ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/654/19 Справа № 202/4830/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000699 від 05 липня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 04 вересня 2018 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровський області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 та накладено арешт майно вилучене у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що клопотання слідчого підлягає задоволенню оскільки зазначене в клопотанні майно, що вилучено у ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 у відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, у кримінальному провадженні № 0000699 від «05» липня 2018 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України визнано речовим доказом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_6 .

Вказує, що на даний момент він не має статусу підозрюваного, з клопотанням про арешт майна повинен звертатись виключно прокурор, при постановленні ухвали про арешт майна суд порушив норми процесуального права, вилучене в ході обшуку майно не відповідає вимогам встановленим ст. 98 КПК України та не стосується вчиненого кримінального правопорушення, в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які доводи та факти про наявність на арештованому майні слідів кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, клопотання слідчого про арешт майна та надані до нього матеріали, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, наданими матеріалами до клопотання слідчого підтверджується, що 05 липня 2018 року до ЧЧ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від гр. ОСОБА_13 про те, що невстановлені особи проникли до приміщення будинку АДРЕСА_1 , де з застосуванням предметів, схожих на ножи та пістолет, здійснили напад на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з метою заволодіння чужим майном, а саме: грошовими коштами, ювелірними виробами.
Згідно постанови від 30 серпня 2019 року про визначення та приєднання речових доказів до матеріалів кримінального провадження майно, вилучене у ОСОБА_6 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000699 від 05 липня 2018 року.
Колегія суддів приходить до висновку, що вказане вилучене майно на даній стадії досудового розслідування підлягає арешту, оскільки дане майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовим доказом та має доказове значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від іншихправових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Завданнями застосування арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).
Враховуючи, що вилучене майно є важливим доказом у даному провадженні, що в даному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризикам приховування, пошкодження, знищення, перетворення та відчуження даного речового доказу, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, колегія суддів вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на вказане майно.
Доводи апелянта про те, що на даний момент він не має статусу підозрюваного, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки по кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування та на даний час триває перевірка відповідних обставин у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. У випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним злочином у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, заявник не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи про те, що з клопотанням про арешт майна повинен звертатись виключно прокурор є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відповідні доводи та вимоги ОСОБА_6 не можуть бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000699 від 05 липня 2018 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: