Справа №:755/5001/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" грудня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000219 від 15 листопада 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України,
в с т а н о в и в:
слідчий Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту із забороною відчужувати нерухоме майно, а саме житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 .
Клопотання мотивовано тим, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в рамках виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 липня 2012 року в справі №2-2333/12 фактично не накладено арешт та не відображено відповідні у реєстрі обтяжень прав власності на нерухоме майно, що призвело до відчуження боржником майна, що перебувало у його власності, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаними діями державного виконавця заподіяно шкоди державі у розмірі 2 963 117 грн 83 к.
Крім того встановлено, що 12 липня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва винесено рішення щодо задоволення позову заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах Міністерства фінансів України, Національного банку України, ПАТ «Родовід Банк» щодо стягнення боргу за кредитним договором. Згідно вказаного рішення суд постановив стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» гроші в сумі 2 963 117 грн 83 к.
Також, 16 жовтня 2012 року Оболонський районний суд м. Києва видав виконавчий лист по справі № 2-2333/12 щодо стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 2 966 063 грн 58 к.
25 жовтня 2012 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якому присвоєно номер ВП № 39901894.
У подальшому, 25 жовтня 2012 року у виконавчому провадженню ВП № 39901894 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме на майно боржника ОСОБА_5 - квартири АДРЕСА_1 .
09 вересня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до п. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
11 вересня 2013 року на виконання до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві повторно надійшов виконавчий лист, що видав Оболонський районний суд м. Києва № 2-2333/12 від 16 жовтня 2012 року щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» грошових коштів в сумі 2 966 063 грн 58 к.
11 вересня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якому присвоєно номер ВП № 51107021.
Після цього, згідно довідки з Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 13 листопада 2017 року власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу (серія та номер 852, виданий 06 листопада 2017 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ) є ОСОБА_9 .
Постановою слідчого від 26 квітня 2018 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої на даний час є ОСОБА_9 .
За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження №0011037 від 02 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування клопотання, слідчий посилається на те, що 26 квітня 2018 року постановою слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві квартира №4 по вулиці Предславинській, 26а, у місті Києві визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився та направив на адресу суду клопотання про перенесення розгляду клопотання, а також письмові заперечення у яких просить в задоволенні клопотання відмовити з тих підстав, що ОСОБА_9 придбав квартиру АДРЕСА_1 в ОСОБА_11 на законних підставах, що зокрема, підтверджується договором купівлі-продажу від 06 листопада 2017 року, квитанцією №403701 від 06 листопада 2017 року та платіжним дорученням №1 від 06 листопада 2017 року. Крім того, ОСОБА_11 придбала зазначену квартиру теж на законних підставах, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 грудня 2014 року, квитанцією про сплату 1 % від суми договору купівлі продажу квартири, актом приймання-передачі квартири від 19 січня 2015 року ТОВ «Свіфт-Таун». Із зазначених підстав ОСОБА_9 є добросовісним набувачем, а тому арешт належного йому на праві власності майна призведе до порушення його прав власності.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, ознайомившись із письмовими запереченнями, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч. 2 цієї статті КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у наведених випадках, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно за сукупності даних розслідуваного злочину, відповідає вимогам ст. 98 цього Кодексу.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.
У постанові слідчого про визнання речовим доказом від 26 квітня 2018 року йдеться про те, що квартира АДРЕСА_1 є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Частина 3 статті 110 КПК України вимагає від слідчого наведення у постанові не законодавчо визначених у ст. 98 КПК ознак віднесення майна до речових доказів, а конкретних ознак їх злочинного походження, встановленого розслідуванням злочину за ч. 1 ст. 367 КК України та їх переліку, що відповідає вимогам ст. 98 КПК.
Проте слідчим ОСОБА_3 як у постанові про визнання речовим доказом від 26 квітня 2018 року, так і в клопотанні про арешт майна не наведено сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що зазначене нерухоме майно має ознаки, наведені у ст. 98 КПК України і є доказом саме у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000219 від 15 листопада 2017 року, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.
Крім того, як вбачається з ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року на квартира АДРЕСА_1 вже було накладено арешт. Проте, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року в порядку ст. 174 КПК України задоволено клопотання представника ОСОБА_9 ОСОБА_10 та скасовано арешт квартири накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року.
Слід відзначити, що однією із підстав для скасування арешту квартири є необґрунтованість слідчим того, що квартира АДРЕСА_1 є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000219.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Враховуючи те, що слідчим не обґрунтовано, те що квартира АДРЕСА_1 відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України для кримінального провадження №0000219 від 15 листопада 2017 року, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а також можливість використання зазначеного майна як доказу у даному кримінальному провадженні, тому слідчий суддя вважає, що слідчим у клопотанні не доведено, як необхідність застосування арешту майна, так і наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Зважаючи на вище викладене слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
у клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1