Справа № 137/97/18
Провадження №11-кп/801/140/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.09.2018 року у кримінальному провадженні № 0000155 від 18.05.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уладівка Літинського району Вінницької області, громадянина України, із вищою освітою, інваліда ІІІ групи, розлученого, пенсіонера, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_9

захисника : ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_7

представника потерпілої- захисника: ОСОБА_11

В с т а н о в и в:

Прокурор Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу та просила вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.09.2018 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України скасувати через невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну

Потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила скасувати вирок Літинського районного суду від 24.09.2018 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч2 ст. 125 КК України та призначити йому найсуворішу міру покарання. Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок злочину задоволити повінстю.

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 24.09.2018 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 18.05.2017 р. за № 0000155 та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої внаслідок скоєння злочину залишено без розгляду.

У вироку суду першої інстанції, зазначено, що згідно обвинувального акту обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
18.05.2017 р. приблизно о 10:00 год. ОСОБА_8 перебуваючи на території власного домогосподарства по АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, на підставі суперечки, яка виникла на грунті тривалих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_7 , яка знаходилася біля задньої частини автомобіля «Fiat-Scudo», д.н.з. НОМЕР_1 , та наніс останній один удар ліктем правої руки у верхню частину правої молочної залози. Надалі, ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс кулаком лівої руки два удари у верхню праву частину обличчя ОСОБА_7 , від яких остання на деякий час втратила рівновагу. Надалі ОСОБА_8 , ввімкнувши двигун автомобіля почав рухатися заднім ходом в напрямку ОСОБА_7 , в результаті чого задньою частиною автомобіля штовхнув ОСОБА_7 , яка від поштовху впала у багажне відділення автомобіля «Fiat-Scudo». Згодом ОСОБА_8 , рухаючись на автомобілі «Fiat-Scudo», виїхав з території домогосподарства та зупинив його поряд із домогосподарствами сусідів ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 . Вийшовши з автомобіля ОСОБА_8 , підійшов до багажного відділення, де перебувала ОСОБА_7 , та наніс їй ще декілька ударів кулаком правої руки в потиличну зону голови і шиї. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 , спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синців голови, тулубу, кінцівок, гематоми шиї та правої молочної залози, які відповідно висновку експерта № 588/798 від 31.07.2017 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
16.02.2018 р. потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов котрим остання просила стягнути з ОСОБА_8 13008,56 грн . мотивуючи тим, що вказану суму вона витратила на ліки, медичні засоби та посилене харчування внаслідок заподіяних ОСОБА_8 їй тілесних ушкоджень. Також враховуючи глибину і тривалість моральних страждань завданих їй злочинними діями ОСОБА_8 оцінила завдану їй моральну шкоду у розмірі 200 000 грн. (а.с. 26-28 том 1).

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що суд, оцінюючи пред`явлені у судовому засіданні докази, безпідставно дійшов висновку, що жоден з них як окремо так і в сукупності не доводять поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у заподіянні ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, судом не враховано у повному обсязі показання потерпілої, які мають істотне значення для даного кримінального провадження, а саме нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, зокрема удару ліктем правої руки в праву молочну залозу, декілька ударів ззаду за вухом на голові та по шиї, отримання яких підтверджується висновком експерта № 588/798 від 31.07.2017 року, а також показання щодо моральних страждань, суд невірно відкинув показання свідків зі сторони обвинувачення, оскільки такі свідки, як ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які являються лікарями, а свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , не давали показань щодо того, як ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_18 будь-які удари.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції не навів жодної підстави, передбаченої ст. 97 КПК України, які б слугували визнанню вказаних доказів недопустимими, а лише констатував, що свідкам ОСОБА_15 , ОСОБА_19 стало відомо про факт отримання тілесних ушкоджень лише зі слів самої потерпілої ОСОБА_7 .
Крім того, судом безпідставно не враховано в повному обсязі показання експерта ОСОБА_20 , який пояснив у судовому засіданні, що множинність і розміщення тілесних ушкоджень на різних ділянках тіла ОСОБА_7 виключають можливість утворення при одному падінні тіла на площину, показання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно яких останній не заперечував, що неодноразово відтягував потерпілу ОСОБА_7 від автомобіля, наявності між ними тривалих неприязних відносин.
Не погоджується прокурор з оцінкою наданого стороною обвинувачення протоколу слідчого експерименту, судом першої інстанції.
Судом першої інстанції не досліджена досудова доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , не повідомлено про її наявність в матеріалах судової справи, чим позбавило обвинуваченого права на подання зауважень та уточнень щодо її змісту.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 мотивовано тим, що незважаючи на ряд письмових доказів, якими повністю підтверджено вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, показання свідків, які вказували на час, місце та обставини отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, суд першої інстанції, залишивши їх без дослідження, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Висновок суду першої інстанції про те, що допитані в суді свідки не давали показань щодо того, як ОСОБА_8 заподіював потерпілій ОСОБА_7 будь-які удари є необгрунтованими, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив те, що відтягував ОСОБА_7 від машини, взявши її за руку, внаслідок чого залишилися синці.
В порушення вимог ст.86, ст.94, ст.95, ст. 101 КПК України, суд першої інстанції вважав, що не може слугувати доказами винуватості ОСОБА_8 висновок експерта.
Судом неправильно застосовано положення ст. 95, ст. 225 КПК України, також в порушення ст.85, ст.86, ст.94, ст.370 КПК України без визнання доказу неналежним чи недопустимим, судом першої інстанції, безпідставно не було взято до уваги протокол проведення слідчого експерименту від 31.08.2017 року, що потягло за собою ухвалення незаконного вироку.
Зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції не взяв до уваги жодного доказу, які надані стороною обвинувачення на підтвердження заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
Висновки суду першої інстанції про те, що жодного доказу, який би вказував на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого діяння та яким стороною обвинувачення надано правову кваліфікацію ч.2 ст. 125 КК України є необгрунтованими та підтверджується дослідженими в ході судового слідства.
Також, мала місце описка в обвинувальному акті щодо дати подій, які є предметом у даному кримінальному провадженні, повністю була усунена в ході судового розгляду під час дослідження письмових доказів, зокрема матеріалів, які містяться на а.с1 6 том.1, а.с. 1, 3-10 том.2
Таким чином, невідповідність висновків суду щодо обгрунтування виправдання ОСОБА_8 в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України викладених у вироку Літинського районного суду Вінницької області від 24.09.2018 року фактичним обставинам кримінального провадження, свідчить про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.
Захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, вказав, що вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.09.2018 року, яким визнано невинуватим ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України ухвалений з дотриманням закону України про кримінальну відповідальність, висновки суду викладені у судовому рішенні відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відсутні підстави для скасування вироку, апеляційна скарга прокурора є безпідставною та необгрунтованою, не підлягає задоволенню.
Посилаєтся на те, що дата події зазначена у повідомленні про підозру та обвинувальному акті не відповідає дійсності, покази свідків сторони обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , повністю узгоджуються із показами ОСОБА_8 та не узгоджуються із показами свідків ОСОБА_7 .
Просив, відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.09.2018 року та вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив задоволити, захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та потурпілої, потерпілу ОСОБА_7 , представника потерпілої-захисника ОСОБА_11 , які просили задоволити апеляційну скаргу потерпілої, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З вироку суду убачається, що суд першої інстанції дійшов висновку щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та виправдав обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням прокурора, потерпілої ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції повторно досліджені обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевірено доводи, викладені у апеляційних скаргах.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 наполягав на тому, що умисно потерплій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не заподіював, підтвердив показання, які давав під час судового розгляду у суді першої інстанції, заявив, що потерпіла його оговорила через майнові інтереси.
Потерпіла ОСОБА_7 вказувала, що обвинуваченим ОСОБА_8 їй було заподіяно тілесні ушкодження, свідками зазначеного вказувала ОСОБА_13 , ОСОБА_17 .
Свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_13 під час апеляційного розгляду дано пояснення, що вони лише чули крики потерпілої. В їхній присутності ОСОБА_8 не наносив тілесних ушкоджень потерпілій, тілесні ушкодження у останньої вони не бачили .
Крім того, вона їм про те, що обвинувачений наносив тілесні ушкодження в той момент нічого не говорила.
Крім того, свідок ОСОБА_17 пояснювала, що коли вона йшла на дорогу, де знаходилися ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , то ОСОБА_13 йшла від них, що також знайшло підтвердження у показаннях свідка ОСОБА_13 .
Судом першої інстанції критично оцінено та не прийнято, як доказ слідчий експеримент, який на думку суду проведено було з порушенням ст. 240 КПК України.
Даючи оцінку даному доказу суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції.
Крім того, звертає увагу на те, що у протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 містяться посилання на свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , як на очевидців заподіяння тілесних ушкоджень, хоча цей факт не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду та у суді першої інстанції.
Не спростовують висновки суду посилання прокурора на дотримання вимог ст. 240 КПК України під час проведення слідчого експерименту .
Метою слідчого експерименту є перевірка та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Важливою умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася досліджувана дія чи подія.
Висновки суду щодо недотримання вимог кримінально процесуального законодавства є обгрунтованими, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 588/798 від 31.07.2017 року, наявні у ОСОБА_7 ушкодження отримані від впливу твердих тупих предметів по давності спричинення можуть відповідати терміну 17.05.2017 р. (а.с. 11-12 том 2) належать струс головного мозку до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, гематома правої молочної залози, враховуючи об`єктивні клінічні дані в динаміці, що відображені у медичних документах, потягнула за собою тимчасовий розлад здоровя строком в межах 21 доби, тому також належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, синці голови, кінцівок відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1101 від 23.10.2017 р., тілесні ушкодження у ОСОБА_7 могли бути отримані від впливу твердими тупими предметами, наприклад від ударів частинами тіла та при падінні з ударами об тверді предмети, як це викладено у протоколі слідчого експерименту від 31.07.2017 р. (а.с. 13-15 том 2).
Дані висновки, як зазначив експерт ОСОБА_20 грунтуються на показаннях потерпілої, даними під час проведення слідчого експерименту.
Суд апеляційної інстанції вважає, що факт наявності тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 не може бути прийнятий, як доказ заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 саме обвинуваченим ОСОБА_8 , оскільки експертами приймалися до уваги показання потерпілої ОСОБА_7 , які не знайшли підтвердження ні під час судового розгляду, ні під час апеляційного розгляду.
Показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , які надавали медичну допомогу потерпілій та з її слів давали показання, що ОСОБА_8 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч.4 ст 95 КПК України не можуть бути доказом вини ОСОБА_8 , оскільки є показаннями з чужих слів.
Таким чином, проаналізувавши докази у відповідності до вимог ст. 94 КПК України оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності, достовірності та взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Доводи прокурора, потерпілої, що судом першої інстанції не враховано покази, потерпілої, відкинуто покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , невірно оцінено показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 є безпідставними.
Як убачається з вироку суду, суд першої інстанції оцінив кожен доказ, мотивував свої висновки, навівши доводи у відповідності до вимог кримінально процесуального закону.

У апеляційних скаргах зазначені посилання на докази заподіяння потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень 17.05.2017 року.

При цьому слід звернути увагу на те, що у обвинувальному акті вказано, що кримінальне правопорушення вчинено 18.05.2017 року про що також зазначив суд першої інстанції.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що потерпіла зверталася з заявою про вчинене 17.05.2017 року кримінальне правопорушення, яке зареєстроване в ЖЄО за № 1586 17.05.2017 року, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування в ЄРДР кримінальне правопорушення зареєстровано 17.05.2017 року, згідно висновків судово-медичних експертиз потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження заподіяно 17.05.2017 року.
Даючи пояснення, учасники кримінального провадження також вказували, що події мали місце 17.05.2017 року.
Згідно з положеннями Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться стосовно обвинуваченого і лише в межах висунутого обвинувачення, що гарантує справедливий розгляд та вирішення справи і права забезпечення обвинуваченого на захист.
Доводи представника потерпілої захисника ОСОБА_11 , що в обвинувальному акті допущено технічну помилку суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки у обвинувальному акті зазначено, що кримінальне провадження № 0000155 зареєстровано 18.05.2017 року, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення у обвинувальному акті зазначено час вчинення кримінального правопорушення 18.05.2017 року.
Незважаючи на те, що під час судового розгляду з показань обвинуваченого, потерпілої, свідків, інших доказів наявних у матеріалах кримінального провадження було встановлено, що вирішується питання щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України 17.05.2017 року, прокурор не скористався правом, визначеним ст. 338 КПК України та не змінив обвинувачення.
Крім того, викладення фактичних обставин кримінального правопорушення містить перелік тілесних ушкоджень , які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, який не відповідає висновку судово-медичної експертизи № 588//798 від 31.07.2017 року, в якому вказано, що синці голови, кінцівок належать до легких тілесних ушкоджень, щодо синців тулубу, гематоми шиї відомості у висновку судово-медичної експертизи відсутні.
Суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі обвинувачення пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_8 та вирішувати питання щодо зміни дати вчинення кримінального правопорушення, оскільки це потягне порушення його права на захист і має суттєве значення при розгляді даного кримінального провадження.
Твердження прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними.
За таких обставин, підстави, передбачені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора, потерпілої.
Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 24.09.2018 року яким виправдано ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно оригіналу: Суддя: