Справа № 461/7929/18
Провадження № 1-кс/461/1593/19
УХВАЛА
Іменем України

28.02.2019 року м. Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
за участі:
секретаря - ОСОБА_2
особи, яка заявила відвід - ОСОБА_3
представника особи, яка заявила відвід - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:
Автоматизованою системою документообігу суду судді ОСОБА_1 розподілена для розгляду заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 від розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу. В заяві ОСОБА_3 посилається на те, що слідчий суддя ОСОБА_6 задовольняла всі клопотання слідчого та допустила порушення при проведенні обшуку.
В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник підтримали заяву про відвід, просили таку задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви через її безпідставність.
Розглядаючи заяву про відвід суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст.ст. 126, 129 Конституції України).
Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку, а не шляхом оскарження їх в інший суд першої інстанції. Таке оскарження порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішенні справ належним судом.
Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні від 23 травня 2001 №6-рп/2001 судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.
В п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади» зазначено наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
З суті заяви про відвід вбачається незгода ОСОБА_3 з процесуальними діями та рішеннями слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_6 . В тому числі ОСОБА_3 зазначив, що слідчий суддя ОСОБА_6 , на його думку, постановила незаконну ухвалу. Проте КПК України передбачає порядок перевірки законності процесуальних дій судді і постановлених ним процесуальних рішень, а також порядок їх оскарження у передбачених законодавством випадках. До компетенції судді суду першої інстанції не відноситься вирішення питання щодо законності процесуальних дій і процесуальних рішень іншого судді тієї ж судової інстанції.
Тому суддя Галицького районного суду міста Львова, який розглядає заяву про відвід, не має повноважень вирішувати законність процесуальних дій і процесуальних рішень слідчого судді ОСОБА_6 .
Крім того, приписами статті 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
За наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід (ч.1 ст.80 КПК України).
Таким чином, слідчим суддею ОСОБА_6 не допускались порушення чи зловживання при розгляді справи, які б могли свідчити про очевидність майбутнього судового рішення, про її упередженість.
Заява про відвід слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_6 не містить передбачених ст.ст. 75, 76 КПК України правових підстав для відводу. Інших обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності та неупередженості слідчого судді ОСОБА_6 не виявлено.
Тому заява про відвід не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 75, 76, 81 КПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1