Справа № 344/5376/18
Провадження № 11-кп/4808/25/19
Категорія ч. 2 ст. 146 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді : ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря с/з ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Макіївка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Охтирка Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Стаханов Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, студента 3 курсу Міжрегіональної Академії управління персоналом, фізичної особи підприємця, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_8 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_9

захисника обвинувачених ОСОБА_11

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

1.1.Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року:

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_8 для відбуття покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід заставу ОСОБА_8 ухвалено залишити без змін. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 17620 грн., внесену як запобіжний захід за ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні ухвалено повернути заставодавцю.

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_7 для відбуття покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід заставу ОСОБА_7 ухвалено залишити без змін. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 17620 грн, внесену як запобіжний захід за ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні ухвалено повернути заставодавцю.

ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_9 для відбуття покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід заставу ОСОБА_9 ухвалено залишити без змін. Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 17620 грн., внесену як запобіжний захід за ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні ухвалено повернути заставодавцю.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 ухвалено залишити без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в солідарному порядку в дохід держави 10868 гривень процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз.

Вирішено питання речових доказів.

1.2. Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вчинили незаконне позбавлення волі, вчинене з корисливих мотивів, щодо шести осіб, за попередньою змовою групою осіб, здійснюване протягом тривалого часу.

Злочин вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у 2016 році, перебуваючи у м. Івано-Франківську, діючи з корисливих спонукань, спільно розробили злочинний план про незаконне позбавлення волі алко-наркозалежних осіб із маскуванням злочинної діяльності під виглядом надання допомоги цим особам у реабілітаційних центрах. Продовжуючи спільні злочинні дії, ОСОБА_9 , маскуючи злочинну діяльність під зайняття підприємницькою діяльністю, зареєструвався у ДФС України як фізична особа - підприємець. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стали найманими працівниками у ФОП ОСОБА_9 .. Далі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , попередньо узгодивши свої дії та розподіливши між собою функції, винайняли будинок АДРЕСА_6 та будинок АДРЕСА_7 , обладнавши їх належним чином для використання в якості приміщення для утримання осіб проти їх волі під виглядом реабілітації від наркологічної та алкогольної залежності. В подальшому, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 узгодили алгоритм незаконного позбавлення волі осіб та отримання грошових коштів, а саме: визначилися з тим, що вони будуть шляхом введення осіб або їх родичів в оману під приводом надання буцімто допомоги у позбавленні залежності від алкоголю чи наркоманії, запрошувати таких осіб до зазначених домоволодінь, які було вирішено назвати «Реабілітаційним центром». Після того, як особи будуть вже знаходитися в приміщеннях будинків, то вони відберуть у них речі, документи, гроші та мобільні телефони, позбавивши будь-якого спілкування, а також можливості викликати допомогу. Також було узгоджено, що під час перебування осіб у приміщеннях зазначених будинків, вони постійно будуть перебувати під наглядом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , де проти їх волі вони повинні переглядати фільми на релігійну тематику та читати відповідну літературу. За час перебування таких осіб у приміщенні домоволодінь, їх родичі, введені в оману щодо дійсного наміру ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 повинні були сплачувати їм грошові кошти щомісяця в сумі від трьох до восьми тисяч гривень в якості винагороди за буцімто надання допомоги у подоланні залежності, хоча фактично ніякого надання реальної допомоги для позбавлення залежності від алкоголю чи наркоманії не передбачалося. Далі ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , діючи узгоджено між собою, переслідуючи мету незаконного збагачення, до 09 грудня 2017 року, протягом тривалого часу, незаконно, проти волі потерпілих утримували у приміщенні будинку АДРЕСА_6 чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_14 ,1980 р.н., ОСОБА_15 , 1986 р.н., ОСОБА_16 , 1969 р.н., ОСОБА_17 , 1991 р.н., а в будинку АДРЕСА_7 двох осіб, а саме : ОСОБА_18 , 1960 р.н., та ОСОБА_12 , 1986 р.н., які не мали змоги вільно залишити дані домолодіння, чим незаконно позбавили їх волі протягом тривалого часу. Вказані дії ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 створили умови для отримання неправомірної вигоди та призвели до отримання грошових коштів від родичів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 під виглядом плати за здійснення лікування від наркоманії і алкоголізму.

В суді першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину визнали повністю, та послідовно підтвердили обставини вчиненого злочину. За таких обставин, на підставі ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

2. Зміст апеляційних скарг.

2.1. Прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинувачених, вважає вирок суду першої інстанції незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції обмежився тільки перерахуванням пом`якшуючих обставин, однак належним чином їх не мотивував, чому саме вони знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Вказане на думку прокурора унеможливлює виконання превентивної функції кримінальної відповідальності.

У зв`язку з цим, оскаржуваний вирок, прокурор просив скасувати, та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченим покарання у виді трьох років позбавлення волі.

2.2. Обвинувачені : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, доводи яких є аналогічними. Так, обвинувачені вказують, на те, що:

- стали працювати у ОСОБА_9 з 06.10.2017 року, а відтак висновки суду, про те, що їх злочинний план було розроблено ще в 2016 році, не відповідає дійсності;

- в матеріалах справи відсутні будь які належні підтверджуючі докази того, що будинки АДРЕСА_6 , та АДРЕСА_7 були спеціально обладнані для утримання осіб проти їх волі.

- ні стороною обвинувачення, ні судом не доведено того факту, що потерпілі особи, які відвідували центри реабілітації, не проходили курсу лікування;

- слідством жодним чином не доведено того, що надані родичами потерпілих кошти спрямовувались на потреби обвинувачених. Навпаки, кошти які сплачували родичі потерпілих, передавалися на покриття витрат щодо оренди приміщення та комунальних послуг.

- потерпілі та їх родичі підписували добровільні згоди на участь в програмі реабілітації, а відтак, показання потерпілих про те, що вони не мали змоги вільно залишати приміщення є неправдивими. Обставини, щодо підписання учасниками реабілітації згоди на реабілітацію підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , та інших які перебували в даному центрі.

- судом першої інстанції не встановлено час коли почалося позбавлення волі щодо кожного з потерпілих, а також термін, протягом якого потерпілі були позбавлені волі, що на думку обвинувачених є порушення вимог ст. 91, 374 КПК України.

Крім того, обвинувачені в апеляційній скарзі уточнили, що оскаржують вирок з мотивів його невідповідності ст. 91, 374 КПК України, суперечності його висновків та неповноті встановлених обставин.

У зв`язку з цим, вирок суду першої інстанції, просили скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати їх не винуватими у вчиненні злочинів передбаченого ч.2 ст. 146 КК України.

3. Правові позиції сторін.

3.1.В суді апеляційної інстанції, обвинувачені та їх захисники доводи своїх апеляційних скарг підтримали, та просили їх задовольнили. Вказали, що не заперечували обставин справи, але були уведені в оману щодо кваліфікації і визнання вини їх попереднім захисником. Потерпілих проти їх волі ніхто не утримував і не перешкоджав їм. Зараз бачать, що з-за неправильного розуміння правової сторони вони винні у вчиненні злочину, тоді як їх мотивом і змістом діяльності було надання допомоги залежним особам.

3.2. Прокурор доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників заперечив, вирок суду першої інстанції просив скасувати, та ухвалити новий, яким його апеляційну скаргу задовольнити.

3.3. Потерпілі в засідання суду апеляційної інстанції будучи належним чином повідомленими не з`явилися, про причини неявки суд не повідомляла. Оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за її відсутності.

4. Мотиви суду апеляційної інстанції.

4.1. Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

4.2. Згідно зі ст.374 КПК України та сформованої судової практики, - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Так, зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і обмежився тільки допитом обвинувачених.

4.3. Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Виконуючи вищевказану вимогу кримінального процесуального закону, суд першої інстанції повинен конкретизувати кожну із обставин вказаних в обвинуваченні, яка має значення для правильного розгляду справи по суті і стосовно якої він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Як установлено апеляційним судом, обвинувачені не заперечували щодо фактичних обставин справи, однак вказали, що не розуміли правових наслідків щодо недоцільності дослідження інших доказів у справі. При цьому в суді першої інстанції, та в засіданні апеляційного суду, обвинувачені вказували, що нікого не позбавляли волі. Як доказ, додали ряд документів, які на думку обвинувачених підтверджують їх невинуватість.

5. Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Вказані вище порушення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, оскільки вони перешкодили ухвалити законне судове рішення та такими, що тягнуть за собою скасування вироку з призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Процесуальна форма апеляційного розгляду не дозволяє усунути недоліки.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно усунути вказані порушення, провести процедуру провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, перевіривши доводи апеляційних скарг.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційній скарги належить задовольнити частково і на підставі ст. 415 КПК України призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 146 КК України скасувати і направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5