ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів
за участю: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря
судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000238 від 31.03.2014 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Чернівці, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, непрацюючого, інваліда ІІ групи,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.07.2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати

Номер провадження: 11-кп/822/19/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_11
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_12
транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту вступу вироку в законну силу, зараховано в даний строк тримання його під вартою з 24 грудня 2015 року по 23 лютого 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз в даному кримінальному провадженні на загальну суму 33673,40 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку районного суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 31 березня 2014 року приблизно о 02 год. 50 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi-Galant», державний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого в якості пасажирів перебували ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , рухаючись по вул. Винниченка в м. Чернівці, зі сторони вул. Кармелюка в напрямку вул. Руської, зі швидкістю більше 110 км/год, наближаючись до будинку №111 та проїжджаючи відрізок дороги із заокругленням вліво на небезпечній швидкості, не врахувавши дорожню обстановку та неправильно застосувавши прийом керування транспортним засобом, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху з перетинанням горизонтальної розмітки подвійної суцільної лінії, після чого, виїхавши за межі проїзної частини дороги, допустивши наїзд на електроопору №79/08.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток склепіння та основи черепа з забоєм речовини головного мозку, які у відповідності до висновку СМЕ №229 від 29 квітня 2014 року спричинили смерть потерпілої.

Крім того, дана дорожньо-транспортна пригода сталась унаслідок грубого порушення та невиконання водієм ОСОБА_6 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, а саме: п.1.5 Правил, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3(б) Правил, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.2.9 (а) Правил, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п.12.1 Правил, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.4 Правил, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної ДТП та наслідками, що настали.

На вказаний вирок суду прокурор прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи кваліфікації дій засудженого та доведеності його вини, просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, і ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що суд приймаючи рішення про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням належним чином не взяв до уваги те, що скоєний злочин відноситься до необережних тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено показання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також непоправні тяжкі наслідки у вигляді смерті людини, а саме дівчини молодого віку ОСОБА_13 , 1992 року народження.

Також звертає увагу суду на те, що хоч судом правильно встановлено, однак не взято до уваги відсутність жодної обставини, які згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, оскільки ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав, щиро не каявся, досудовому розслідуванню активно не сприяв, не дивлячись на позицію потерпілих щодо відсутності матеріальних чи моральних претензій, не вжив заходів до добровільного відшкодування завданої шкоди, інвалідність ІІ групи отримав внаслідок своїх же протиправних дій після даної дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначає, що суд вірно прийшов до висновку, що обставиною, яка обтяжує покарання, згідно вимог ст.67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, однак належним чином не надав оцінку її суспільної небезпеки.

При цьому вважає, що молодий вік обвинуваченого, незадовільний стан його здоров`я та думка потерпілої, яка з 31.03.2014 року очікує кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні, не впливають на зменшення суспільної небезпеки вчиненого злочину, оскільки обвинувачений свідомо порушував цілий ряд пунктів ПДР України, керуючи автомобілем на перевищеній швидкості в стані алкогольного сп`яніння, чим поставив в небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху та пасажирів, внаслідок чого сталась дана дорожньо-транспортна пригода.

На подану апеляційну скаргу прокурора надійшли заперечення від обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора просить відмовити в задоволенні апеляційних вимог прокурора та залишити оскаржуваний вирок, як законний, без змін. При цьому, просить перерахувати йому строк тримання його під вартою з 24 грудня 2015 року по 23 лютого 2016 року згідно з законом ОСОБА_15 .

В обґрунтування своїх заперечень, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що він не є небезпечним для суспільства, оскільки ніколи раніше і тепер не вчиняв протиправних дій і відбуває покарання без порушень. Стан його здоров`я не дозволяє йому відбувати більш суворе покарання, тим більше, що за останній рік воно ще більше погіршилося.

Стверджує, що він вже в якійсь мірі поніс покарання за смерть ОСОБА_16 , враховуючи те, що він втратив здоров`я в результаті ДТП та є інвалідом ІІ групи і потребує постійного лікування.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Обґрунтовуючи свої заперечення тим, що районним судом правильно було застосовано до його довірителя ст.75 КК України і звільнено ОСОБА_6 від призначеного основного покарання з призначенням іспитового строку, оскільки було враховано те, що обвинувачений є особою молодого віку, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, не працює, за місцем реєстрації і проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, є інвалідом ІІ групи. Також, було взято до уваги і думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Крім цього, звертає увагу суду на лист начальника Першотравневого РС ЧМВ з питань пробації ОСОБА_17 від 22.01.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 за час перебування на профілактичному обліку порушень порядку та умов відбування покарання не допускав, до адміністративної відповідальності не притягувався, транспортними засобами не керує, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 12.09.2017 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.07.2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року касаційну скаргу прокурора задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 12.09.2017 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотивами Суду, при прийнятті такого рішення, було неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, судом Апеляційної інстанції відповідно до вимог п.2, 3 ч.1 ст.438 КПК України.

Іншими учасниками судового провадження, які, відповідно до ст.393 КПК України, мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги апеляційної скарги і заперечення на неї, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, обвинуваченого ОСОБА_6 та діючих в його інтересах захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок районного суду законним, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які просили апеляційну скаргу прокурора задоволити, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведенні в апеляційній скарзі та запереченнях до неї доводи, надавши слово усім учасникам у дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, колегія суддів приходить до наступного.

Апеляційним та районним судом встановлено, що 31 березня 2014 року приблизно о 02 год. 50 хв., ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi-Galant», державний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого в якості пасажирів перебували ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , рухаючись по вул. Винниченка в м. Чернівці, зі сторони вул. Кармелюка в напрямку вул. Руської, зі швидкістю більше 110 км/год, наближаючись до будинку №111 та проїжджаючи відрізок дороги із заокругленням вліво на небезпечній швидкості, не врахувавши дорожню обстановку та неправильно застосувавши прийом керування транспортним засобом, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху з перетинанням горизонтальної розмітки подвійної суцільної лінії, після чого, виїхавши за межі проїзної частини дороги, допустивши наїзд на електроопору №79/08.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток склепіння та основи черепа з забоєм речовини головного мозку, які у відповідності до висновку СМЕ №229 від 29 квітня 2014 року спричинили смерть потерпілої.

Крім того, дана дорожньо-транспортна пригода сталась унаслідок грубого порушення та невиконання водієм ОСОБА_6 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, а саме: п.1.5 Правил, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3(б) Правил, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.2.9 (а) Правил, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п.12.1 Правил, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.4 Правил, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної ДТП та наслідками, що настали.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судових засіданнях та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку і які взаємодоповнюються між собою, узгоджуються та підтверджуються у сукупності, та яким дана належна правова оцінка у вироку, у зв`язку з чим дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку.

За визнаних судом першої інстанції встановлених та доведених фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортнм засобом, що спричинили смерть потерпілої.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаного у вироку злочину та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора.

Згідно вимог п.п.1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Однак, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції формально послався на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, не дав належної оцінки даним, які свідчать про грубе порушення обвинуваченим ряду Правил дорожнього руху України, що і призвело до ДТП, та не навів переконливих мотивів, на підставі яких призначив обвинуваченому покарання зі застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Враховуючи наведене, погоджуючись з позицією прокурора, вирок районного суду щодо ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення йому покарання необхідно скасувати, як незаконний, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, котрий до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, не працює, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра та який свою вину у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України не визнав.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, колегія суддів визнає те, що обвинувачений в наслідок ДТП став інвалідом II групи і на даний час потребує постійного лікування.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, колегія суддів визнає: вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також, колегія суддів враховує і позицію потерпілого ОСОБА_9 , який претензій до обвинуваченого матеріального чи морального характеру немає, але просив призначити йому покарання пов`язане з позбавленням волі і реальним його відбуттям.

Виходячи з характеру допущених ОСОБА_6 порушень Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, а також непоправність у будь-який можливий спосіб наслідків від злочину, як смерть молодої людини, враховуючи при цьому наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20 вересня 2018 року, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації покарання, колегія суддів, приходить до переконання про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі. Вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі, яке обвинувачений повинен відбувати реально, а тому законних підстав для застосування положень ст. 69, ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить.

Одночасно, колегія суддів не може погодитись з доводами обвинуваченого ОСОБА_6 та діючих в його інтересах захисників адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 які були викладені в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора та підтверджені у судовому засіданні, оскільки вони є безпідставними та такими, які спростовуються матеріалами кримінального провадження та правильними висновками суду першої інстанції.

За змістом ст.ст. 409, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необхідність призначення більш суворого покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного йому покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу державного обвинувача прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначеного йому покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та за його вчинення призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Взяти ОСОБА_6 під варту із залу суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обраховувати з моменту його затримання, а саме з 28 листопада 2018 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2015 року по 23 лютого 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим в той самий порядок і строк з дня отримання копії даного вироку.
Головуючий /підпис ОСОБА_12
Судді /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_12 (посада) (підпис) (ПІБ)

28.11.2018 року

(дата засвідчення) копії)