В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2019 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданнів залі суду кримінальне провадження № 0003965 від 05.08.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Острів, Рокитнянського району, Київської області, громадянин Російської Федерації (на території Київської області перебуває на підставі «Тимчасової посвідки на постійне проживання» серії НОМЕР_1 від 18.11.2006 року безстроково), освіта середня, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, реєстраційний номер облікової картки платника податків,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
05.08.2016 року близько 12 год. 05 хв. водій ОСОБА_4 керуючи технічно-справним автомобілем марки «CITROEN JUMPER, державний номерний знак НОМЕР_2 та рухаючись по автодорозі Київ-Фастів-Біла Церква-Тараща-Звенигородка, біля АЗС «Тера плюс», що по вул. Ватутіна, 1-б, с. Шкарівка, Білоцерківського району Київської області, а саме на повороті до с. Шкарівка, Білоцерківського району Київської області у напрямку до м. Біла Церква, Київської області, в порушення п. 1.5 Правил дорожнього руху України, де вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі п. 12. 1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; водій ОСОБА_4 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди в результаті чого допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток склепіння та основи черепа, кровопроливів в м`які покриви голови, під оболонками в тканину і шлуночкові систему головного мозку, закриту травму грудей, забій легенів, серця, закриту травму тулуба, крововиливів в м`яких тканини навколо правого наднирника, під капсулою правої нирки, крововилив в м`язах малого тазу, більше справа, рани на голові, численних синців й саден тіла.

Смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від сукупної травми голови і тулуба, що проявилась закритим переломом кісток сплетіння та основи черепа з розвитком дифузної травми головного мозку. На що вказують наступні тілесні ушкодження: закритий перелом кісток склепіння та основи черепа, кровопроливи в м`які покриви голови, під оболонками в тканину і шлуночкову систему головного мозку, закрита травма грудей, забій легенів, серця, закрита травма тулуба, крововиливи в м`яких тканинах навколо правого наднирника, під капсулою правої нирки, крововилив в м`язах малого тазу, більше справа, рана на голові, численні синці й садна тіла.

Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, перебуваючи в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_8 .

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_4 виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю. При цьому обставини, викладені у обвинуваченні не оспорює та дав показання, які повністю відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам. Водночас зазначив, що являється пенсіонером за віком, має інвалідність. З 1984 року має водійський стаж. 05.08.2016 року він не планував нікуди їхати, але оскільки була гарна, світило сонце, вони сім`єю спонтанно вирішили їхати по справах. В той день алкогольні напої він не вживав. Керуючи автомобілем за довіреністю в с. Шкарівка Білоцерківського району зі швидкістю 80-85 км/год., допустив наїзд на дитину, зачепивши його правою стороною автомобіля. Якби не намагався об`їхати його, то вдарив би його серединою автомобіля. Відразу після удару, він разом зі своїми дітьми вибіг з автомобіля, хлопчик був у свідомості, після чого його забрала швидка. Він також поїхав до лікарні, пропонував батькам частину коштів на лікування, але вони відмовлялися. Щиро розкаюється у скоєному, просить суворо не карати та не позбавляти його волі.

Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди обвинувачений визнав частково в сумі 70 000 грн., посилаючись на те, що він пенсіонер по інвалідності, інвалід 3 групи, не працює, тому саме в такою розмірі має можливість відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: прокурор,обвинувачений, його захисник, потерпіла, представник потерпілої не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення злочину, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При призначенні покарання, необхідного та достатнього для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує відповідно до ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого діяння, а саме те, що відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України віднесений до категорії тяжких злочинів, що характеризується необережною формою вини.

Судом також враховуються наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого, зокрема його вік, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, являється пенсіонером по інвалідності, інвалідом 3 групи, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Таким чином, оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений як до вчинення злочину так і після його вчинення веде соціальний спосіб життя, та не схильний до систематичного вчинення злочинів, з низьким ризиком його повторного вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд також враховує думку потерпілої, яка враховуючи наслідки вчиненого обвинуваченим злочину, його ставлення до вчиненого, його поведінку після вчинення злочину, вважає, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, тому просила призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, одружений, крім того те, що він раніше не судимий та вчинив злочин з необережності, а також обставини справи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті. Саме таке покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 заявлено клопотання, яке було підтримане в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 про застосування до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , акт амністії та звільнити його від відбування покарання на підставі п.п. г, ґ, ст.ст. 1, 10 ЗУ «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22.12.2016 року.

Вирішуючи вказане питання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (п.г).

ОСОБА_4 являється інвалідом третьої групи, пенсіонером за віком, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_3 , раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе звільнити його від покарання за вчинення даного злочину, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

17.09.2018 року потерпіла ОСОБА_6 звернулась з позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 1 000 000 гривень моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона являється потерпілою по кримінальному провадженні № 0003965 від 05.08.2018 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05.08.2016 року на автодорозі Київ-Фастів-Біла Церква-Тараща-Звенигородка, її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер. Внаслідок незаконних дій обвинуваченого, які мали наслідком смерті її сина, їй було завдано непоправиму моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни у її житті, викликали негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на смерті її сина та правової реабілітації, переживання психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну.

При вирішенні питання, щодо заявленого ОСОБА_6 цивільного позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 гривень, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Відповідно до ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

Так, ОСОБА_6 просила суд стягнути з ОСОБА_4 відшкодування спричиненої вчиненням кримінального правопорушення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.

11.10.2018 року обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди визнав частково, в сумі 70 000 грн., посилаючись на те, що являється пенсіонером по інвалідності, інвалідом 3 групи, ніде не працює, тому саме в такому розмірі має можливість відшкодувати завдану шкоду.

Під час допиту в судовому засіданні, в межах розгляду цивільного позову, свідок ОСОБА_9 пояснила, що являється бабусею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час події, яка сталась, внук проживав разом з ними в с. Шкарівка. Після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений лише один раз дзвонив до них, вони не зустрічались із ним.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту в судовому засіданні, в межах розгляду цивільного позову, суду пояснив, що являється дідусем ОСОБА_8 . Про трагедію вони дізналися через 2-3 хвилини після дорожньо-транспортної пригоди. Коли вони приїхали, дівчинка на ім`я ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_12 помер. Але він побачив,що дитина ще жива та «бориться» за своє життя. Вони були в такому стані, що багато чого не пам`ятають. Після чого приїхала швидка допомога.

Враховуючи викладене, суд вважає, що посилання обвинуваченого на тяжке матеріальне становище, зокрема на те, що він являється інвалідом третьої групи, не працює, відповідно, немає фінансової можливості сплатити потерпілій відшкодування моральної шкоди в такому розмірі, як на підставу зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, не ґрунтується на законі.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди завданої фізичною особою залежно від її матеріального становища, крім випадків коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Оскільки моральна шкода, завдана ОСОБА_6 внаслідок вчинення злочину, отже матеріальне становище обвинуваченого не впливає на розмір відшкодування.

Враховуючи обставини ДТП, характер та обсяг душевних страждань потерпілої, спричинених загибеллю її сина ОСОБА_8 , а також керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги потерпілої про стягнення моральної шкоди частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду у розмірі 800 000 грн.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати, пов`язані з залученням експертів в кримінальному провадженні, підлягають стягненню з обвинуваченого, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 127, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Клопотання захисника ОСОБА_5 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_4 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ЗУ «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного за цим вироком оновного та додаткового покарання на підставі ст. 86 КК України та п.п. г, ґ ст. 1 Закону України „Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 800 000 гривень.

Речовий доказ:

- автомобіль «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_4 , який знаходиться на зберіганні ОСОБА_4 повернути власнику ОСОБА_13 .

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави витрати за проведення інженерно-технічних експертиз по справі у сумі 2111,04 гривень та авто-технічної експертизи по справі у сумі 4 290 гривень, а всього 6 401 гривень 04 копійок.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1