КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково залишено без задоволення.

В обґрунтування прийнятого рішення суд, з посиланням на положення ст.ст. 537, 539 КПК України, зазначив, що згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися, виходячи з покарання, встановленого рішенням суду.
Враховуючи, що на момент розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засудженимОСОБА_6 не відбуто 2/3 частини призначеного йому покарання згідно ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.08.2017 року, оскільки станом на 10.08.2018 року останній відбув лише 1 рік 1 місяць 2 дні обмеження волі, а 2/3 від призначеного ухвалою суду покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 8 місяців 07 днів, складає 1 рік 9 місяців 15 днів.

Окрім того суд вказав, що згідно характеристики на засудженого ОСОБА_6 від 12.07.2018 року, останній хоча й був працевлаштований в установі (на даний час не працює), однак у виправному центрі має лише одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці отримане 29.12.2017 року, що не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватися протягом всього строку відбування ним покарання, проте такі дані в матеріалах справи відсутні.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10.08.2018 року та постановити нову ухвалу, якою вирішити питання щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що 22.05.2018 року адміністративною комісією ДУ «ІВЦ №132» вирішено питання щодо можливості застосування до нього положень ст. 81 КК України та прийнято рішення, що він ( ОСОБА_6 ) сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України та фактично відбув 2/3 основного строку покарання, що підтверджує виписка з протоколу засідання комісії ДУ «ІВЦ №132» №10 від 22.05.2018 року.
Вважає, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, суд дійшов необгрунтованого висновку, що він ( ОСОБА_6 ) не відбув 2/3 частини пом`якшеного покарання, визначеного ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.08.2017 року, оскільки такий висновок суду суперечить вимогам ч.3 ст. 81 та ч.5 ст. 82 КК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення до осіб, яким покарання замінено більш м`яким та строки такого застосування.
Також вказує, що під час розгляду вищезазначеного клопотання суд належним чином не дослідив та не дав належної оцінки документам долученим до даного клопотання, а саме медичній довідці щодо стану його здоров`я та довідці з місця роботи на БПК у ДУ «Ірпінський виправний центр №132».

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанці,заперечував проти апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, 27.06.2018 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Під час розгляду вказаного клопотання, судом встановлено, що вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19.11.204 року ОСОБА_6 був засуджений за ст.ст. 212 ч 1, 309 ч 2, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 відраховується з 19.11.2014 року.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2016 року засудженому ОСОБА_6 у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19.11.2014 року по 20.12.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення з два дні позбавлення волі.

11.08.2017 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено засудженому ОСОБА_6 на більш м`яке - у виді обмеження волі на невідбутий термін строком на 2 роки 8 місяців 7 днів.

Згідно довідки по особовій справі № 97-К-17 (а.с.26), виданої начальником ДУ "Ірпінський виправний центр № 132", засуджений ОСОБА_6 14.09.2017 року прибув до вказаної установи з ДУ "Старобабанівська виправна колонія № 92" для подальшого відбування покарання у виді обмеження волі, де ОСОБА_6 перебуває по теперішній час.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вирішуючи питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання умовно-достроково з підстав зазначених у його клопотанні, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що перебіг строку покарання у виді обмеження волі починається для засудженого ОСОБА_6 з 14.09.2017 року, коли він прибув з ДУ "Старобабанівська виправна колонія № 92" до Державної установи "Ірпінський виправний центр № 132" для подальшого відбування покарання у виді обмеження волі, а тому з урахуванням покарання визначеного ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.08.2017 року у виді обмеженні волі строком на 2 роки 8 місяців 7 днів та з урахуванням часу слідування під вартою до виправного центру з 11.08.2017 року по 14.09.2017 року зарахованого ОСОБА_6 у строк відбуття покарання ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05.10.2017 року, останній, станом на момент розгляду судом питання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, відбув лише 1 рік 1 місяць 2 дні обмеження волі, а 2/3 частини цього покарання складає 1 рік 9 місяців 15 днів, тобто
невідбутий строк покарання у виді обмеження волі складає 1 рік 7 місяців 5 днів.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційні твердження засудженого ОСОБА_6 щодо необгрунтованості висновку суду про те, що він не відбув 2/3 частини пом`якшеного покарання, визначеного ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.08.2017 року, оскільки такий висновок, на його думку, суперечить вимогам ч.3 ст. 81 та ч.5 ст. 82 КК України, в яких наведено перелік підстав щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення до осіб, яким покарання замінено більш м`яким та строки такого застосування, а також щодо неналежної оцінки судом медичної довідки щодо стану його здоров`я та довідки з місця роботи на БПК у ДУ «Ірпінський виправний центр №132» долучених до його клопотання, безпідставними, з огляду на наступне.

Як передбачено ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За приписами п.2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Отже, перебіг покарання у виді обмеження волі, як вірно зазначив суд першої інстанції починається для засудженого ОСОБА_6 з 14.09.2017 року, а тому, з урахуванням покарання визначеного йому ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.08.2017 року у виді обмеженні волі строком на 2 роки 8 місяців 7 днів та з урахуванням часу слідування під вартою до виправного центру з 11.08.2017 року по 14.09.2017 року зарахованого ОСОБА_6 у строк відбуття покарання ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05.10.2017 року, на момент розгляду судом питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, засудженим ОСОБА_6 невідбуто 2/3 частини цього покарання, яке він фактично відбуває.

За наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому вважає ухвалу Ірпінського міського суду Київської області законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 537, 539 КПК України, ст.ст. 81, 82 КК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 10 серпня 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3