Провадження №11-кп/801/383/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2018 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду:
головуючого: судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря судового заясідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції із засудженим ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 з доповненнями на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2018, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі закінчення строку давності виконання вироку.
в с т а н о в и л а :
ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2018 відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі закінчення строку давності виконання вироку, оскільки вирок щодо засудженого набрав законної сили та звернутий до виконання. Крім того, діючим законодавством не передбачено звільнення засуджених до довічного позбавлення волі від відбування покарання на підставі закінчення строку давності виконання обвинувального вироку на підставі ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України та ст. 49 Кримінального кодексу України 1960 року та не передбачено заміну довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Засуджені до довічного позбавлення волі відповідно до вимог чинного законодавства, відбувши 20 років покарання, можуть звернутися до президента з проханням про помилування.
В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений просить ухвалу Вінницького міського суду скасувати та винести нову ухвалу про звільнення від відбування покарання на підставі закінчення строку давності виконання вироку, який закінчився 11.01.2011. Засуджений вказує на те, що він був зесуджений 06.10.2000 Верховним судом АР Крим до довічного позбавлення волі, а ухвалою Верховного суду від 11.01.2001 вирок набрав законної сили та його не було звернено до виконання, тому строк давності 10 років сплинув 11.01.2001 та на думку ОСОБА_7 його слід звільнити від відбування покарання.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його адвоката, які просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_7 , прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями засудженого, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу засудженого з доповненнями слід залишити без задоволення.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин.
Згідно з ч. 5 ст. 80 КК України, питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом; якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.
ОСОБА_7 засуджений 06.10.2000 Верховним судом Автономної Республіки Крим за п.п. "е", "з", "і" ст. 93 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст. 43 Кримінального кодексу України до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 11.01.2001 року вирок щодо ОСОБА_7 змінено, та постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за п.п. "е", "з" ст. 93 Кримінального кодексу України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно довідки ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» №4/12036 від 21.12.2017 ОСОБА_7 відбуває покарання у Вінницькій УВП (№1) з 01.02.2002 по теперішній час.
У відповідності до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.
Вимоги ст. 80 КК України поширюються на випадки, коли постановлений вирок не виконується.
Щодо ОСОБА_7 вирок виконується і засуджений відбуває покарання, а тому посилання на закінчення строків давності виконання вироку не ґрунтується на законі.
Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_7 .
Крім того, як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_7 (а.с. 53-57), за час відбування покарання в установі з 01.02.2002 він характеризується посередньо, заходи стягнення не застосовувались, неодноразово заохочувався, однак дані обставини не можуть слугувати підставою для звільнення останнього з місць позбавлення волі.
На підставі цього, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2018, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання - без зміни.

Ухвала остаточна, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4