25.02.2019
Ленінський районний суд м.Харкова
У Х В А Л А
Іменем України
25 лютого 2019р. Справа №642/6363/16-к Провадження 1-кп/642/198/19

Колегія суддів у складі: Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря: ОСОБА_4

За участю сторін:Прокурора: ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_6

Захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

Обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

розглянувши кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2 , ст..115 ч.2 п.п.6, ст..115 ч.2 п.п.6, 12, ст..187 ч.4, ч.1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
Вислухавши думку учасників судового провадження, щодо продовження строку запобіжного заходу, суд вважає:
Статтею 331 КПК України визначено:
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Суд, оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, а також дані про осіб обвинувачених, які не працюють та не мають стабільного джерела прибутку, обвинувачуються у злочині, вчиненому з корисливих мотивів, неодноразово судимі, що свідчить про схильність обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень, та можливість в разі зміни запобіжного заходу переховуватися від суду, та вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
З урахуванням того, що судове провадження не завершено, запобіжний захист щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення., спливає, підстав для скасування або заміни запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено, підстави, які були враховані слідчими суддями при обранні міри запобіжного заходу, не відпали, є доцільним продовжити запобіжні заходи щодо обвинувачених на період, визначений ч.3 ст.331 КПК України.
Керуючись ст.ст. 197, 331, 372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити терміном на 60 днів, обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , до «24.00» год. 24 квітня 2019р. з триманням обвинувачених в установі кримінально-виконавчої системи України.
Копію ухвали направити до закладу кримінально-виконавчої системи України, для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2