тулубу. Обличчя ОСОБА_7 було у крові, на що він запропонував потерпілому умитись. В цей час добре бачив шию та руки потерпілого, на яких будь-яких прикрас не було. Потім повернулись до автомобілю, з ОСОБА_11 сіли на заднє сидіння та в цей час ОСОБА_11 попросив повернути те, що в нього забрали. Йому повернули дві пачки цигарок, ключі від автомобілю.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що познайомився із ОСОБА_3 у вересні 2017 року, під час святкування дня народження ОСОБА_18 , з якою у теперішній час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з червня 2018 року в с.Пересадіака Вітовського району Миколаївської області. У вересні 2018 року приїхав до місця свого проживання в с.Пересадівка, вийшов з автомобіля і в цей час до нього підійшов ОСОБА_3 та вдарив у лице в область щелепи, від чого у нього потемніло в очах, він втратив свідомість та упав. Після чого його погрузили у багажник автомобілю, який стояв поряд і відвезли у ліс чи посадку, точно не пам`ятає, де вигрузили з багажника, після чого відчув удари по голові та тулубу. Все відбувалось мовчки, ніхто йому нічого не говорив. Потім посадили в машину на заднє сидіння, відвезли до кладовища с.Пересадівка, де висадили. По дорозі ОСОБА_17 завів розмову про те, що він не надає можливості останньому бачитись із його малолітньою дитиною. З кладовища його забрав кум, якому він подзвонив з власного телефону. Внаслідок побиття у нього були зламані ніс, щелепа, гематоми на голові. Щодо золотих виробів, які були на ньому в час вище вказаних подій, то пояснити при яких обставинах вони зникли він не може, але на шиї утворилося садно, схоже на слід від зриву ланцюжка. Золоті вироби з нього було знято в посадці, хто знімав не пам`ятає, але припускає, що це вчинив ОСОБА_3 . Вартість даних виробів підтвердити не може. Заявлений в ході досудового розслідування цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином на суму 50 000 грн. підтримав в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що знає обвинуваченого близько 3-х років. В квітні 2018 року ОСОБА_3 повідомив, що в нього зникла жінка. Через три дні йому зателефонували і запропонували зустрітись з цого приводу. У барі вони зустрілися з трьома чоловіками, серед яких був потерпілий. На цю зустріч він пішов на прохання ОСОБА_17 . В ході розмови обвинуваченого ОСОБА_17 попередили аби він не телефонував своїй дружині та не шукав дітей, адже дружина нині живе із ОСОБА_11 , в іншому разі йому погрожували фізичною розправою.

Свідок ОСОБА_19 , допитаний в порядку ст.336 КПК України, пояснив, що він та ще двоє чоловіків, на прохання обвинуваченого ОСОБА_17 , поїхали до його колишньої дружини, з приводу вияснення стосунків між ними. Разом з ОСОБА_17 на автомобілі одного із знайомих, приїхали до будинку ОСОБА_11 в с. Пересадівка. Знайомий на ім`я ОСОБА_20 пішов до будинк АДРЕСА_2 , з метою встановити наявність потерпілого вдома. Як ОСОБА_20 з`ясував, то ОСОБА_11 дома не було, він мав незабаром повернутися, тому вони стали його чекати. Невдовзі на автомобілі під`їхав потерпілий ОСОБА_11 та зупинився неподалеку від свого будинку. Знайомий на ім`я ОСОБА_20 та обвинувачений ОСОБА_17 вибігли з автомобілю в напрямку автомобілю потерпілого ОСОБА_11 . Що відбувалось потім він не бачив, але через деякий час, за командою ОСОБА_17 , водій автомобілю на якому вони приїхали, відкрив багажник та наглядно знайомий чоловік по імені ОСОБА_20 з потерпілим ОСОБА_17 завантажили ОСОБА_11 до багажника. Всі сіли до автомобілю та поїхали за село. Коли приїхали до лісу, водій відчинив багажник, а потерпілий ОСОБА_11 у цей час вискочив з багажника та почав тікати, але за ним побіг ОСОБА_17 , та наздогнавши, почав його бити, при цьому в переривах між нанесенням ударів, між ними була розмова про стосунки зі ОСОБА_12 . Потім він ( свідок) запропонував закінчувати «розбірки, так як дії ОСОБА_17 виходили за межі домовленості та повернутися до села. Автомобіль, на якому вони приїхали у цей час повернувся за ними, та вони всі разом з ОСОБА_11 сіли до салону авто. Перебуваючи у салоні автомобілю в ході руху, повернули ОСОБА_11 телефон, цигарки та висадили потерпілого недалеко від його будинку в районі кладовища. Свідками цих подій був водій автомобілю, чоловік на ім`я ОСОБА_20 , він ( свідок), та ОСОБА_17 . При з`ясуванні стосунків між ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , всі залишалися у стороні, у розмову не втручались. Удари наносив ОСОБА_11 тільки ОСОБА_17 , куди саме не пам`ятає. Будь-яких золотих речей чи прикрас на потерпілому не бачив, тому чи зривали з нього золоті вироби, він не знає. Після вказаних подій він зустрічався з особами, які були в автомобілі, але про будь-які золоті прикраси які нібито були на потерпілому, ніхто не знав.

Свідок ОСОБА_21 , допитана за клопотанням сторони захисту, суду повідомила, що знає ОСОБА_3 тривалий час, характеризувала його з позитивного боку. Повідомила що ОСОБА_3 часто дзвонив їй та запитував порад з правових питань та ділився стосунками, що склалися між ним та ОСОБА_22 , в тому числі її проживання з іншим чоловіком ОСОБА_7 . У вересні 2018 року при наступному їх спілкуванні ОСОБА_3 по телефону їй повідомив, що їздив до ОСОБА_7 та побив його, у ході з,ясування стосунків.

Свідок ОСОБА_23 в ході судового слідства показала, що знає ОСОБА_3 близько 8-восьми років та перебувала із ним у шлюбних стосунках, мають спільну доньку ОСОБА_24 , 6 років. Через вживання обвинуваченим наркотичних речовин між ними постійно виникали конфлікти. Коли доньці виповнилося три роки вирішили піти від ОСОБА_17 . Стосунки намагалася припинити неодноразово, але ОСОБА_17 повертався. В травні 2018 року пішла з власної квартири, аби не жити із ОСОБА_17 . Стала проживати спільно з ОСОБА_7 в його будинку в с.Пересадівка.

25 вересня 2018 року невідомий чоловік прийшов до її будинку та став запитувати про місце перебування ОСОБА_25 , мотивуючи що живе неподалік. Вона пояснила, що ОСОБА_7 на даний час відсутній, але незабаром повернеться. Через деякий час почула як автомобіль ОСОБА_7 під`їхав та будинку та вона вийшла на вулицю разом з дитиною. У цей час до будинку під`їхав автомобіль, з якого вийшов ОСОБА_17 та підбіг до ОСОБА_7 , став погрожувати фізичною розправою. Вона злякалася, забрала дитину та сховалася в будинку. Через деякий час ОСОБА_7 повернувся побитий. Вона зателефонувала кумові ОСОБА_7 , той відвіз їх до лікарні. У день коли ОСОБА_7 залишав будинок, то на ньому були золоті вироби, а саме: на шиї - золотий ланцюжок, золота «печатка» та браслет на руці. Коли він повернувся побитий додому, то помітив пропажу даних речей.

Прокурор на підтвердження висунутого обвинувачення надав наступні письмові докази.

Щодо місця та часу вище вказаних подій посилається на рапорт працівника Вітовського ВП від 25.09.2018 року о 15-58 годині, згідно якого за повідомленням працівника медичного закладу ОСОБА_26 на 102 - до лікарні швидкої медичної допомоги звернувся ОСОБА_7 мешканець с.Пересадівка з приводу отримання о 14 годині тілесних ушкоджень, нанесених ОСОБА_27 . Потерпілому поставлено діагноз перелом нижньої щелепи, кісток носа, забій грудної клітини.

З заяви ОСОБА_7 до поліції від 25.09.2018 року, що прийнята слідчим ОСОБА_28 слідує, що 25.09.2018 року приблизно о 13 годині невідомі особи, знаходячись біля його будинку АДРЕСА_2 скоїли на нього напад, під час якого заподіяли йому тілесні ушкодження у виді перелому щелепи та носа, а також заволоділи його майном золотими виробами, чим завдали йому матеріальну шкоду на суму 50 000 грн.

На підставі даної заяви до єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2018 року за № 0001051, внесено дані про те, що 25 вересня 2018 року приблизно о 14 год. невідомі особи, перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , де вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя ОСОБА_7 , в результаті якого спричинили тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, заволоділи майном, позбавили волі, помістивши в багажник автомобіля (а.с. 60-61).

Натомість вказані заява потерпілого та Витяг з ЄРДР містять лише дані про скоєні щодо нього діяння зі слів самого потерпілого та допит якого безпосередньо здійснено в ході судового слідства, тому останні мають лише доказове значення щодо звернення потерпілого до поліції.

Відповідно до висновку експерта №285 від 07.11.2018 року, у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у виді закритого перелому суставного відростку нижньої щелепи зліва зі зміщенням, перелому кісток носу зі зміщенням, садни обличчя, шиї, гематом шиї. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів по механізму удару, можливо в строк та при обставинах, що зазначені в ухвалі суду, зокрема «25.09.2018 року біля 14.год. потерпілому нанесено 2-3 удари в область обличчя іншою особою».

Виникнення даних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного росту малоймовірно.

Тілесні ушкодження у виді садни обличчя, шиї, гематоми шиї відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тілесні ушкодження у виді перелому кісток носа відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження у виді закритого перелому суставного відростку нижньої щелепи відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

В момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися в вертикальному положенні, оберненим обличчям до нападника.

Конкретно визначити кількість травматичних дій не надалось можливим.

Ушкоджень, що характерні для можливої боротьби чи самооборони по даним медичних документів немає (а.с. 82).

Окрім того прокурором надано наступні письмові докази:

- протокол огляду місця події від 25 вересня 2018 року, згідно якого на землі перед будинком АДРЕСА_2 виявлено розкладний ніж з руків`ям коричневого кольору (а.с. 62);

- висновок експерта №513 від 26.11.2018 року про те, що наданий на експертизу ніж до холодної зброї не належить (а.с. 93-96);

- заяву ОСОБА_8 від 19.10.2018 року, згідно якої останній видав працівникам поліції ніж, схожий на «мачете» та дві пари будівельних печаток, що належать ОСОБА_29 (а.с. 77);

- протокол огляду предмету від 19.10.2018 року (двох пар будівельних рукавиць) (а.с. 78-81);

- постанову слідчого від 15.11.2018 року, якою дві пари будівельних рукавиць визнано речовими доказами (а.с. 84-85);

- висновок експерта №517 від 16.11.2018 року, згідно якого предмет, що виданий ОСОБА_8 схожий на «мачете» та наданий на дослідження, до холодної зброї не належить (а.с. 88-90);

- постанову слідчого від 28.11.2018 року, згідно якого вище вказані розкладний ніж, опечатаний у сейфпакет за № 24748682 та предмет схожий на «мачете», опечатаний у сейф-пакеті за №7620574, визнано речовими доказами та передано до камери речових доказів Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області (а.с. 97-99).

Втім прокурор не навів доказове значення даних письмових матеріалів. Наведені у даних матеріалах речі (два ножа) не зазначаються в обвинувальному акті взагалі, та в тому числі як предмети, за допомогою яких здійснене будь-яке з діянь, що поставлено в вину обвинуваченому.

Аналізуючи сукупність наданих письмових доказів, пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_18 , суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 в нанесенні потерпілому ОСОБА_7 умисно середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та що вірно кваліфіковано органами досудового розслідування за частиною 1 ст. 122 КК України.

Також суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 в незаконному позбавленні волі ОСОБА_7 , що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, що слід кваліфікувати за частиною 2 ст. 146 КК України.

Стосовно кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст. 146 КК України згідно обвинувального акту як позбавлення волі небезпечним для життя чи здоров`я потерплого способом, то суду не надано доказів щодо такого.

Так, під способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти такий спосіб незаконного позбавлення волі або викрадення, при якому створюється реальна загроза загибелі потерпілого або заподіяння йому тілесного ушкодження.

До фізичних страждань відносяться біль, що виникає під час мордування, катування, інших видів фізичного впливу на людський організм, або внаслідок жорстоких умов утримання у місці позбавлення волі (утримання особи в умовах, які позбавляють її зору, слуху, просторової або часової орієнтації, необхідного свіжого повітря, утримання в холодному та сирому приміщенні, у приміщенні з постійним та голосним звуком або у підвалі, де на особу нападають щури, позбавлення сну, харчування і води тощо). Оскільки незаконне позбавлення волі є триваючим злочином, фізичні страждання потерпілому можуть бути заподіяні у будь-який час його здійснення.

Як встановлено в ході судового слідства, ОСОБА_7 було позбавлено волі шляхом поміщення у багажник автомобілю та перевезення у ньому на протязі нетривалого часу, зокрема не більше як півгодини, в лісосмугу біля села, в якому він проживає та з якого його вивезено. Тобто, потерпілого позбавлено волі у спосіб просторової дезорієнтації та обмеженням свіжого повітря протягом нетривалого часу, що не надає можливості припускати наявності реальної загрози для життя чи здоров`я потерпілого, однак свідчить про спричинення фізичних страждань від вище вказаних чинників фізичного впливу, що застосовані ОСОБА_3 .

За наведеного, судом виключено з кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст.146 КК України, таку ознаку як позбавлення волі потерпілого у спосіб небезпечний для життя чи здоров`я потерпілого.

Стосовно посилань ОСОБА_3 щодо його непричетності до позбавлення волі ОСОБА_7 та вчинення даного злочину іншими особами поза його волею, то з огляду на дії ОСОБА_3 , який прибув до с.Пересадівка саме з метою з`ясування стосунків із ОСОБА_7 , його подальших дій, зокрема нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень як біля його будинку так і в полі, куди його перевезено поза волею у багажнику автомобіля, з чого суд дійшов висновку щодо неспроможності даних показів ОСОБА_3 та його умислу і причетності до протиправного позбавлення ОСОБА_7 волі для подальшого продовження з`ясування стосунків із потерпілим у безлюдному місці.

Окрім того, за обвинувальним актом ОСОБА_3 також висунуто обвинувачення в наступному.

Згідно обвинувального акту, 25.09.2018 року ОСОБА_3 , привізши приблизно о 13:30 годині ОСОБА_7 в багажнику невстановленого в ході досудового слідства автомобілю в поле поблизу с.Пересадівка та побачивши на шиї потерпілого золотий ланцюжок, та на пальці лівої руки золоту печатку із каменем, на кисті правої руки золотий ланцюжок, у ОСОБА_3 раптово виник умисел на заволодіння даним майном. З метою реалізації даного злочинного умислу, застосовуючи до потерпілого насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилось в нанесенні численних ударів в область життєво важливого органу - голови, від чого ОСОБА_7 перебував у запамороченні від нанесених тілесних ушкоджень, ОСОБА_17 заволодів належними потерпілому золотими виробами (ювелірними прикрасами), а саме золотим ланцюжком вагою 20 грамів із шиї потерпілого, золотою печаткою із каменем чорного кольору вагою 10 грамів із безіменного пальця лівої руки та золотим ланцюжком вагою 20 грамів із кисті правої руки ОСОБА_7 загальною вартістю 50 000 гривень, та внаслідок застосування фізичного насильства спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу зі зміщенням, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та садна обличчя, шиї, гематоми шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З місця вчинення злочину ОСОБА_3 зник, розпорядившись викраденими золотими прикрасами на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 50 000 гривень та його дії органами досудового слідства кваліфіковано за ч.1 ст. 187 КК України, тобто як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Однак суду, не було надано допустимих та достатніх доказів заволодіння ОСОБА_3 майном потерпілого ОСОБА_7 , зокрема золотими виробами, що нібито були на потерпілому під час позбавлення його волі 25 вересня 2018 року у період часу з 13 до 13-30 години.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою причетність до заволодіння цим майном заперечує.

Сам потерпілий ОСОБА_7 вказує на те, що дані речі, а саме: золотий ланцюг, золота печатка та золотий браслет були на ньому під час позбавлення його волі ОСОБА_3 , проте самих обставин, при яких дані речі були у нього викрадені, пояснити не зміг. Висловив лише припущення щодо цього.

Стосовно посилань прокурора та потерпілого як на доказ заволодіння належним потерпілому майном на висновок судово-медичного експерта №285 від 07.11.2018 року, то в дослідницький частині висновку експерта зазначено про наявне на тілі потерпілого (на шиї) ушкодження, що виникло від дії ланцюга. Як вже зазначено, даний запис експертом здійснено в дослідницький частині експертного висновку під час посилання на записи, що мались у медичних документах ОСОБА_7 .

В той же час, на вирішення експерта таке питання, зокрема наявність на тілі потерпілого тілесних ушкоджень, що характерні під час зриву з шиї ланцюга, експерту не ставилося та останнім не досліджувалося, а дослідницька частина висновку не є доказом в розумінні статей 84, 99, 101 КПК України, та такий запис, що здійснений на підставі медичних документів, можна розцінювати лише як припущення особи, що здійснила такий запис, в той час як вирок суду не може будуватися на припущеннях.

Стосовно наданих потерпілим ОСОБА_7 роздруківок фотознімків на підтвердження наявності у нього, до вище вказаних подій, золотих виробів, про заволодіння якими ставиться у вину ОСОБА_3 та фотознімку з зображенням пошкодження на шиї особи (якої саме зі знімку встановити не надається можливим), то вказані фотознімки, зокрема щодо подряпин на шиї особи, не мають прив`язки до часу, не надають можливості встановити особу, зображену на знімку, зафіксовані не у процесуальний спосіб, то ж не можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Більш того, чинники, що викликали дані пошкодження в області шиї особи, як вже зазначено вище, не були предметом експертного дослідження, а їх встановлення виходить за межі компетенції суду.
Стосовно посилань свідка ОСОБА_18 про знаходження на потерпілому золотих прикрас, а саме: золотих ланцюга, печатки та браслета під час залишення ним будинку в день вище вказаних подій, то вказані покази не доводять причетність ОСОБА_3 до заволодіння цим майном.

Враховуючи наведене, суду не надано допустимих та достатніх доказів на доведення вини ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, тобто у скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, що поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а тому необхідним за ч.1 ст.187 КК України ОСОБА_3 виправдати.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 за доведеним обвинуваченням за ч.1 ст.122 та ч.2 ст.146 КК України, суд враховує, що обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, визначені ст.ст.66, 67 КПК України, в ході розгляду справи не встановлені.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, вчинив злочин маючи непогашену судимість за інший злочин, за місцем роботи характеризується позитивно, має двох неповнолітніх дітей, які не перебувають на його утриманні.

Обираючи від покарання, суд виходить також з вимог до ч.2 ст.50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, які являються злочинами середньої тяжкості, згідно ст.12 КК України, наслідки, що настали, дані про особу винного, який на шлях виправлення не став.

Виходячи з засади співмірності призначеного покарання за своїм видом і розміром, що має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 70 ч.1 КК України (тобто призначення покарання за сукупністю злочинів). Початок строку відбування покарання відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, ст. 197 КПК України, ЗУ «Про попереднє ув`язнення», слід рахувати з дня затримання ОСОБА_3 за даним кримінальним провадженням.

Щодо заявленого прокурором в порядку ст.29 КПК України цивільного позову про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_3 вартості понесених витрат закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 від злочину на суму 477,22 гривень, то відповідно до вимог ст.1206 ЦК України, з урахуванням письмових доказів щодо цих витрат (а.с. 112), що надані на підтвердження понесених закладом охорони здоров`я витрат, вимоги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування вартості золотих виробів на суму 50 000 грн., якими, як вказує потерпілий, заволодів обвинувачений, то виходячи з вище наведеного, та недоведеності причетності ОСОБА_3 до заволодіння вказаним майном, відповідно до ч.3 ст.129 КПК України, позов потерпілого ОСОБА_7 слід залишити без розгляду.

Стосовно заявлених прокурором процесуальних витрат в сумі 1573 грн. «Дослідження холодної зброї», то останні є витратами експертів з дослідження речей, що не мають доказаного значення у справі та визнано речовими доказами формально, а тому суд не вбачає підстав для покладення на обвинуваченого відповідальності за дані процесуальні витрати.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 366, 367, 374 КПК України, суд

З А С УД И В:
ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КК України та ч.2 ст. 146 КК України, та
призначити йому покарання:
за ч.1 ст. 122 КК України - у виді двох років позбавлення волі;
за ч.2 ст. 146 КК України - у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначаючи покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його затримання з 29 вересня 2018 року.
Зарахувати у строк відбутого покарання строк затримання ОСОБА_3 (з 29.09.2018 року) до постановлення вироку (20.02.2019 року), відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, тобто один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

За висунутим обвинуваченням за ч.1 ст.187 КК України ОСОБА_3 виправдати.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дані паспорта НОМЕР_1 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , виданий Центральним РВ у м. Миколаєві УДМВС України в Миколаївській області 30.10.2015 року на користь миколаївської обласної клінічної лікарні Миколаївської обласної ради (, р/р6636, ГУДКСУ в Миколаївській області, МФО 826013) витрати на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 477 (чотириста сімдесят сім) грн. 22 коп.
Позовну заяву ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 50 000 грн. залишити без розгляду.

Речові докази по справі: розкладний ніж, опечатаний у сейфпакет за № 24748682 та предмет схожий на «мачете», опечатаний у сейф-пакеті за №7620574, що передані до камери речових доказів Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області - знищити.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим який перебуває під вартою у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1