Справа № 364/1215/17
Провадження № 1-кп/364/7/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2018 року, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
представника Володарського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт Володарка, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище-Пустоварівське, Володарського району, Київської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не військовозобов`язаного, одруженого, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, що передбачає кримінальну відповідальність за ст. 286 ч. 2 КК України,

встановив:

Судом встановлено , що 26 травня 2013 року, близько 00 годин 55 хвилин, ОСОБА_15 , керуючи технічно справним мотоциклом марки «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 , який відповідно до довідки-рахунка серії НОМЕР_2 , виданої ТОВ «АВТОЛІКОН ПЛЮС» від 29.04.2013 року, проданий, за три тисячі гривень, останньому, не маючи відкритої категорії «А» в посвідченні водія серії НОМЕР_3 , виданого 13.07.2011 року МРЕВ ДАІ м. Біла Церква на його ім`я з правом керування транспортними засобами ,які віднесені до категорії «В», в порушення вимог п.п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (надалі ПДР України) «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії» та 2.1 ПДР України ґ) «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»і рухаючись спільно з пасажиром ОСОБА_16 , який сидів позаду водія, по асфальтованій проїзній частині вулиці Леніна (нині вул. Центральна) в с. Городище-Пустоварівське, Володарського району, Київської області навпроти території приватного домоволодіння № 65, в напрямку центру вищевказаного населеного пункту, в порушення вимог п.п. 2.3 б) ПДР України «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі» і 2.3 г) ПДР України «під час руху на мотоциклі не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів», а також п.п. 12.2 ПДР України «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги» і 12.3 ПДР України «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебувала в лежачому стані на проїзній частині вул. Леніна (нині вул. Центральна) в с. Городище-Пустоварівське Володарського району. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих травм померла на місці пригоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №60 (експертиза трупа) від 05.08.2013 РОКУ смерть ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа з розрушенням речовини мозку.

При дослідження трупа ОСОБА_17 , виявлено пошкодження: в області підборіддя синець синього кольору овальної форми розміром 4x3см; в області підреберної дуги справа садно коричневого кольору довгастої форми розташоване нижче рівня шкіри розміром 7x1,5см; над правою молочною залозою садно дугоподібної форми характеру вищеописаного розміром 10x0,5см; на зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині садно характеру вищеописаного розміром 5x1см; в верхній третині правого плеча ближче до плечового суглобу рана з осадненими краями щелевидної форми розміром 4x1см, навколо рани садно довгастої форми розміром 7x2см; на передній поверхні правого плеча садно характеру вищеописаного розміром 4,5x2,5см; за правим вухом рана характеру вищеописаного розміром 4x1 см, в рані видно уламки кісток; голова сплющена з боків, права частина півкулі вдавлена до середини; в області лобу та лівої тім`яно-вискової ділянки рана щелевидної форми з рівними краями та гострими кутами, в рану виступають уламки кісток та рештки роздавленої мозкової речовини, рана розміром 17x10см; на боковій поверхні шиї справа з переходом на праву щоку полосовидні садна на ділянці 13x7см, довжник саден розташований косо-вертикально; тверда мозкова оболонка розірвана в лобній та лівій тім`яно-висковій ділянці, із кістками склепіння черепа не зрощена; м`яка мозкова оболонка розірвана, частина мозку (лобна, тім`яна області) знаходиться поза межами черепної коробки, частина речовини мозку відсутня; в правій півкулі мозку та лівій півкулі мозку мається багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа з утворенням уламків неправильної чотирикутної форми розміром від 2x1 см до 7x5см; кістки правої півкулі мозку вдавлені в черепну коробку з видавленням речовини мозку через рану в лобній і тім`яній ділянці; весь череп поділений круговими та мередіальними лініями переломів на фрагменти вищеописаного розміру і форми; перелом верхньої щелепи на рівні 4-го зуба справа та по лінії її з`єднання з другими кістками лицевого скелету; перелом нижньої щелепи на рівні 4-го зуба справа, з викришуванням губчастої речовини по зовнішній поверхні; перелом правої скулової кістки по лінії її з`єднання з другими кістками лицевого скелету.

Описані вище тілесні пошкодження виникли від дії тупих предметів і відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень як небезпечні для життя.

Враховуючи характер пошкоджень та їх локалізацію можливо сказати, що через тіло покійної мав місце переїзд транспортним засобом на що вказують характерні полосовидні садна в області шиї справа, сплющення голови з боків із вдавленням правої півкулі до середини та видавленням речовини мозку із черепної коробки із рани на лобі і лівої тім`яної ділянки. Садна на грудній клітці справа та в області правої верхньої кінцівки, та рана на плечі могли утворитися від виступаючих частин транспортного засобу. В момент наїзду покійна лежала на спині, а наїзд було зроблено в напрямку від правого плечового суглобу до лобу, тобто дані тілесні пошкодження могли утворитися в час та за обставин указаних в постанові.

1.Одночасно, відповідно до висновку експертів за результатами проведення повторної судової автотехнічної експертизи №11320/16-52 від 27.07.2016 РОКУ, встановлено:

2.В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій мотоцикла «GEON GN150-11» ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.

3.В даній дорожній обстановці, обрана величина швидкості руху водієм мотоцикла «GEON GN150-11» ОСОБА_15 60 км/год., з технічної точки зору відповідала встановленим умовам видимості дороги.

4.В даній дорожній обстановці водій мотоцикла «GEON GN150-11» ОСОБА_15 міг мати технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 шляхом виконання ним маневру об`їзду з правого боку з урахуванням зауважень зазначених вище. Відзначено, що маневрування двоколісного транспортного засобу є досить складним процесом, який залежить не лише від технічних можливостей мотоцикла, а і від рівня водійської майстерності водія, оскільки зміна напрямку руху мотоцикла на швидкості відбувається не стільки за рахунок повороту керма мотоцикла, скільки за рахунок нахилу мотоцикла в той чи інший бік. Утримання рівноваги при цьому загалом залежить від рівня майстерності водія. В свою чергу, даний розрахунок проведений по критичним значенням параметрів за умов збереження поперечної стійкості (не настання заносу) не враховує наведені вище особливості. Проте оскільки відділення мотоцикла від місця наїзду значно перевищує отримані значення поздовжньої відстані, яка необхідна для здійснення маневру отримані вище результати, щодо наявності технічної можливості у водія мотоцикла «GEON GN150-11» ОСОБА_15 уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 , можуть вважатись коректними».

5.Водій мотоцикла «GEON GN150-11» ОСОБА_15 в даній дорожній обстановці мав технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним мотоцикла«GEON GN150-11».

Сукупність допущених водієм ОСОБА_15 грубих порушень п.п. 2.1 а), 2.1 ґ), 2.3 б), 2.3 г), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_17 .

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_15 у порушенні вказаних пунктів Правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій смерть, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах, а саме: на показаннях самого обвинуваченого, потерпілих, свідків, письмових доказах досліджених в судовому засіданні протоколів огляду місця події, медичного освідування, огляду транспортного засобу, відтворення обстановки та обставин подій, висновків судово-медичної експертизи, авто-технічної експертизи та інших належних та допустимих доказів.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 вину у вчиненні злочину не визнав. Однак під час розгляду кримінального провадження в суді змінював свою позицію і вказував на протилежні обставини, що не узгоджувались із його невизнанням власної провини по даному кримінальному провадженню .

Так, обвинувачений ОСОБА_15 суду показав, що 25.05.2013 року близько 24 години він перебував біля сільського клубу в селі Гор- Пустоварівка Володарського району Київської області. До нього підійшов ОСОБА_18 та попросив прокатати на мотоциклі. На прохання останнього з ним він поїхав по дорозі в напрямку смт Володарка. Дорожнє покриття було сухе. На дворі було тепло. Він мав на собі шолом. Затишний був у якості пасажира ззаду нього на мотоциклі і шолома не мав. Фари на його мотоциклі були увімкнені із ближнім світлом. Не швидко проїхавши по селу, приблизно зі швидкістю близько 60 км/ год, вони через деякий час розвернулись і поїхали у зворотному напрямку до центру села. По дорозі він побачив, як на зустрічній стороні дороги стоїть із ввімкненими фарами на проїжджій частині дороги автомобіль БМВ. У цей час помітив як на дорозі щось лежить схоже на світлий мішок і тоді відчув поштовх від того, що мотоцикл на щось наїхав. Рух при цьому він не припинив, а продовжив їхати по селу. Затишний ОСОБА_19 припустив , що вони наїхали на собаку, а він більше схилявся до того, що то був мішок. Коли він підвіз ОСОБА_19 додому і сам поїхав до себе додому, то тоді через деякий час йому зателефонував ОСОБА_20 та повідомив, що на дорозі лежить мертва жінка і він відразу пішов на місце пригоди. Там на місці він побачив, як на проїжджій частині дороги головою до осьової лінії розмітки лежала мертвою ОСОБА_21 . На тій частині дороги де сталася подія, було дві полоси руху із переривчастою лінією розмітки.

Обвинувачений суду зазначив, що до тепер він не відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду .

В суді обвинувачений вказав, що він брав участь у проведенні слідчого експерименту , який проводився у 2013 році та пізніше ще в одному, однак тоді при проведенні другого слідчого експерименту він не погоджувався із даними, які заносилися до відповідного протоколу слідчим, тому відмовився від його підписання. Перевіряючи твердження обвинуваченого, судом встановлено, що він зауважень з приводу своєї незгоди слідчому не подавав та його дії чи бездіяльність у визначеному процесуальним законом порядку - не оскаржував. У стадії підготовчого судового засідання ні обвинуваченим ні його захисником не було подано до суду клопотань щодо оскарження будь -яких дій чи бездіяльності слідчого чи ухвал слідчого судді , які не можуть бути оскаржені на стадії досудового слідства, як те передбачено ч.2 та ч. 3 ст. 303 КПК України.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 вказала , що вона є рідною сестрою загиблої ОСОБА_17 26.05.2013 року о 6 год. 30 хв. мама повідомила їй по телефону про загибель сестри. Оскільки вона живе у місті Біла Церква, то відразу зібралась і близько 7 години того ж дня прибула із своїм чоловіком на місце події в село Гор- Пустоварівка до місця проживання сестри та її співмешканця ОСОБА_22 . Тіло сестри було в той час на дорозі чимось накрите. Через годину працівники міліції забрали тіло до моргу. Присутні на місці події люди повідомили їй , що наїзд на її сестру здійснив ОСОБА_23 . Однак він до цього часу не вибачався за скоєне та відшкодувань від нього ніяких не було . Вона особисто брала участь у останньому відтворенні події , під час якого були присутні також ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , мама та їх представник, слідчий та експерт. Всі права учасникам було роз`яснено, дані заносились до відповідного протоколу. Участь у відтворені події брав обвинувачений, який у шоломі сідав на мотоцикл та вказував слідчому, що він при цьому бачить. При цій дії були задіяні транспортні засоби, зокрема мотоцикл та світлий автомобіль, використовувався макет людини, який був одягнений у шорти та футболку. Всі учасники підписали відповідний протокол, за винятком обвинуваченого, який нічого при цьому не пояснив щодо своєї відмови.

Потерпіла суду вказала, що її покійна сестра жила із своїм співмешканцем протягом двох років, але не дуже добре, оскільки вони часто сварилися потім мирилися. По святам вона вживала спиртні напої. Працювала сестра у дитячому садочку де про неї гарно відзивалися.

Потерпіла ОСОБА_11 вказала суду, що вона є матір`ю загиблої ОСОБА_27 . 26.05.2013 року, вона збиралася рано в ранці на роботу, працюючи дояркою на фермі, близько 4 год. 20хв. йшла на роботу. У цей час її колежанка повідомила про смерть доньки ОСОБА_28 . Вона відразу прибігла на місце події та побачила як на дорозі біля будинку ОСОБА_22 вже мертвою лежала її донька. Тіло її було чимось накрите. Їй стало погано. До тіла дитини працівники міліції її не пускали. Пізніше на місце трагедії приїхала її друга донька ОСОБА_29 . На місці події від сторонніх осіб вона дізналася, що наїзд на її доньку здійснив ОСОБА_23 , якого вона добре знає, оскільки вони між собою є далекими родичами. Після події обвинувачений не приходив до неї та до тепер не вибачався.

Потерпіла суду вказала, що її донька ОСОБА_28 жила із ОСОБА_22 не дуже добре, особисто вона була проти їх відносин, оскільки останній неодноразово бив її доньку, однак вони після цього мирилися між собою та жили далі разом.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_30 показав, що він протягом року до події ДТП 2013 року зустрічався із ОСОБА_17 . На час трагедії вони співмешкали разом у його будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Напередодні події , він та його співмешканка, 25 травня 2013 року, святкували на березі річки, що неподалік його домоволодіння, день народження його старшого брата, вживали там спиртні напої. Коли на дворі почало темніти, вони повернулися додому та між ним і ОСОБА_31 виникла сварка. Тоді вона зібрала свої особисті речі, серед яких був її одяг та праска, склала їх до двох пакетів та пішла від нього, залишивши його домоволодіння. Перебувачи у літній веранді, приблизно через три хвилини, як ОСОБА_28 пішла, він почув глухий звук схожий на удар. Вийшовши на вулицю, праворуч, на відстані 12-13 метрів від свого подвір`я, він помітив на дорозі ОСОБА_17 , яка не рухаючись лежала на проїжджій частині дороги . Намагаючись привести її до тями, він помітив, що в неї пошкоджено голову та зрозумів, що вона вже мертва. Тіло він не переміщував. Вона лежала на спині, головою до середини дороги, а ногами до краю дороги в бік його будинку. Свідок суду вказав, що самого наїзду транспортного засобу на ОСОБА_17 він не бачив, а від ОСОБА_32 та ОСОБА_25 , які тієї ночі неподалік сиділи на лавочці дізнався, що його співмешканку переїхав мотоцикл під керуванням ОСОБА_33 , з яким в якості пасажира був ОСОБА_18 . Через кілька хвилин біля місця пригоди проїжджав автомобіль «Форд» чорного кольору, який зупинився та водій ОСОБА_34 почувши що трапилося, поїхав до центра села щоб наздогнати мотоцикл, однак, нікого не помітивши, він через деякий час повернувся назад. Присутні на місці пригоди почали викликати швидку та працівників міліції. Козоріз суду показав, що тієї ночі асфальтне покриття було сухе, погода була тепла, неподалік місця пригоди горів на стовпі ліхтар.

Свідок ОСОБА_35 суду показав, що в ніч з 25 на 26 травня 2013 року він знаходився у себе вдома в селі Гор. Пустоварівка. Вночі до нього прийшов ОСОБА_36 та повідомив про подію, що сталася неподалік за метрів 200-300 від його домоволодіння. Прибувши на місце пригоди, неподалік від будинку ОСОБА_37 на дорожньому покритті головою до осьової лінії розмітки, він побачив ОСОБА_17 , яка на той час була мертвою та зверху накрита . На місці, в той час, були присутні його односельці: ОСОБА_22 , ОСОБА_38 та ОСОБА_25 . Через деякий час прибула швидка допомога та працівники міліції. Вказував, що тієї ночі було тепло, асфальтна дорога була сухою, лінія дорожньої розмітки була не якісною, однак її ще було видно. Будучи сільським головою, він був змушений бути на місці події аж до самого ранку. Неподалік місця пригоди горів ліхтар вуличного освітлення. Згодом працівники міліції у 2015 р. його разом із ОСОБА_39 залучали у якості понятих на відтворенні місця події. Де він за результатом проведення слідчого експерименту на місці події, підписав всі необхідні процесуальні документи, в яких були зафіксовані відповідні дії, що були проведені в умовах наближених до реальних та які відповідали обставинам події 2013 року .

Свідок ОСОБА_40 у судовому засіданні показав, що свідком події 2013 року він не був, а лише у 2015 році разом із ОСОБА_41 залучався працівниками міліції понятим при слідчому експерименті на місці трагедії та ствердив , що всі процесуальні дії фіксувалися на технічні засоби, а він зауважень до протоколу не мав, тому поставив у всіх процесуальних документах свій підпис.

Свідок ОСОБА_42 суду показав, що він був безпосереднім очевидцем події, яка відбувалася вночі на автодорозі неподалік помешкання ОСОБА_43 . Він є місцевим жителем села Гор. Пустоварівка та проживав на одній вулиці із нині покійною ОСОБА_44 . Остання проживала, на той час, із своїм співмешканцем на відстані 7-8 домоволодінь від його будинку. В нічний час він разом із своїми друзями прибули на його автомобілі ВАЗ 2101 до помешкання його знайомого ОСОБА_45 . Припаркувавшись біля будинку , його друзі вийшовши із автомобіля пішли до помешкання, а він сам залишився біля автомобіля та чекав на них. В цей час він почув якийсь крик, придивившись він помітив , що неподалік від нього , на відстані близько 30 метрів, на автодорозі знаходиться якась жінка. Коли він намагався краще роздивитись хто саме там знаходиться, то по криках зрозумів, що то є саме ОСОБА_21 , але в той час вона вже не стояла , а лежала на проїжджій частині дороги головою до осьової лінії. Дорожнє покриття було сухе. В цей час по цій дорозі рухався автомобіль БМВ, якого він почав зупиняти щоб запобігти наїзду на жінку. Автомобіль рухався із увімкнутими фарами та зупинився на відстані 10-15 метрів від жінки і він встиг попередити водія щодо жінки на дорозі. В цей час із протилежної сторони , на зустріч, із боку смт Володарка у бік міста Білої Церкви, їхав мотоцикл . Він теж намагався його зупинити, однак не встиг і у цей момент почув глухий звук, в результаті він зрозумів , що відбувся наїзд на потерпілу. Мотоцикл рухався прямолінійно по дорозі, по своїй полосі руху із увімкненим світлом фар. По тому як лежала потерпіла на дорозі, він припустив, що мотоцикл їй переїхав ноги або живіт. Самого моменту наїзду мотоцикла на жінку він не бачив. Однак бачив, що на мотоциклі було двоє осіб і він не зупиняючись поїхав у напрямку села Мала Сквирка. Через кілька секунд після наїзду, на місце трагедії із свого домоволодіння вибіг ОСОБА_46 , який попросив водія БМВ наздогнати мотоцикл. В цей же час він теж сів за кермо свого автомобіля та поїхав у напрямку центра села, щоб наздогнати мотоцикл. Однак прибувши до місцевого клуба, він з`ясовував у місцевої молоді інформацію щодо місця знаходження мотоцикла. В результаті зрозумів, що йому вже не вдасться наздогнати мотоцикл, тому взявши там ще одного односельця ОСОБА_47 , він повернувся на місце події, щоб при потребі забезпечити надання медичної допомоги потерпілій. Однак на місці виявилося, що потерпіла вже мертва і її чимось прикрили. Свідок суду вказав, що слідчими, за його участі, було проведено два слідчих експеримента.

Свідок ОСОБА_48 суду показав, що він того вечора зустрівся у селі Гор. Пустоварівка із своїми товаришами та мали намір відпочити у смт Володарка. Тому на автомобілі БМВ під керуванням ОСОБА_49 , він разом із товаришами їхали у напрямку смт Володарка. Всього у автомобілі було чотири особи. Сам він перебував, у якості пасажира ззаду з правої сторони. В автомобілі спереду, в якості пасажира сидів ОСОБА_50 . Всі хто знаходились із ним у автомобілі були у тверезому стані. Рухаючись на вказаному автомобілі по дорозі села Гор. Пустоварівка, їх зупинив ОСОБА_25 , якого він добре знає та який застеріг, що на дорозі лежить жінка. Вона лежала на проїжджій частині дороги, головою до розподільної смуги. Вони зупинились не доїхавши до неї приблизно 30 метрів. В цей час , коли вони розмовляли через відкрите вікно автомобіля із ОСОБА_25 , у зустрічному напрямку їхав мотоцикл із увімкненим світлом фар та приблизно зі швидкістю руху 50-60 км/год. Самого зіткнення мотоцикла із потерпілою він не бачив і звуків ніяких не чув, оскільки в автомобілі грала музика. Припускає, що цей момент міг бачити водій автомобіля та пасажир, який сидів на передньому сидінні. Коли вже стався наїзд мотоцикла на потерпілу, вони відразу, на протязі 30-40 секунд розвернулися, та поїхали на автомобілі наздоганяти мотоцикл. Однак їм це не вдалося, тому вони повернулися до місця пригоди, де так само на проїжджій частині дороги лежала потерпіла . Свідок вказав, що за його участі слідчий експеримент не проводили.

Свідок ОСОБА_16 суду показав , що 25.05.2013 року, у вечірній час у селі Гор. Пустоварівка біля будинку культури зустрівся із своїм давнім шкільним знайомим ОСОБА_15 . На дворі того вечора було прохолодно. ОСОБА_15 був на мотоциклі і він сів до нього в якості пасажира та вони поїхали в напрямку смт Володарка. Проїхавши по центральній вулиці села вони розвернулися біля кладовища і знову поїхали в напрямку сільського будинку культури. Оскільки було прохолодно, то він намагався сховатися за спину ОСОБА_15 , який керував мотоциклом. Водій був у шоломі, а сам він не мав шолома. Швидкість руху він не може визначити, оскільки на спідометр не дивився. Рухаючись на мотоциклі він відчув поштовх і вважав, що вони наїхали мотоциклом на собаку, однак після цього вони не зупинялися та напрямок руху не змінювали, а продовжили рух далі. ОСОБА_15 згодом йому повідомив, що вони наче б то наїхали на якийсь мішок. Доїхавши до місця проживання ОСОБА_15 , він залишив його вдома, а сам пішов до центра села і по дорозі по телефону знайомий повідомив йому про дорожньо транспортну пригоду. Тому він відразу попрямував на місце ДТП де неподалік помешкання громадянина Вітрука побачив мертвою ОСОБА_17 , яка лежала на проїжджій частині дороги та там вже було багато людей. На місці події стояв автомобіль БМВ та згодом приїхали працівники міліції, які перекрили дорогу.

Свідок даючи свої показання, вказував що на місці події на дорозі була погано видно роздільна полоса, освітлення на стовпах не було. З часом разом з іншими особами, в тому числі і разом із ОСОБА_15 він двічі був задіяний у відтворені обставин події, за результатами чого підписував відповідні процесуальні документи та зауважень щодо їх неповноти чи невідповідності не мав .

Свідок ОСОБА_51 суду показав, що він раніше до самої події ДТП був знайомий із обвинуваченим, оскільки працював з ним разом у одного й того ж приватного підприємця, який займався виготовленням меблів. В одних із днів він був залучений у якості понятого у слідчому експерименті при відтворенні події ДТП за участю експерта, слідчого, обвинуваченого та інших осіб назвати яких він не взмозі, оскільки із ними не знайомий. Слідчий есперимент тривав у часі приблизно із середини дня і до нічного часу, при цьому на дворі було тепло, асфальтне покриття було сухим. Слідчий експеримент проводився із залученням автомобіля «Хундай» та мотоцикла обвинуваченого. Він особисто брав участь у відтворені події, сідаючи в якості водія на мотоцикл обвинуваченого; був присутній під час проведення відповідних замірів проїжджої частини дороги; знайомився із схемою ДТП , яку складали відповідні спеціалісти на місці пригоди та підписував всі необхідні процесуальні документи.

Свідок ОСОБА_52 на виклик суду за клопотанням прокурора неодноразово не прибував. Прокурор у судовому засіданні відмовився від підтримання свого клопотання про обов`язковий допит вказаного свідка. Суд, виходячи із положень КПК України, зокрема тих, що обов`язок доказування покладено на прокурора та ч. 3 ст. 23 КПК України про обов`язок сторони обвинувачення забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення задовольнив клопотання прокурора та привід свідка до суду не застосовував. Разом з тим на допиті свідка наполягав захисник обвинуваченого, тому суд вжив заходів щодо його виклику і свідок ОСОБА_52 допитаний у судовому засіданні за клопотанням захисника суду показав, що у ніч коли сталася подія ДТП він перебував у якості пасажира у автомобілі БМВ під керуванням ОСОБА_53 , точної дати та часу події вказати суду не зміг, в силу перебігу значного проміжку часу. Він разом ще з двома чоловіками : ОСОБА_54 та ОСОБА_55 , перебував у названому автомобілі . Він зокрема був на передньому пасажирському сидінні. Вони рухались автомобілем на невеликій швидкості приблизно 40- 50 км/ год по селу Гор. Пустоварівка у напрямку смт Володарка. ОСОБА_56 , махаючи руками із узбіччя дороги, зупинив їх автомобіль . Зупинившись на проїжджій частині дороги на своїй полосі руху , він побачив, як назустріч йому їде мотоцикл під керуванням ОСОБА_57 з пасажиром на ньому, які проїхали повз них у напрямку центра села. На той час він був знайомий з обвинуваченим і знав, що на такому мотоциклі їздить саме він. Вийшовши із автомобіля він побачив, як на зустрічній полосі проїжджої частини дороги головою до осьової лінії і ногами в бік тротуару лежить дівчина. На прохання ОСОБА_58 вони відразу розвернулися на автомобілі і поїхали наздоганяти ОСОБА_59 . Однак доїхавши до центра села, їм це не вдалося і вони повернулись на місце пригоди.

Свідок суду вказав, що в тому році, коли сталося ДТП він брав участь у відтворенні на місці події . Зауважень до протоколу не мав і підписав його власноруч.

Своїм клопотанням сторона обвинувачення просила суд визнати недоцільним допит заявлених раніше свідків ОСОБА_60 та ОСОБА_61 заявлених 17.04.2018 року та 29.05.2018 року за клопотанням прокурора, проти яких не заперечували всі учасників процесу, було знято судом із допиту в якості свідків по даному кримінальному провадженні, із врахуванням того, що згідно положень ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбачених цим Кодексом.
За клопотанням прокурора свідок ОСОБА_62 у судовому засіданні не допитувався, оскільки обставини події йому відомі зі слів, а сам він повідомив, що працював слідчим РВ ГУ та безпосередньо брав участь у розслідуванні даного кримінального провадження, тому прокурор суду вказав, що його покази згідно положень КПК України не можуть бути джерелом доказів і зняв своє клопотання.

ОСОБА_63 , будучи матір`ю обвинуваченого, в судовому засіданні відмовилася від дачі показань, посилаючись на ст. 63 Конституції України .

-Окрім наведених вище показань свідків, винуватість обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доводиться сукупністю зібраних досудовим слідством та наданих у судовому засіданні стороною обвинувачення доказів , зокрема :

-
-рапортом чергового чергової частини штабу Володарського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_64 , про те, що 26.05.2013 року, о 1 год. надійшло повідомлення про ДТП в с. Гор-Пустоварівка по вул. Леніна (том 1 а.к.п.204);

-
-витягом з кримінального провадження № 0000155 щодо внесення 26.05.2013 року відомостей до ЄРДР (том 1 а.к.п.203);

-
-даними протоколу огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди в с. Гор-Пустоварівка із схемою та фототаблицями до нього від 26.05.2013 року (том 1 а.к.п. 205-214);

-
-протоколом огляду транспортного засобу «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 із фототаблицями до нього від 26.05.2013 року (том 1 а.к.п. 215-218);

-
-письмовою заявою ОСОБА_15 від 26.05.2013 року , якою він добровільно надав згоду на проведення слідчих дій із своїм мотоциклом «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 (том 1 а.к.п. 219);

-
-довідкою метеологічної станції м.Біла Церква № 183 від 05.07.2013 року , згідно якої за даними спостережень Метеостанції Біла Церква 26 травня 2013 року на території м. Біла Церква та району близько 00 год. 55 хв. спостерігалась малохмарна погода, без опадів. Атмосферна видимість 14 км, температура повітря близько 14° С тепла, відносна вологість повітря 81 %. Вітер слабкий. Дані спостережень метеостанції Біла Церква можуть бути використані у м. Володарка та Володаському районі ( том 1 а.к.п. 221);

-
-свідоцтвом про смерть ОСОБА_17 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1 а.к.п. 222);

-
-даними висновку судової експертизи № 60, яка проведена на виконання підставі постанови старшого слідчого а ОВС ВР ДТП СУ РВ ГУ МВС України в Київській області від 26 травня 2013 року та вказує, що смерть гр. ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа з розрушенням речовини мозку. При дослідженні трупа громадянки ОСОБА_17 виявлено пошкодження: в області підборіддя синець синього кольору овальної форми розміром 4x3см; в області підреберної дуги справа садно коричневого кольору довгастої форми розташоване нижче рівня шкіри розміром 7x1,5см; над правою молочною залозою садно дугоподібної форми характеру вищеописаного розміром 10x0,5см; на зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині садно характеру вищеописаного розміром 5x1см; в верхній третині правого плеча ближче до плечового суглобу рана з осадненими краями щелевидної форми розміром 4x1см, навколо рани садно довгастої форми розміром 7x2см; на передній поверхні правого плеча садно характеру вищеописаного розміром 4,5x2,5см; за правим вухом рана характеру вищеописаного розміром 4x1 см, в рані видно уламки кісток; голова сплющена з боків, права частина півкулі вдавлена до середини; в області лобу та лівої тім`яно-вискової ділянки рана щелевидної форми з рівними краями та гострими кутами, в рану виступають уламки кісток та рештки роздавленої мозкової речовини, рана розміром 17x10см; на боковій поверхні шиї справа з переходом на праву щоку полосовидні садна на ділянці 13x7см, довжник саден розташований косо-вертикально; тверда мозкова оболонка розірвана в лобній та лівій тім`яно-висковій ділянці, із кістками склепіння черепа не зрощена; м`яка мозкова оболонка розірвана, частина мозку (лобна, тім`яна області) знаходиться поза межами черепної коробки, частина речовини мозку відсутня; в правій півкулі мозку та лівій півкулі мозку мається багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа з утворенням уламків неправильної чотирикутної форми розміром від 2x1 см до 7x5см; кістки правої півкулі мозку вдавлені в черепну коробку з видавленням речовини мозку через рану в лобній і тім`яній ділянці; весь череп поділений круговими та мередіальними лініями переломів на фрагменти вищеописаного розміру і форми; перелом верхньої щелепи на рівні 4-го зуба справа та по лінії її з`єднання з другими кістками лицевого скелету; перелом нижньої щелепи на рівні 4-го зуба справа, з викришуванням губчастої речовини по зовнішній поверхні; перелом правої скулової кістки по лінії її з`єднання з другими кістками лицевого скелету.

Описані вище тілесні пошкодження виникли від дії тупих предметів і відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень як небезпечні для життя.

Враховуючи характер пошкоджень та їх локалізацію можливо сказати, що через тіло покійної мав місце переїзд транспортним засобом на що вказують характерні полосовидні садна в області шиї справа, сплющення голови з боків із вдавленням правої півкулі до середини та видавленням речовини мозку із черепної коробки із рани на лобі і лівої тім`яної ділянки. Садна на грудній клітці справа та в області правої верхньої кінцівки, та рана на плечі могли утворитися від виступаючих частин транспортного засобу. В момент наїзду покійна лежала на спині, а наїзд було зроблено в напрямку від правого плечового суглобу до лобу, тобто дані тілесні пошкодження могли утворитися в час та за обставин указаних в постанові.

-При судово токсикологічному дослідженні крові від трупа гр. ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлений етиловий спирт в крові в концестенції 2,03% о. Така концентрація алкоголю в крові незадовго до смерті може відповідати середній степені алкогольного сп`яніння (том 1 а.к.п. 224 -225);

-даними висновку автотехнічної експертизи №132 від 25.07.2013 року призначеної на виконання постанови слідчого від 26 травня 2013 року , який вказує, що система робочого гальма мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено.

-Рульове керування мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед подією, не виявлено.

-Елементи підвіски мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено.

-Несправностей в системі робочого гальма, рульовому керуванні та елементах підвіски мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 , які могли б виникнути до ДТП не виявлено, а тому дослідження даного питання не має технічного сенсу (том 1 а.к.п.229-232);

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04.09.2015 року за участі ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 та експерта ОСОБА_68 ( том 1 а.к.п. 234-238);

-даними висновку судово- автотехнічної експертизи від 12.10.2015 року № 5-02/454 призначеної на виконання постанови слідчого 07.09.2015 року, згідно якого водій мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 ОСОБА_15 у дорожній ситуації, що склалась, з технічної точки зору, повинен був керуватися вимогами п.п. 12.2, 12.3 ПДР України, зміст яких викладений в дослідницькій частині висновку

-Обрана водієм мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 ОСОБА_15 швидкість руху не перевищувала допустимої швидкості по умовам видимості елементів дороги в напрямку руху.

-В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 ОСОБА_15 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для його руху.

-По причинах вказаних в дослідницькій частині висновку питання щодо наявності або відсутності у водія технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування маневру безпечного об`їзду в заданій дорожній ситуації дослідити не представляється можливим ( том 1 а.к.п. 242-244);

-даними висновку повторної судової авто-технічної експертизи за № 11320/16-52 від 27 липня 2016 року, призначеної на виконання постанови слідчого від 06 липня 2016 року, який вказує, що в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій мотоцикла «GEON GN150-11», ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці, обрана величина швидкості руху водієм мотоцикла «GEON GN150-11» ОСОБА_15 60 км/год., з технічної точки зору відповідала встановленим умовам видимості дороги.

В даній дорожній обстановці водій мотоцикла «GEON GN150-11» ОСОБА_15 міг мати технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 шляхом виконання ним маневру об`їзду з правого боку з урахуванням зауважень зазначених вище. Відзначено, що маневрування двоколісного транспортного засобу є досить складним процесом, який залежить не лише від технічних можливостей мотоцикла, а і від рівня водійської майстерності водія, оскільки зміна напрямку руху мотоцикла на швидкості відбувається не стільки за рахунок повороту керма мотоцикла, скільки за рахунок нахилу мотоцикла в той чи інший бік. Утримання рівноваги при цьому загалом залежить від рівня майстерності водія. В свою чергу, даний розрахунок проведений по критичним значенням параметрів за умов збереження поперечної стійкості (не настання заносу) не враховує наведені вище особливості. Проте оскільки відділення мотоцикла від місця наїзду значно перевищує отримані значення поздовжньої відстані, яка необхідна для здійснення маневру отримані вище результати, щодо наявності технічної можливості у водія мотоцикла «GEON GN150-11» ОСОБА_15 уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 , можуть вважатись коректними».

-Водій мотоцикла «GEON GN150-11» ОСОБА_15 в даній дорожній обстановці мав технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним мотоцикла«GEON GN150-11» (том 1 а.к.п. 250-254);

-копія посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданого 13.07.2011 року МРЕВ ДАІ м. Біла Церква на ім`я ОСОБА_15 , яка стверджує, що обвинувачений не мав відкритої категорії «А» ( том 2 а.к.п. 163).

У судовому засіданні за клопотанням захисника суду були надані копії матеріалів кримінального провадження, що були у розпорядженні захисника та оригінали яких, були у сторони обвинувачення , але які прокурором для ствердження винуватості ОСОБА_15 не надавалися . Суд, забезпечуючи змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості зобов`язав надати суду відкриті сторонам матеріали на які посилався захисник.

Так, прокурором надано суду протокол проведення слідчого експерименту від 25.07.2013 року та одночасно вказано, що він є недопустимим доказом.

Суд, даючи оцінку вказаному протоколу, у відповідності до положень ст. 89 КПК України, прийшов до висновку, що вказаний протокол проведення слідчого експерименту від 25.07.2013 року - слід визнати недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент проводився за відсутності захисника, представника потерпілих та самих потерпілих. Автотранспортні засоби, які були задіяні у слідчому експерименті не відповідали тим транспортним засобам , які безпосередньо причетні були до події ДТП. Задіяний слідчим мотоцикл, був не ідентифікований за своїм видом та використовувався у експерименті без пасажира. Погодні умови - не зазначені. Подія ДТП мала місце у травні місяці 2013 року, натомість проведення слідчого експерименту проведено 25.07.2013 року, тобто не у той місяць, що є невідповідністю часу його проведення .

Посилання захисника на постанову про призначення судово-автотехнічної експертизи від 26 липня 2013 року, як на обставину що спростовує винуватість його підзахисного, - не може слугувати такою підставою, оскільки зміст її вказує суду, що в її основу були покладені ті вихідні дані, які були отримані у результаті слідчого експерименту від 25.07.2013 року, та який визнано судом недопустимим доказом.

Висновок експерта №135 від 30.07.2013 року вказує, що водій мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 ОСОБА_15 у дорожній ситуації, що склалась, з технічної точки зору, повинен був керуватися вимогами п.п.12.2, 12.3. ПДР України, зміст яких викладений в дослідницькій частині висновку. Обрана водієм мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 ОСОБА_15 швидкість руху не перевищувала допустимої швидкості по умовам видимості елементів дороги в напрямку руху. В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій мотоцикла «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 ОСОБА_15 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для його руху. По причинах вказаних в дослідницькій частині висновку питання щодо наявності або відсутності у водія технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування маневру безпечного об`їзду в заданій дорожній ситуації дослідити не представляється можливим.

Оскільки вказаний висновок експерта був не повним та не дав відповіді на поставлені слідчим питання , тому виникла потреба у призначенні 26.05.2013 року, 07.09.2015 року інших судово- автотехнічних експертиз та 06.07.2016 року повторної судової автотехнічної експертизи, висновки яких були предметом дослідження судом. Спростувується позиція захисту , зокрема тим, що висновок повторної судової авто-технічної експертизи за № 11320/16-52 від 27 липня 2016 року, вказує що ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України та він мав технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_17 . Щодо однобічності надання слідчим даних експертам для проведення експертизи, то така позиція захисту є безпідставною, оскільки , судом встановлено, що для проведення вказаної експертизи слідчим було надано експертам всі матеріали кримінального провадження № 000155, які містяться у одному томі ( том 1 а.к.п. 250). Додаткових даних для проведення експертизи судовими експертами не витребовувалось та ними відповідних клопотань слідчому не заявлялось. Про невідповідність чи протиріччя вихідних даних експертами не зазначалось. Окрім цього у названому висновку експертами було зазначено, що порівнянням висновків даної експертизи та висновків судової автотехнічної експертизи № 5-02/454 від 12.10.2015 року виконаної експертом НДЕКЦ в Київській області ОСОБА_69 встановлено, що розбіжностей по суті повторно поставлених питань не вбачається ( том 1 а.к.п 254).

Щодо посилань захисника на обставини невинуватості ОСОБА_15 , які викладені у постановах слідчого від 23.08.2013 року та від 30.12.2013 року, суд вважає їх неприйнятними та не погоджується із такою позицією захисника, оскільки вказані постанови є постановами про закриття кримінального провадження та були скасовані у визначеному порядку, тому дані які вони містять у собі не можуть буди взяті судом як докази. Отже позиція захисника у цій частині не знаходить свого належного підтвердження .

Разом з тим неврахування судом на обгрунтування винуватості ОСОБА_15 протоколу проведення слідчого експерименту від 25.07.2013 року та висновку експерта №135 від 30.07.2013 року , - не впливає на висновок суду щодо доведеності вчинення ОСОБА_15 кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, оскільки його винуватість підтверджується сукупністю інших доказів досліджених судом та наведених вище, які є достатніми для прийняття відповідного рішення.

Щодо клопотання захисника заявленого у судовому засіданні про доручення судом органу досудового розслідування слідчому відділу Володарського відділення поліції Сквирського відділу поліції ГУНП в Київській області провести слідчу дію, а саме методично вірно слідчий експеримент у кримінальному провадженні № 0000155 від 26.05.2013 року за участю обвинуваченого ОСОБА_15 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_70 та ОСОБА_71 (том 2 а.к.п. 9-13), суд вважає, що воно спрямоване на затягування розгляду даного кримінального провадження та є перешкодою у встановленні істини по справі у розумні строки. Так, на стадії досудового слідства вказана слідча дія двічі була проведена, що стверджується відповідними протоколами, які досліджувалися судом та оцінку яким суд давав вище. Протоколи вказують на участь обвинуваченого у проведенні слідчих експериментів. Обставини на які посилається захисник та дії і причини, з яких вони не були повторно проведенні відповідні дії на стадії досудового слідства, - були йому відомі . Розглядаючи клопотання захисника про проведення на стадії досудового слідства ще одного слідчого експеримента, слідчим було прийнято постанову про відмову у задоволенні такого клопотання. У разі його незгоди, обвинувачений мав право на оскарження відповідної дії, як те передбачено ч.2 та ч.3 ст.303 КПК України, що ні ним ні його захисником не було зроблено. Таким чином, відповідно до ч.4 ст.333 КПК України, судом під час розгляду вказаного клопотання захисника із врахуванням значення обставин, про встановлення яких він просить, та одночасно із врахуванням значного проміжку часу з дня ДТП, суд прийшов до висновку, що на тепер можливість їх встановлення або перевірка шляхом проведення вказаних захисником дій не реальна та не можлива .

Щодо клопотання захисника про повторний допит свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_70 для усунення розбіжностей у їх показаннях, суд вважає необхідним зазначити, що задовольняючи вказане клопотання суд неодноразово надавав можливість захиснику та вживав заходів для виклику та прибуття вказаних свідків до суду для повторного допиту. Вони повторно на виклик суду не з`являлись, проте суд наголошує на тому, що саме вказані свідки були допитані судом та безпосередньо даючи свої показання суду вказували, що за сплином значного проміжку часу із дня ДТП деталей події не пам`ятають. Названі свідки суду лише стверджували , що ними в момент безпосереднього допиту та участі у відповідних слідчих діях були дані правдиві свідчення та показання, про що вони поставили підпис у відповідних процесуальних документах, до змісту яких не мали доповнень та зауважень.

Захисник у своєму клопотанні поданому у судовому засіданні 15.11.2018 року (том 2 а.к.п 198-201) посилається на те, що протокол проведення слідчого експерименту від 04.09.2015 року, на той час свідок ОСОБА_15 не підписав, так як відмовився, тому при проведенні вказаного слідчого експерименту слідчим не брались до уваги показання ОСОБА_15 , тобто просто ігнорувались. У зв`язку з тим, що отримані при проведенні вказаного слідчого експерименту вхідні дані не відповідали дійсності ОСОБА_15 і відмовився підписувати вказаний протокол.

Крім цього слідчим свідку ОСОБА_15 не надавалось право давати письмові пояснення щодо причин відмови від підписання протоколу, а тому вказані причини не були занесені до протоколу, тобто слідчий навмисно позбавив його права надавати відповідні пояснення , фактично зайняв односторонню позицію на користь потерпілої. Факт надання письмових пояснень особі, щодо причин такої відмови не був засвідчений підписом понятих в протоколі.

Також захисник у своєму клопотанні звертає увагу на те, що при проведенні слідчого експерименту слідчим не було повідомлено ОСОБА_15 право відмовитись від давання показань та не відповідати на запитання, крім того під час слідчого експерименту були отримані докази з показань свідка ОСОБА_15 , який надалі був визнаний підозрюваним та обвинуваченим у цьому кримінальному проваджені.

Даючи оцінку твердженням захисника викладеним у вказаному клопотанні, суд вважає необхідним зазначити слідуюче.

Так, пунктом 6 частини другої статті 87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Суд звертає увагу й на те, що в самій назві статті 87 КПК Укаїни законодавець визнання доказів недопустимими обумовив їх отриманням внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_15 як свідком під час проведення слідчого експерименту з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права заявника на мовчання та свободи від самовикриття, суд бере до уваги таке.
Із досліджених судом матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені по факту кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_15 (том 1 а.к.п.203). Останній, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, твердив про відсутність своєї винуватості у її наслідках, про дотримання ним правил дорожнього руху. Такі його твердження слідчий, відповідно до вимог частини другої статті 9 КПК України, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_24 відомостей щодо обставин ДТП за його згодою був двічі проведений слідчий експеримент. До проведення слідчого експерименту 04.09.2015 року ОСОБА_24 вже неодноразово було роз`яснено права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. У судовому засіданні із показів самого обвинуваченого встановлено, що 04.09.2015 року під час цієї слідчої дії ОСОБА_15 була надана можливість висловити свою власну точку зору і в такий (законний) спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права. Желдак не підписав вказаний протокол, однак причини цього не пояснив і зауважень своїх чи не згоди не зазначив. Таким чином цю обставину суд оцінює, як його перешкоду у встановленні істини по кримінальному провадженні.
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_15 , або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_15 до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого й достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_15 буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим. Тільки після отримання висновків повторно судової автотехнічної експертизи від 27.07.2016 року (том 1 а.к.п. 250-254), відповідно йому було оголошено про підозру 31.10.2017 року.
Таким чином суд встановив відсутність істотного порушення прав та свобод ОСОБА_15 , а відтак і відсутність підстав вважати недопустими докази відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди надані ОСОБА_15 як свідком під час проведення слідчого експерименту 04.09.2015 року.
Судом вище було вказано, що слідчий експеримент 04.09.2015 року було проведено у порядку, визначеному КПК України.
Відповідно до вимог частини першої статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_15 суд вважає засобом захисту з метою уникнути відповідальність та пом`якшити свою участь за скоєний злочин та дає критичну оцінку показанням обвинуваченого, які змінювалися , є нелогічними та крім того вони спростовуються сукупністю доказів, досліджених судом, зокрема тими наведеними вище показаннями свідка ОСОБА_16 , який був безпосереднім свідком події ДТП, оскільки перебував на мотоциклі під керуванням обвинуваченого у момент його скоєння; показаннями свідка ОСОБА_70 , який також суду показав, що він був безпосереднім очевидцем подій, показаннями свідків : ОСОБА_37 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , показання яких узгоджуються між собою. Оцінюючи показання обвинуваченого суд також вважає необхідним зазначити, що сам обвинувачений вказав, що спочатку під час руху на мотоциклі він вважав, що наїхав на своїй полосі руху на світлий мішок із чим саме не знає, а потім прибувши на місце наїзду виявилось, що то була загибла ОСОБА_21 .

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_15 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, доведена повністю. Допущених водієм ОСОБА_15 грубих порушень п.п. 2.1 а), 2.1 ґ), 2.3 б), 2.3 г), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_17 .

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Короліства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи встановлені судом обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні ним інкримінованого злочину доведена «поза розумним сумнівом».

Суд кваліфікує дії ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

При призначенні покарання обвинуваченому , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного і обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Характеризуючи особу ОСОБА_15 слід зазначити, що він раніше не судимий (том 2 а.к.п. 167-169). Обвинувачений та його захисник, а також представник органу пробації у судовому засіданні вказували, що обвинувачений ОСОБА_15 працює збиральником каркасних меблів без офіційного оформлення, однак на ствердження цих обставин учасниками процесу доказів про місце роботи та посаду не надано. Згідно наданих характеристик із місця реєстрації обвинуваченого, а саме Городище Пустоварівської сільської ради, Володарського району, Київської області від 18.07.2013 року №343, від 03.04.2015 року № 126, від 13.01.2017 року № 17 - він характеризується задовільно (том 2 а.к.п. 170, 171, 174). Доказів на підтвердження позиції захисника, щодо перебування на утриманні ОСОБА_15 непрацездатної мами суду не було надано та належним чином не стверджено, тому суд вважає це твердження голослівним та не бере його до уваги. Разом з цим встановлено, що він одружений та у нього на утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 2 а.к.п. 165). На обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога він не перебуває (том 2 а.к.п. 178,180-184). ОСОБА_15 , вчинив ненавмисний злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких.

Обставин, що пом`якшують покаранняОСОБА_15 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_15 , судом також не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно враховуючи вище викладене суд бере до уваги висловлену у судовому засіданні позицію потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та їх представника ОСОБА_10 , які наполягали на суворій мірі покарання для ОСОБА_15 , та просили реально позбавити його волі вказуючи, що він не визнав свої вини, не розкаявся в скоєному, не просив вибачення у них за скоєний ним злочин та не відшкодував нанесених матеріальних збитків і заподіяної злочином моральної шкоди.

Щодо досудової доповіді Володарського РС філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, яка надійшла до суду у письмовій формі 01.12.2017 року № 3/1435 (том 1 а.к.п. 80-84) щодо ОСОБА_15 і яка була повністю підтримана в судовому засіданні представником вказаної установи, суд вважає необхідним зазначити, що викладена у вказаній досудовій доповіді позиція та висновки є однобічними, не повними та такими, що не узгоджуються із позицією обвинуваченого, яку він дав безпосередньо суду та встановленим судом обставинам. Так, у досудовій доповіді зазначено, що обвинувачений визнає свою відповідальність за вчинене, розкаюється, після ДТП, по можливості намагався допомогти сім`ї загиблої. Проте у судовому засіданні такі обставини не знайшли свого підтвердження. Обвинувачений суду вказав на свою невинуватість у ДТП та просив його виправдати. Свого жалю з приводу загибелі потерпілої у суді не висловлював. За наведених підстав, висновок органу з питань пробації, щодо ОСОБА_15 - не може бути взятий судом до уваги.

П.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року з відповідними змінами Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті вказує, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини , які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

ОСОБА_15 скоїв злочин понад п`ять років тому, за цей час матеріальну та моральну шкоду заподіяну потерпілим у добровільному порядку не відшкодував. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у результаті ДТП з вини ОСОБА_15 наступила смерть потерпілої ОСОБА_27 . Відповідно до положень ст. 3 Конституції України, людина , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Життя потерпілої обірвалося внаслідок злочинних дій ОСОБА_15 , які хоч є результатом вчиненого ним ненавмисного злочину, проте потягло за собою тяжкі наслідки смерть людини.

Таким чином враховуючи встановленні та наведені вище обставини, призначаючи покарання ОСОБА_15 за вчинений ним злочин, суд одночасно бере до уваги, що потерпіла ОСОБА_21 до моменту наїзду на неї перебувала (лежала) на проїзній частині дороги в тему пору доби і згідно висновку судово-медичної експертизи № 60 від 05.08.2013року при судово-токсикологічної дослідженні крові трупа встановлено, що в крові трупа виявлено етиловий спирт в концетрації 2,03 ‰. Невідповідні чинним Правилам дорожнього руху дії потерпілої ОСОБА_17 в сукупності із злочинними діями ОСОБА_15 стали причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинула ОСОБА_21 на місці події. Санкцією статті передбачено міру покарання лише у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами або без такого, тому суд вважає, що оскільки підстав для застосування ст. 69 КК України не встановлено, а тому обвинуваченому слід призначити покарання в межах визначених ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами також в межах строку передбачених даною статтею.

Таке покарання буде достатнім для виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

У даному кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяних кримінальним правопорушенням, стягнення витрат на правову допомогу, та судових витрат.
Вирішуючи питання по цивільному позову слід зазначити, що встановлені судом обставини вказують, що ОСОБА_12 є рідною сестрою загиблої; ОСОБА_11 , є матір загиблої у ДТП ОСОБА_17 .
Відповідно до положень cт. ст. 128-129 КПК України, ст. 1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, оскільки шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
В обґрунтування свого позову потерпілі вказували, що 26 травня 2013 року, ОСОБА_15 , керуючи мотоциклом марки «GEON GN150-11», транзитний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в цей час лежала на проїзній частині вул. Леніна (нині вул. Центральна) в с. Городище-Пустоварівське Володарського району Київської області. Внаслідок наїзду ОСОБА_17 померла на місці пригоди.
Звертаючись до суду 20.11.2017 року з позовом позивачі зазначили, що у зв`язку із викладеними подіями їм спричинена моральна шкода, яка полягає в стражданнях пов`язаних із втратою рідної людини, що порушило звичайний спосіб життя та негативно відобразилося на їх психічному стані. Крім того, вони понесли матеріальні витрати на поховання ОСОБА_17 та витрати на правничу допомогу. 22.08.2013 року було укладено угоду № 52 , за якою ОСОБА_10 належить виконати наступні дії, зокрема: участь у досудовому слідстві та суді при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_15 на стороні потерпілих, підготовка документів та позовної заяви до суду про відшкодування матеріальних та моральних збитків. Сума сплати за виконання доручення складає 10 000, 00 грн ( десять тисяч гривень) ( т.1 а.к.п. 25-29). При зверненні до суду цивільні позивачі оплатили судовий збір в розмірі 3000 грн, а саме: ОСОБА_11 1500,00 грн, ОСОБА_12 1500,00 грн.
Просили суд стягнути з ОСОБА_15 :
- на користь ОСОБА_11 та на користь ОСОБА_12 на відшкодування матеріальної шкоди 27007, 99 грн;
- на користь ОСОБА_11 та на користь ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди 200000, грн;
- на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн. та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3000,00 грн.
20.11.2017 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ухвалою суду визнано цивільними позивачами, а ОСОБА_15 визнано цивільним відповідачем.
15.11.2018 року, у судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_12 та її представник скористалися своїм правом та відмовилися від позовних вимог в частині, що стосується стягнень на користь ОСОБА_12 . Судом прийнято відмову позивача ОСОБА_12 від позову, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст. 48 ЦПК України , крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом встановлено, що відмова потерпілої від позову не суперечить вимогам закону і не порушує права та інтереси інших осіб. Суд вважає необхідним роз`яснити потерпілій наслідки відмови від позову та на підставі вищевикладеного прийняти відмову ОСОБА_12 від позовних вимог та закрити провадження у цій частині.
Посилаючись на ті самі обставини що викладені у позовній заяві ОСОБА_11 (матір загиблої) та її представник ОСОБА_10 підтримали вимоги на користь позивача (том 2 а.к.п. 190-192). Просили суд стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_11 :
- на відшкодування матеріальної шкоди 27007, 99 грн;
- на відшкодування моральної шкоди 200000, 00 грн;
- на відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн.;

- судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3000,00 грн. ( т.2 а.к.п. 190-192).

15.11.2018 року у судовому засіданні захисник, посилаючись на ст. 178 ЦПК України подав відзив на позов ( т.2 а.к.п.193-197), який повністю підтримав відповідач ОСОБА_15 . Заперечуючи проти вимог потерпілої ОСОБА_15 просить суд позовні вимоги задовольнити частково матеріальну шкоду. В задоволенні відшкодування моральної шкоди та витрат пов`язаних зі сплатою судового збору відмовити повністю.

ОСОБА_15 у відзиві зазначає, що позивачі в позовній заяві свої матеріальні витрати оцінюють в 27007,99 грн. Він, не погоджуючись з зазначеною сумою, посилається на ст. 1201 ЦК України та на Закон України «Про поховання та похоронну справу» вказує, що одяг придбаний потерпілою ОСОБА_11 та продукти харчування не відносяться до витрат на поховання померлої, так як частина витрат була здійснена після її поховання , тобто вже після того як труна з тілом була поміщена у могилу, а тому вони не підлягають стягненню. Вважає , що столик вартістю 2000,00 грн. теж не відноситься до витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Вказує, що таким чином, зазначені позивачем витрати лише частково підлягають стягненню. Окрім того цивільний відповідач вказує, що всупереч Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цивільним позивачем на підтвердження понесеної матеріальної шкоди, зокрема, витрат на поховання, надано неналежні первинні документи, які не відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Підсумовуючи свою позицію ОСОБА_15 вважає, що не знайшло свого підтвердження та не підлягає задоволенню матеріальна шкода на суму 19933,38 грн.

Щодо стягнення з нього 200 000,00 грн моральної шкоди, цивільний відповідач звертає увагу суду на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди оцінений позивачем у 200 000,00 грн не відповідає засадам та характеру і обсягу страждань. Посилається на те, що в позові не зазначено доказів того з яких суджень виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди. При цьому посилаючись на ст. 1193 ч.2 ЦК України та п.2 Постанови Верховного Суду України « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, зазначив що при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

У листі ВССУ від 01.02.2012 про узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках зазначено, що як грубу необережність, зокрема може бути враховано нетверезий стан, нехтування правилами безпеки руху та ін. та п.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВССУ « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 60 від 05.08.2013року при судово-токсикологічної дослідженні крові трупа встановлено, що в крові трупа виявлено етиловий спирт в крові в концетрації 2,03 ‰.

Враховуючи всі наявні чинники просить суд зменшити судом розмір моральної та матеріальної шкоди.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу звертає увагу суду, на те що позивачем не надано доказів , які підтверджують здійснення адвокатом відповідних витрат ( рахунків тощо), відсутні будь які докази того, що адвокат отримав вказані кошти на надання правової допомоги. Вказує, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу позивачем не обгрунтована і документально не підтверджена.

Щодо стягнення судових витрат пов`язаних з відшкодуванням сплаченого судового збору у розмірі 3000,00 грн, посилаючись на ст.5 ч.1 п.п.2,6 Закону України « Про судовий збір», зазначає , що позивач сплатила судовий збір всупереч зазначеним нормам чинного законодавства, тому вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення.

Суд, приєднавши вказаний відзив до матеріалів кримінального провадження , вважає необхідним зазначити, що він поданий до суду із порушенням процесуальних строків визначених ст. 178 ЦПК України. Цивільний відповідач та його представник не вказують на поважність пропуску строку подання до суду відзиву та не просять суд поновити такий строк. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
Суд, ознайомившись із позовною заявою, матеріалами кримінального провадження, взявши до уваги позиції позивача, представника позивача та надані ними письмові докази на ствердження цивільного позову, відповідача та його представника дослідивши всі матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Так, відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Тобто розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає доказуванню, і за змістом ст.92 КПК України потерпіла не звільнена від обов`язку доказування.
За результатами розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 , суд прийшов до висновку, що витрати зазначені потерпілою та які пов`язані з похованням її доньки підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних міркувань.
Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.
Тому, із врахуванням наведених норм, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, тому відшкодовувати зазначені витрати винний не зобов`язаний згідно зі ст.1201 ЦК України та п.24 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» .
Повністю підлягають стягненню із відповідача понесені позивачем витрати на обряди до поховання та затрати на виготовлення та устаткування надгробного пам`ятника. Суд бере до уваги, зокрема, товарні чеки щодо понесених потерпілою необхідних при похованні заходів та обрядових дій від 26.05.2013 року складає 4460,00 грн. В товарному чеку № 231 від 27.08.2013 року вартість пам`ятника та його установки - 5850,00 грн, в накладній б/н від 15.09.2015 року зазначена сума за виготовлення та встановлення пам`ятника - 12000,00 грн, устаткування на цвинтарі гранітного столика згідно накладної б/н від 22.11.2016 року становить 2000,00 грн., що суд вважає можливим віднести до устаткування місця поховання померлої при ДТП. Докази, якими позивач стверджує понесені витрати були досліджені у судовому засіданні, їх достовірність не викликає сумніву та суд визнає їх належними та допустимими ( том 2 а.к.п. а.к.п. 101-109). Розмір цих витрат та їх обгрунтована сума - є розумною, виваженою та справедливою. Виходячи із вище викладеного витрати на поховання понесені позивачем складають :
- одяг покійника - 4460,00 грн.;
- вартість пам`ятника та його установки - 5850,00 грн + 12000,00 грн;
- устаткування на цвинтарі гранітного столика - 2000,00 грн., всього : 24310,00 грн. Отже враховуючи вище викладене з відповідача ОСОБА_15 на користь цивільного позивача ОСОБА_11 необхідно стягнути 24310,00 грн документально підтверджених матеріальних витрат на поховання доньки ОСОБА_27 .
За загальним правилом, встановленим ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Ст. 1168 ч.2 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи питання про обґрунтованість цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, пред`явленого потерпілою (цивільним позивачем) ОСОБА_11 до відповідача, суд погоджується із доводами позивача про те, що внаслідок скоєння злочину загинула її донька , чим їй була спричинена моральна шкода, що безперечно пов`язано зі стресом внаслідок втрати близької людини та втратою душевної рівноваги, що зумовило тяжкі страждання та переживання, психологічні страждання які не припиняються і на даний час.
Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і т.д.) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Окрім того суд враховує положення ст.1193 ЦК України, якою визначено , що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням викладеного, суд одночасно бере до уваги, що ОСОБА_15 вчинено ненавмисний злочин. Обставини встановлені судом вказують , що потерпіла ОСОБА_21 до моменту наїзду на неї перебувала (лежала) на проїзній частині дороги в тему пору доби і згідно висновку судово-медичної експертизи № 60 від 05.08.2013 року при судово-токсикологічної дослідженні крові трупа встановлено, що в крові трупа виявлено етиловий спирт в концетрації 2,03 ‰. Невідповідні чинним Правилам дорожнього руху дії потерпілої ОСОБА_17 в сукупності із злочинними діями відповідача стали причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинула ОСОБА_21 на місці події.
Суд вважає адекватним змісту законодавчих норм, судовій практиці і обставинам даного кримінального провадження розмір грошової компенсації моральної шкоди потерпілій рівний 100 000 грн, що підлягають стягненню з ОСОБА_15 вважаючи таку суму розумною і справедливою сатисфакцією. До такого висновку суд прийшов оскільки вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Виходячи з обсягу моральних страждань, які зазнала потерпіла , її незадовільного стану здоров`я після трагедії (том2 а.к.п. 111) та ступені вини обвинуваченого позов потерпілої в цій частині підлягає частковому задоволенню. Таким чином суд прийшов до висновку, що розмір завданої моральної шкоди з урахуванням всіх викладеним обставинам справи та зокрема тривалості моральних страждань ОСОБА_11 , який становить із часу загибелі її доньки понад п`ять років та визначає розмір грошової компенсації моральної шкоди потерпілій у сумі 100 000,00 грн.
Щодо вирішення питання по розміру процесуальних витрат понесених позивачем на правову допомогу, то суд виходить із тих міркувань , що до таких витрат належать витрати на правову допомогу. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Згідно ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст. 137 ЦПК України. Згідно з даною статтею ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та адвокатом ОСОБА_10 22.08.2013 року було укладено договір про надання останнім правової допомоги ( т.1 а. п. 27). Упродовж досудового розслідування та судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілих, та згідно угоди отримав за свої послуги суму у розмірі 10 000 грн, що підтвердила у судовому засіданні позивач та стверджено документально ( том 2 а.к.п. 110), що відповідає ст. 124 КПК України та ст. 137 ЦПК України. Наявність наданого стороною позивача доказу, який міститься у матеріалах справи, дає можливість суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі.
З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку про наявність підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_11 в цій частині про стягнення на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
З урахуванням зазначеного, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню :
-матеріальна шкода у розмірі -24310,00 грн,
-моральна шкода - 100 000,00 гривень,
- правнича допомога 10 000,00 грн. Всього : 134310,00 грн .
Оскільки за подачу позову в частині позовних вимог щодо відшкодування матеріальних витрат на поховання цивільним позивачем судовий збір не справлявся ( п.6 ч.1 ст.5 ЗУ « Про судовий збір»), з цивільного відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі пропорційному щодо задоволених вимог тобто 704,80 грн враховуючи , що ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вказує, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено ставку судового збору, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
Щодо оплати судового збору по відшкодуванню моральної шкоди потерпілої , судом встановлено , що ОСОБА_11 сплачено судовий збір у розмірі 1500,00 грн ( том 1 а.к.п 38). Оскільки судом вимоги позивача про стягнення моральної шкоди задоволено частково - на 100000,00 грн, то таким чином з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_11 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1500,00 грн. Окрім того слід зазначити, що згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», під час подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується судовий збір , що становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати тому сума судового збору, яку повинен сплатити позивач в даному випадку становила б - 1762,00 грн, отже різницю недоплаченої суми в розмірі 162,00 грн необхідно достягнути з цивільного відповідача на користь держави.
Беручи до уваги вищевикладене, з обвинуваченого ОСОБА_15 на користь держави слід тягнути судовий збір у розмірі 866,80 гривень (із розрахунку: 704,80 грн + 162,00 грн).

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Так, процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні на стадії досудового слідства на залучення експертів, понесені на :
-проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 132 від 25.07.2013 року у сумі 1223 грн 60 коп (т. 1 а.к.п. 228);
-судової автотехнічної експертизи № 135 від 30.07.2013 року у сумі 1223 грн. 60 коп. (т. 2 а.к.п. 43);
-судової автотехнічної експертизи № 5-02/454 від 12.10.2015 у сумі 491 грн 04 коп (т. 1 а.к.п. 241);
-повторної судової автотехнічної експертизи № 11320/16-52 від 27.07.2016 року у сумі 3303 грн (т. 1 а.к.п. 247).
Всього загальна сума процесуальних витрат становить 6241 (шість тисяч двісті сорок один) гривень 24 коп., яку слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_15 на користь держави.

В судовому засіданні в дебатах прокурор поставив питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_15 у вигляді тримання під вартою. З даною позицією прокурорасуд не може погодитися, оскільки вона нічим не обгрунтована. Обвинувачений не становить собою суспільної небезпеки та протягом досудового слідства та судового розгляду не ухилявся від викликів до відповідних органів та суду. Тому при таких обставинах, суд вважає, що до набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_15 не доцільно обирати.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд , -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_15 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_15 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 :

- на відшкодування матеріальної шкоди 24310,00 грн;

- на відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн;

- на відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн;

- судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1500,00 грн.

Всього : 135810,00 грн ( сто тридцять п`ять тисяч вісімсот десять гривень).
Стягнути з ОСОБА_15 на користь держави, судовий збір в розмірі - 866,80 грн( отримувач коштів : ГУК у м.Києві/Київ 22030106

банк отримувача : казначейство України (ЕАП)

код банку отримувача : 899998

рахунок отримувача: 6001

код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Стягнути з ОСОБА_15 на користь держави України процесуальні витрати у сумі 6241 (шість тисяч двісті сорок один) гривень 24 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_15 , до набрання вироку законної сили, - не обирати.

Строк відбування призначеного покарання , обчислювати з моменту звернення вироку до виконання і затримання обвинуваченого.

На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим протягом 30 днів з дня вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1