Провадження № 1-кп/161/975/18
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акта прокурору

м. Луцьк 12 грудня 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000278 від 26 червня 2018 року, який надійшов до суду 25 вересня 2018 року з Прокуратури Волинської області, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луцька, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.192, ч.1 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

25 вересня 2018 року до суду надійшов вказаний обвинувальний акт.
Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року (суддя ОСОБА_8 ) у справі призначене підготовче судове засідання.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 06 листопада 2018 року №3352/0/15-18 суддю ОСОБА_8 звільнено з посади судді.
За результатом повторного автоматизованого розподілу справи, 21 листопада 2018 року справа надійшла до судді ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року справа була прийнята до провадження судді ОСОБА_1 з призначенням підготовчого судового засідання.
Під час підготовчого провадження потерпілою було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності його вимогам ст.291 КПК України.
Представник потерпілої клопотання підтримав з наведених у клопотанні підстав.
Захисник щодо задоволення клопотання заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні. Обвинувачена у даному питанні підтримала позицію захисника, однак поклалася на розсуд суду.
Прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання та пояснив, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданого обвинувального акту, суд дійшов висновку, що його необхідно повернути прокурору, з наступних підстав.
Так, згідно з ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
А ч. 3 ст. 337 КПК визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. При цьому, як зазначено у ч. 3 ст. 22 КПК, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Окрім того, за змістом засад диспозитивності, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 1 і ч. 3 ст. 26 КПК).
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Як звернуто увагу в постанові Верховного Суду України (справа N 5-328кс16), важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. А згідно з підпунктами "a" та "b" п. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що межі гарантій, передбачених підпунктом "a" пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження…. Суд також зазначає, що підпункти "a" і "b" пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення у справі "Жупнік проти України").
Отже, визначення та встановлення меж судового розгляду кримінального провадження в суді на основі обвинувального акту є однією із гарантій забезпечення права обвинуваченого на захист, а також права на справедливий судовий розгляд змагального характеру.
Однак, на переконання суду, наданий обвинувальний акт містить суперечності у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зокрема прокурором в якості кваліфікації кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення зазначено, що своїми умисними діями, які виразились у підробленні документа, який посвідчується приватним нотаріусом, з метою використання його іншою особою, ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України.
Проте, в якості фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що усвідомивши під час встановлення особи ОСОБА_9 за паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданим 01.03.1996 Хустським РВ УМВС України в Закарпатській області, що останній перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 , тобто усвідомивши факт наявності прав інших осіб на придбану ОСОБА_9 квартиру, зокрема права дружини ОСОБА_10 , як другого з подружжя, всупереч вимог, передбачених частиною 3 статті 65 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 42 Закону України «Про нотаріат», абзацом 2 пункту 44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №20/5 від 03.03.2004, діючи з прямим умислом в інтересах третіх осіб, внесла завідомо неправдиві відомості, до офіційного документа - договору іпотеки №2661 від 17.07.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_9 .
Слід зазначити, що диспозиція ч.1 ст.358 КК України передбачає особливі предмети цього злочину:
1) посвідчення, тобто документ який містить відомості про володільця і офіційно посвідчує його особу та (або) правовий статус;
2) офіційний документ, тобто документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Однак в обвинувальному акті в якості кваліфікації кримінального правопорушення за ч.1 ст.358 КК України та формулювання обвинувачення в цій частині зазначено лише про підроблення документу, без зазначення чи є він офіційним, на думку обвинувачення.
З огляду на вищевикладене, на переконання суду, обвинувальний акт у цій частині містить взаємні суперечності між кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.358 КК України, формулювання обвинувачення за цієї нормою КК України, та фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а тому він не відповідає вимогам п. 5 ч.2 ст.291 КПК України
Крім того, розбіжності містить обвинувальний акт і стосовно фактичних обставин, кваліфікації та формулювання обвинувачення за ч.5 ст.27, ч.2 ст.192 КК України.
Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що поряд з цим, при посвідченні вказаного договору іпотеки ОСОБА_6 в порушення вимог п. 36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №20/5 від 03.03.2004, не роз`яснила ОСОБА_9 зміст і значення правочину та не перевірила, чи відповідає зміст посвідчувального правочину вимогам закону і дійсним намірам ОСОБА_9 .
В дійсності, ОСОБА_9 не бажав передавати дану квартиру в іпотеку та вчиняти такі дії нікого на це не уповноважував, а підписав вказаний договір іпотеки, перебуваючи під впливом обману, вважаючи, що підписує документи щодо купівлі квартири у ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .
В якості правової кваліфікацїі та формулювання обвинувачення в цій частині зазначено, що своїми умисними діями, які виразились у пособництві в заподіянні майнової шкоди, шляхом обману і зловживання довірою, у великих розмірах, ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 192 КК України.
При цьому у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не міститься жодних посилань на те, що будь-яка особа зловживала довірою потерпілого, хоча така кваліфікація наведена у формулюванні обвинувачення.
Також, сторона обвинувачення кваліфікуючи діяння в цій частині як пособництво (ч.5 ст.27 КК України) ніяким чином не вказує, ні в фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, ні у формулюванні обвинувачення, який самий вид пособництва кваліфікується обвинуваченій, яке може бути здійснено у формі: 1) порад чи вказівок; 2) надання засобів чи знарядь; 3) усуненням перешкод; а так само особою, яка заздалегідь обіцяла: 4) переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом; 5) придбати чи збути такі предмети; 6) іншим чином сприяти приховуванню злочину.
З огляду на вищевикладені розбіжності та взаємні суперечності між кваліфікацією кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, суд дійшов висновку, що розгляд даного обвинувального акту без приведення його у відповідності до п.5 ч.2 ст.291 КПК України є неможливим, а тому його слід повернути прокурору.
Керуючись п.5 ч.2 ст.291, п.4 ч.3 ст.314 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000278 від 26 червня 2018 року, який надійшов до суду 25 вересня 2018 року з Прокуратури Волинської області, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луцька, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.192, ч.1 ст.358 КК України повернути прокурору.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого законом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області ОСОБА_1