Провадження № 1-кп/761/1882/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
за присутності:
запасних присяжних: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 171 000 000 001 77, у якому
ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_16 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Рішенням суду від 13.11.2018 продовжений строк тримання обвинувачених під вартою, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до закінчення вказаного строку не є можливим.
У зв`язку з цим судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор наполягав на необхідності продовження строку застосованого запобіжного заходу, тому що, на його переконання, ризики не процесуальної поведінки обвинувачених залишаються актуальними, оскільки з огляду на суворість покарання, що загрожує обвинуваченим, останні можуть переховуватись від суду.

Крім того, на думку державного обвинувача, обвинувачені можуть здійснити незаконний вплив на потерпілих та свідків, знищити чи спотворити речі та документи, що мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Представник потерпілої ОСОБА_9 підтримав думку прокурора та вважав за необхідне продовжити строк тримання обвинувачених під вартою.

Обвинувачені та їх захисники наполягали на відсутності підстав для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 наміру переховуватись від суду не мають, наведені прокурором ризики позапроцесуальної поведінки обвинувачених є безпідставними.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Частиною 3 статті 331 КПК на суд покладений обов`язок повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

З наведеного витікає, що, вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Ризиками не процесуальної поведінки обвинувачених зазначена можливість переховування останніх від суду та вчинення ними іншого злочину.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справи лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимогають істинні вимоги публічного інтересу, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Отже, вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання осіб від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинувачених від суду, крім суворості покарання, суд має врахувати також складності обставин справи і судового розгляду, оскільки інкриміновані обвинуваченим дії пов`язані, зокрема, з діяннями, які кваліфіковані, як особливо тяжкий злочин, що спричинив загибель людини

На користь існування вказаного ризику слід віднести відсутність у обвинувачених достатніх вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Наявність у обвинувачених сімейних зв`язків та постійного місця реєстрації не переважують вищевикладених ризиків до такого ступеню, щоб повністю виключити ризик переховування обвинувачених від суду.

На теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду, не наведені.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставиною при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

Суд не може залишити поза увагою ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, додаткової актуальності цьому ризику додає той факт, що судовий розгляд фактично перебуває на початковій стадії, у зв`язку з цим залишається недослідженим значний масив доказів, у тому числі не допитані свідки, потерпілі.

За наслідками встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 15 лютого 2019 року включно.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 15 лютого 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Присяжні:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5