Справа № 636 / 3761 / 18
1-кс / 636 / 37 / 2019
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на дії слідчого та прокурора в порядку ст. 303 КПК України,

В с т а н о в и в:

В провадження слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , в якій скаржник просить суд визнати незаконними дії сторони обвинувачення в особі слідчого та прокурора щодо належного вручення повідомлення про підозру у кримінальному провадженню № 0001250; визнати невчиненими дії щодо вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 ; скасувати рішення слідчого та (або) прокурора щодо повідомлення про підозру; зобовязати слідчого та (або) прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей по кримінальному провадженню № 0001250 від 25.08.2018 року про підозру від 25.08.2018 року ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 К України.
В обґрунтування скарги зазначає, що формальною підставою для повідомлення про підозру ОСОБА_5 стало повідомлення 24.08.2018 Чугуївський ВП ГУНП в Харківській області лікаря бригади швидкої допомоги про факт доставлення до лікарні ОСОБА_6 із тілесними ушкодженнями, стан алкогольного сп`яніння, офіційна письмова інформація КЗОЗ «ОКЛ ЦЕМД та МК» на адресу Чугуївського ВП щодо отриманих тілесних ушкоджень потерпілим надійшла тільки 31.08.2018

Захист вважає повідомлення про підозру ОСОБА_5 неправомірним та незаконним, у зв`язку з суттєвим процесуальними порушеннями її складення, затвердження та вручення відповідно до ст.ст. 36, 111, 136, 276 та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також, наголошує на її необґрунтованості, посилаючись на ст.ст. 2, 8, 28, 276, 277, 283, вказує на те, що жодних доказів вчинення саме ОСОБА_5 даного злочину немає, у повідомленні про підозру зазначається, що ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Однак, при цьому у самому змісті повідомлення вказано лише загальні речення про невстановлення досудовим розслідуванням часу та місця вчинення злочину, що знову ж таки, не узгоджується ні із вимогами ст. 277 КПК України ні з фактичними даними.
Адвокат наголошує, що скарга подана відповідно до вимог КПК, а саме в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303, оскільки після подання скарги проводились слідчі дії, крім того ним особисто в письмовій формі сторона обвинувачення була проінформована про скаргу в порядку статті 303 КПК та вражає, що вказана скарга має розглядатись слідчим суддею.

Вважає, що повідомлення про підозру у вказаному провадженні необґрунтоване та підлягає скасуванню, оскільки грубо порушений процесуальний порядок, докази відсутні, слідчим зроблено передчасний висновок щодо наявності в діях ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні адвокат та ОСОБА_5 скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав, наведеній у ній.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що підозра ОСОБА_5 є обґрунтованою, що підтверджено рядом письмових доказів у кримінальному провадженні.
Заслухавши учасників процесу, вивчивши скаргу з додатками та доводи на її обґрунтування, матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Право на оскарження повідомлення про підозру на підставі п. 10 ч. 1 ст. 303 і п. 1-1 ч. 2 ст. 307 КПК України виникло 16.03.2018 із набрання чинності Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Згідно з положеннями п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Дану скаргу подано належною особою, та у встановлений КПК строк (25 жовтня 2018 року), оскільки з часу винесення оскаржуваного повідомлення про підозру (25 серпня 2018 року) минуло більше двох місяців. Обвинувальний акт надійшов до суду 22 листопада 2018 року, тобто на момент подачи скарги, в порядку ст.. 303 КПК України, в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області обвинувального акту не знаходилось. Крім того, з ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 25.10.2018 проводились слідчі дії (додатковий допит).

Норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України.
Зокрема, частинами 1-3 ст. 276 КПК України визначено вичерпний перелік підстав, при яких в обов`язковому порядку здійснюється повідомлення про підозру та осіб, яким надано право вручати особі повідомлення про підозру, до яких відносяться слідчий чи прокурор.
Відповідно до ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченомустаттями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак не вручене їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію, яке повинно мати певну форму і зміст, згідно вимог ст. 112 КПК України, та здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, тобто за правилами здійснення виклику.
Згідно ч. 2 ст.135 КПК України, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сімї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. При цьому, п.7 ч.1 ст. 137 КПК України, у повістці про виклик повинно бути зазначено процесуальна дія (дії), для участі в якій викликається особа.
Дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи захисника ОСОБА_4 , про те, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, фактично не вручене ОСОБА_5 є доречним. Тобто, враховуючи відсилочні норми ст. 278 КПК України на глави 6 та 11 КПК України, повідомлення про підозру має бути складено слідчим чи прокурором та в той же день вручене особі, відносно якої таке повідомлення складене, після чого особа вважається такою, що набула статусу підозрюваного.
Як встановлено слідчим суддею, 25.08.2018 року слідчим Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області за погодженням з прокурором винесено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України у кримінальному проваджені № 0001250 від 25.08.2018 року та в цей же день вказане повідомлення вручено брату ОСОБА_5 , та поштовою кореспонденцією направлене за місцем проживання ОСОБА_5 .
Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 повідомлення не було вручене, оскільки, місцезнаходження ОСОБА_5 на час складення повідомлення про підозру не відоме, про що свідчать рапорти працівників Чугуївського ВП. Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів виклику ОСОБА_5 до слідчого для вручення письмового повідомлення про підозру особисто. Так само прокурором не надано належних доводів щодо причин які унеможливлювали вручення письмового повідомлення про підозру особисто. Письмовий рапорт про ніби то дзінки та виклики ОСОБА_5 суд до уваги не бере, як неналежні докази. Суд зауважує, що єдино вірним оформленням виклику особи засобами телефонного звязку є складена телефонограма, однак такої в судове засідання не надано. Зважаючи на це слідчий суддя вважає, що у слідчого були всі підстави і можливості для виклику особи належним чином, виключних підстав слідчим (прокурором) в судовому засіданні не наведено.
Даних щодо вручення поштової кореспонденції з повідомленням про підозру ОСОБА_5 не має. Також, відсутні відомості про роз`яснення останньому його прав та обов`язків.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_5 фактично не отримував повідомлення про підозру. Слідчим, на час складення повідомлення про підозру, не було вжито всіх можливих в даному випадку заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом. Тому слідчий суддя не погоджується з твердженням прокурора про те, що ним вжито всіх необхідних заходів для вручення підозри ОСОБА_5 . Сам факт направлення поштою ОСОБА_5 та вручення брату, який фактично з ним не проживає повідомлення про підозру не є доказом вручення останньому повідомлення. Оскільки, відповідно до положень ст.136 КПК України, таке вручення повинно бути належним чином підтверджене, особою яка отримала повідомлення або ознайомлена з її змістом іншим шляхом.
Лише після розпису особи про отримання повідомлення про підозру слідчий, прокурор невідкладно вносять до ЄРДР відомості про дату, час повідомлення про підозру і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа (ч. 4 ст. 278 КПК України).

06.04.2016 року наказом Генерального прокурора України № 139 затверджено Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, який, у відповідності до п. 1.3, утворено та ведеться відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України з метою забезпечення єдиного обліку кримінальних правопорушень та прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів досудового розслідування; оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі.

Згідно з п.п. 10) п. 2.1. Положення до Реєстру вносяться відомості про час та дату повідомлення про підозру, відомості про особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 4) п. 3.1. Положення внесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням таких строків (про): дату складання повідомлення про підозру, дату і час вручення повідомлення про підозру, зміну раніше повідомленої підозри - невідкладно.

Крім того, заслуговують на увагу і твердження ОСОБА_5 щодо порушення його права на захист, бо неповідомлення слідчим його про наміри вручення йому повідомлення про підозру завчасно позбавило його можливості залучити на цю процесуальну дію захисника.
Статтею 277 КПК України встановлено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором, а також визначено вимоги, яким це повідомлення має відповідати
У судовому засіданні встановлено, що прокурором Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_7 25.08.2018 було затверджено (погоджено) письмове повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Суд критично ставиться до того, що прокурор ОСОБА_7 погоджував повідомлення про підозру, так як окрім зазначення прізвища останнього в повідомленні про підозру ніде більш іншої інформації відносно процесуального керівника немає ні у витягу з ЄРДР, ні в постанові про призначення групи прокурорів, взагалі ніякого процесуального документу, згідно якого прокурор ОСОБА_7 повинен здійснювати процесуальне керівництво станом на 25.08.2018.
Вручене повідомлення про підозру від 25.08.2018 ОСОБА_5 , що було погоджене процесуальним керівником, а згідно витягу з ЄРДР та постанови про призначення групи прокурорів такі повноваження були відсутні, що свідчить про затвердження повідомлення про підозру неповноважною особою, а відтак таке повідомлення є незаконним.
Посилання прокурора на постанову про уточнення даних від 25.10.2018 року, в якій йдеться про виправлення описки відповідно до вимог ст.ст. 36,110 КПК України, суд не бере до уваги, оскільки таке рішення не передбачено нормами КПК України і є лише прерогативою суду згідно з вимогами ст. 379 КПК України.
Підтвердженням повноважень прокурора, відповідно до положень КПК України, а також п.п. 2 п. 3.1 розділу 3 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, які здійснюються у формі процесуального керівництва є витяг з ЄРДР. При цьому дані щодо процесуального керівника (прокурора в кримінальному провадженні), відповідно до п.п. 2 п. 3.1 розділу 3 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, вносяться до ЄРДР - невідкладно.

Положення ч. 2 ст. 8 КПК зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (надалі Суд), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), що стала частиною національного законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 р., встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.11.2009 р. у справі «Кабулов проти України» вказано, що метою Конвенції є захист не теоретичних та ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних.

У справі «Мельник проти України» від 2006 Європейський суд з прав людини зазначає, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, параграф 45). Суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист. (mutatis mutandis, Miragall Escolano and others v. Spain, рішення N 38366/97, параграф 37, ECHR 2001-I; Zlovska and Zlovska v. the Czech Republic, рішення N 46129/99, параграф 51, ECHR 2002-IX).

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Обєднаного Короліства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0001250 від 25.08.2018, у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, не відповідає вимогам ст. 277 КПК України, у зв`язку з чим, скаргу слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись: ст. ст. 277, 278, 303, 304-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на дії слідчого та прокурора в порядку ст. 303 КПК України - задовольнити частково.

Визнати дії щодо вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 25 серпня 2018 року такими, що не відповідають вимогам ст. 277 КПК України та вважати їх невчиненими.

Скасувати рішення слідчого/прокурора щодо повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 25 серпня 2018 року.

Зобов`язати слідчого та (або) прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей по кримінальному провадженню № 0001250 від 25 серпня 2018 року про підозру від 25 серпня 2018 року ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом 7 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя