Справа № 509/4616/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Овідіопольский районний суд Одеської області у складі :
судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих і цивільних позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та їхньої представниці адвоката ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, матеріали кримінального провадження № 0000430 від 16.06.2015 р. за обвинуваченням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вулканешти, Молдова, громадянина України, гагауза, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей : доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого ФО-підприємцем, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 -

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до ОСОБА_15 про стягнення на користь : ОСОБА_9 - матеріальної шкоди в сумі 49155 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 24000 грн., витрат, пов`язаних з явкою до суду в сумі 8224,91 грн. та моральної шкоди в сумі 300000 грн. та на користь ОСОБА_8 - моральної шкоди в сумі 300000 грн., -

ВСТАНОВИВ :

16 червня 2015 року, в темний час доби, приблизно о 01:30 год., Чобан, не маючи при собі реєстраційних документів на транспортний засіб, керуючи технічно справним мотоциклом марки «Suzuki» VIN № НОМЕР_1 без реєстраційного номерного знаку, здійснював при цьому рух з перевищенням максимально допустимої швидкості руху за межами населеного пункту, в межах від 85 до 113 км/год. на ділянці 9 км автодороги «Одеса-Білгород-Дністровський» в напрямку м. Одеси, з боку смт. Авангард, Овідіопольського району Одеської області.

При об`єктивній можливості обирати швидкість та режим слідкування з урахуванням дорожньої обстановки по ходу руху, так, щоб гарантувати дотримання як своєї безпеки, так і безпеки інших учасників дорожнього руху, діючи необережно, маючи можливість своєчасного виявлення пішохода ОСОБА_16 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння на проїжджій частині вказаної автодороги в статичному вертикальному положенні та був звернутий до мотоциклу передньою (дещо лівою) поверхнею тіла водій ОСОБА_15 , грубо порушивши вимоги п.п. 2.1 (б), 2.3 (б), 12.3, 12.6 а) ПДР України, не маючи при собі реєстраційного документу на транспортний засіб, або тимчасового реєстраційного талону, не будучи уважним та не стеживши за дорожньою обстановкою, не реагуючи на її зміну, не врахувавши дорожню обстановку, не обравши безпечну швидкість руху, не прийнявши заходів щодо зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки у разі необхідності та виникнення небезпеки, внаслідок чого, допустив наїзд передньою частиною керованого ним мотоциклу марки «Suzuki» на передню частину тіла пішохода ОСОБА_16 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді закритої травми грудей у вигляді переломів 7-8 ребер, забоїв та розривів легень, розриву правого шлуночку серця, від яких настала його смерть на місці ДТП, і які згідно висновку судово-медичної експертизи № 530-1963/15 від 20.07.2015 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та смерть ОСОБА_16 перебуває в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, а безпосередньою причиною смерті ОСОБА_16 є томпонада навколосерцевої сумки кров`ю.

Відповідно висновку судової авто-технічної експертизи № 2915 від 26.09.2016 р. фактичні дії водія мотоциклу марки «Suzuki», які не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.6 а) ПДР України, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Свою вину ОСОБА_15 не визнав повністю, показавши суду, що в квітні 2015 р. в інтернет-мережі він придбав нерозмитнений мотоцикл марки «Suzuki», без жодних документів, укладення будь-якої угоди купівлі-продажу та без отримання ним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на вказаний мотоцикл, на якому він періодично виїжджав без документів. Через деякий час, знаходячись на вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, він знайшов на дорозі кимось загублений реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який він самостійно встановив на вищевказаний мотоцикл для уникнення питань від органів поліції щодо відсутності реєстрації транспортного засобу. Так, 16.06.2015 р., приблизно о 01:30 год., в темний час доби, коли починався дощ, знаходячись у тверезому стані та будучи одягнутим в екіпірувальний костюм зі шоломом, він керуючи технічно справним мотоциклом марки «Suzuki», з увімкненим ближнім світом фар, рухався в крайньому лівому ряді автодороги «Одеса-Б.Дністровський» з боку смт. Авангард в напрямку м. Одеси. Швидкість, з якою він рухався на мотоциклі він не знає. В якійсь момент, проїхавши світлофор на зелене світло та пішохідний перехід, він побачив якусь тінь людини і відчув глухий удар, після чого втратив свідомість на місці ДТП і більше нічого не пам`ятає. Прийшовши до тями в лікарні, від своєї дружини він дізнався, що скоїв ДТП, на місця якої загинула людина. Вважає, що ДТП сталася з вини загиблого потерпілого пішохода ОСОБА_16 , який у стані алкогольного сп`яніння порушивши вимоги ПДР, переходив проїзджу частину дороги в нічний час доби в невстановленому і неосвітленому місці.

Суд вважає, що вина ОСОБА_15 підтверджується наступними доказами по справі :

-показаннями потерпілої ОСОБА_8 , матері загиблого ОСОБА_16 , який був зареєстрований та

проживав разом з нею за адресою : АДРЕСА_3 , з яких вбачається, що 15.06.2015 р., її син ОСОБА_16 з м. Ізмаїла на правився до м. Одеси до своєї дівчини, з якою вона не була знайома, а також для укладення контракту з крюінговою компанію на працевлаштування за кордоном у якості другого судового механіка. В цей день, приблизно о 00:00 00:30 год. їй на мобільний телефон зателефонував її син ОСОБА_16 , пояснивши, що він прибув у м. Одесі, знаходиться в барі, де очікує свою дівчину. По голосу сина, вона почула, що він знаходиться у легкому алкогольному сп`янінні. В подальшому, вона намагалася зателефонувати сину приблизно о 01:00 год., однак його телефон був поза зоною досяжності, і періодично вмикався та вимикався. У зв`язку з тим, що через тиждень, її син не виходив на зв`язок, вона поїхала в м. Одесу для пошуків сина та 26.06.2015 р. написала заяву до Малиновського РВ ГУМВС України в м. Одесі про пропажу сина. Через деякий час, від робітників міліції вона дізналася про ДТП, яка мала місце 16.06.2015 р. на 9 км. Автодороги «Одеса-Б.Дністровський», в якій загинув її син ОСОБА_16 30.06.2015 р. вона прибула в морг, де побачила сина. Смертю сина їй спричинена моральна шкода у розмірі 300000 грн., яку вона просить стягнути на свою користь з винного у ДТП ОСОБА_15 ;

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , з яких випливає, що його загиблий син ОСОБА_17 за спеціальністю був другим механіком на суднах закордонного плавання і періодично проживав разом із своєю матір`ю, його колишньою дружиною ОСОБА_8 у м. Ізмаїлі. 15.06.2015 р., приблизно о 21:30 год., він по телефону спілкувався з сином, який повідомив його, що 16.06.2015 р. він направляється в рейс та буде вилітати через Аеропорт «Одеса» та залишиться на ніч у квартирі своєї дівчини у м. Одесі. 01.07.2016 р. від своєї колишньої дружини ОСОБА_8 він дізнався про смерть їхнього сина ОСОБА_16 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув у ДТП на на 9 км. Автодороги «Одеса-Б.Дністровський», в Овідіопольському районі Одеської області, напроти промринку «7 км.». Смертю його сина ОСОБА_16 йому були спричинена матеріальна шкода у виді витрат по оформленню та організації похоронної процесії у розмірі 4480 грн., витрати на поховання сина у розмірі 7675 грн., спорудження надгробного пам`ятника 37000 грн., а всього на суму 49155 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн., витрати пов`язані з явкою до суду у розмірі 8224,91 грн. та моральна шкода, спричинена загибеллю сина у розмірі 300000 грн., які він просить стягнути на свою користь з обвинуваченого ОСОБА_15 ;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , парамедика і керівника ГО «Семпо», яке на добровільній основі безкоштовно надає необхідну допомогу при ДТП, у присутності якого складався протокол огляду місця ДТП, з яких вбачається, що 16.06.2015 р., приблизно о 02:00-02:30 год., коли він прибув на своєму мотоциклі на місце ДТП, а саме 9 км автодороги «Одеса-Білгород-Дністровський» в напрямку м. Одеси, з боку смт. Авангард, Овідіопольського району Одеської області, в районі промринку «7 км» та гіпермаркету «Епіцентр», обвинуваченого ОСОБА_15 вже забрала карета швидкої допомоги у лікарню. Для запобігання знищенню речових доказів та безпеки проїзду інших учасників дорожнього руху, він розмістив по периметру місця ДТП спеціалні дорожні конуса, які постійно знаходяться з ним на його мотоциклі. На місці ДТП, він бачив труп ОСОБА_16 , який лежав обличчям до асфальту. Були присутні робітники патрульної поліції, слідчий, яким складались процесуальні документи у присутності понятих. Його прізвище було вписане у протокол огляді місця ДТП, як присутнього, без його підпису ;

-протоколом огляду місця ДТП, схеми та фото-таблиці до нього від 16.06.2015 р., яким підтверджується

місце ДТП, а саме : Одеська область, Овідіопольський район, 9 км а/д «Одеса-Б.Дністровський», в напрямку від смт. Авангард в сторону м. Одеси, в дощову погоду, де на мокрій проїжджій частині стався наїзд на пішохода. На місці ДТП мається дорожня розмітка 1.5, 1.14.3, 1.12 (стоп-лінія погано видна) ПДР, горизонтальна ділянка дороги, праворуч до якої примикає бордюрний камінь, ліворуч металеве огородження. Регулювання руху на цій ділянці дороги здійснюється за допомогою робочого світлофору та дорожньої розмітки 1.5, 1.14.3, 1.12 ПДР. Місце пригоди знаходиться в зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід», в зустрічному напрямку 5.35.1 5.35.2 «Пішохідний перехід». Загальний стан видимості дороги та зони видимості елементів проїжджої частини з робочого місця водія 100 м, оглядовість з кабіни водія на смузі руху : праворуч 60 м., ліворуч 70 м. Видимість пішохода одягнутого в одежу темних тонів 84 м. при чому, мотоцикл знаходиться на місці ДТП. Від закінчення пішохідного переходу, на відстані 1,5 м. та на відстані 2,2 м. починається слід колеса мотоцикла марки «Suzuki», довжина якого 5,8 м., відстань від закінчення сліду до краю проїжджої частини 2,55 м. На відстані 4,9 м. від закінчення пішохідного переходу і на відстані 2,65 м. від металевої огорожі розташований задир загальною довжиною 0,9 м. Від закінчення сліду колеса на відстані 0,2 м. і на відстані 4,72 м. розташований чоловіча туфля, на відстані 4,8 м. від якої та на відстані 2,8 м. від металевої огорожі розташована друга туфля. Від вказаної туфлі, на відстані 0,7 м. і на відстані 2,8 м. до металевої огорожі розташований задир, загальною довжиною 0,9 м., між двома задирами відстань 1,1 м. Початок задира розташований на відстані 2,8 м. та кінця 2,85 м. до металевої огорожі. На відстані 3,9 м. від задира і на відстані 0,2 м. обличчям до асфальту розташований чоловічий труп, довжиною 1,9 м. з синюшними плямами на передній поверхна трупу. Від кінця задира на проїжджій частині мається концентрація осипу загальною довжиною 27,2 м., кінець осипу розташований на відстані 2,05 м. від металевої огорожі. На відстані 28,80 м. та 5,4 м. від кінця осипу розташоване заднє колесо мотоцикла «Suzuki»;

- протоколом огляду транспортного засобу мотоцикла марки «Suzuki» від 16.06.2015 р., у якого мається

деформація передньої частини корпусу мотоциклу з пошкодженнями освітлювальних приладів та покришками марки «Bridgestone», пошкодженим спідометром ;
-протоколом огляду трупу ОСОБА_16 від 16.06.2015 р., який від отриманих травм помер на місці
ДТП ;
- висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 № 530-1963/15 від 20.07.2015 р., відповідно
до якої у останнього виявлені наступні тілесні ушкодження : закрита черепно-мозкова травма: два садна обличчя, крововилив в м`які тканини тім`яної області по центру, крововилив під м`які мозкові оболонки на опуклою і нижній поверхнях правих скроневої і потиличної долі, і правої півкулі мозочка, внутрішньошлуночкові крововиливи; відкрита травма плечового пояса : садно і забита рана в проекції середньої третини лівої ключиці, осколковий перелом лівої ключиці в середній третині з крововиливом в оточуючі м`які тканини; закрита травма грудей і живота: садно передньої поверхні грудей справа, по одному крововиливу в м`які тканини спини праворуч і ліворуч, повні, поперечні переломи 7-8-го лівих ребер між окологрудинной і середньоключинної лініями, крововиливи під пристенкову плевру в проекції переломів ребер, забиті місця і розриви легенів (за даними судово-гістологічного дослідження), по одному крововиливу біля воріт обох нирок і селезінки, розрив правого шлуночка серця, множинні розриви печінки, крововилив в навколосерцевої сумку (150 мл. рідкої рови і 30 г. згортків крові), крововилив в черевну порожнину (300 мл рідкої крові); закрита травма верхніх і нижніх кінцівок: садна обох верхніх кінцівок, синець задньої поверхні в області правого ліктьового суглоба, садно лівого стегна, забита рана переднєвнутрішньої поверхні лівої гомілки в середній і нижній третинах, садна правої нижньої кінцівки, по одному крововиливу в м`які тканини внутрішньої поверхні правого стегна у верхній третині, задньонаружной поверхні в області лівого колінного суглоба і внутрішньої поверхні лівої гомілки у верхній і середній третинах, неповний вивих зовнішнього мищелка лівої великогомілкової кістки в колінному суглобі, з частковим розривом зв`язкового апарату і крововиливом в оточуючі м`які тканини, які, з урахуванням їх масивності, сочетанності, множинності, локалізації та механізму утворення (ударна дія) могли бути заподіяні в результаті дії тупих травмуючих предметів, якими могли бути деталі і поверхні рухомого транспортного засобу (мотоцикла), яким було скоєно наїзд на ОСОБА_16 , а також за рахунок подальшого відкидання, зіткнення, тертя і ковзання тіла з поверхнею дорожнього покриття. Всі вищевказані ушкодження оцінюються в комплексі та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Виходячи з вищеописаного механізму утворення ушкоджень, можна виключити можливість їх утворення в результаті падіння «з висоти власного зросту». Всі пошкодження у ОСОБА_16 , з урахуванням їх морфологічних особливостей (садна - з темно-червоною підсохлої поверхнею, розташованої нижче рівня навколишньої шкіри, синець - синюшно-фіолетового кольору, рани - з просоченими темно-червоною кров`ю краями), а також даних судово-гістологічного дослідження (пошкодження без вираженої перифокальною клітинної реакції), заподіяні прижиттєво та одномоментно, за відносно короткий проміжок часу, який обчислюється хвилинами до моменту настання смерті. Таким чином, дані пошкодження могли бути заподіяні у строк, зазначений в описовій частині постанови, а саме 16.06.2015 р. Смерть ОСОБА_16 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманою при ДТП закритою травмою грудей у ??вигляді переломів 7-8-го лівих ребер, забоїв і розривів легких, розриву правого шлуночка серця. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_19 - з`явилася тампонада навколосерцевої сумки кров`ю. В момент первинного контактування ОСОБА_16 міг перебувати в вертикальному положенні або близькому до такого, і бути зверненим до рухомого транспортного засобу передньою або лівою передньобоковою поверхнею тіла. В результаті первинного контактування утворилися: велика забита рана передневнутрішньої поверхні лівої гомілки в середній і нижній третинах (на висоті 16 см від підошовних поверхонь стоп), крововилив в м`які тканини внутрішньої поверхні лівої гомілки (на висоті 35-42 см від підошовних поверхонь стоп); з протилежного боку - неповний вивих зовнішньоговиростків лівої великогомілкової кістки в колінним суглобом, з частковим розривом зв`язкового апарату. Судово-медичних даних, що дозволяють визначити, рухався чи стояв пішохід ОСОБА_16 в момент зіткнення з транспортним засобом, в розпорядженні експерта немає. Ознак наїзду колесами транспортного засобу на тіло, переїзду колесами через тіло, а також слідів волочіння тіла, при експертизі трупа ОСОБА_16 не виявлено. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_16 виявлений етиловий спирт в концентрації 4,05%, що за життя могло відповідати важкому алкогольному отруєнню. Виходячи з тяжкості і масивності отриманої травми, навіть за умови надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, можливість збереження життя потерпілому ОСОБА_16 представляється малоймовірним ;

-висновком судової медично криміналістичної експертизи та фото-таблиці до нього № 389 від 13.07.2015

р., відповідно до якого, на одязі потерпілого ОСОБА_16 розташовуються наступні пошкодження: сорочка - пошкодження "1" розташовується на передній поверхні угорі ліворуч і являє собою горизонтальне, наскрізне, щелевидне пошкодження, довжиною 6,3 см; з нерівними, розволокненими, краями; нижче розташовується ділянка тканини, розмірами 4x3см, з нечіткими, дрібними складками тканини і розрідженістю тканини у вигляді надриву; це пошкодження за своїми морфологічними ознаками відноситься пошкоджень рваного характеру яке могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили; пошкодження "2" і "3" розташовується на задній поверхні праворуч біля правого бокового шва і являють собою ділянки пошкодженої тканини, у вигляді надривів і розріджених; поблизу них визначаються нечіткі складки одягу; ці ушкодження мають ознаки пошкоджень рваного характеру і могли утворитися від надмірного дії травмуючої сили; джинсові штани - пошкодження "1" розташовується на передній поверхні брюк зліва в верхніх відділах і являє собою вертикальне, щелевидне, лінійне пошкодження, довжиною 19 см, що відходить від гульфика; з нерівними краями, яке могло утворитися від надмірної дії травмуючої сили по розривному типу; пошкодження "1а" розташовується на передній поверхні брюк праворуч поблизу пошкодження «1», являти собою вертикальне, наскрізне, щелевидне, лінійне пошкодження, довжиною 3,5 см, з нерівними краями, могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу; пошкодження "2" розташовується на передній поверхні брюк внизу зліва і являє собою кутообразне пошкодження, з довжиною сторін 9,0 см і 25 см, що утворюють прямий кут відкритий донизу вправо; на лоскутоподібній ділянці тканини є розрив тканини, представлений: вертикальної, верхній, лівою стороною, довжиною 9,5 см, горизонтальної, проміжною частиною, довжиною 4,5 см; вертикальної, правою, нижньою частиною, довжиною 9,5 см; тканину протягом 43см від низу брюк як по передній, так і по задній поверхні рясно просочена речовиною, подібним з підсохлої кров`ю, з наявністю безлічі белесоватих колоній грибка, яке могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу діяла в напрямку зверху вниз і зліва направо; пошкодження "3" розташовується на передній поверхні брюк 'в верхніх відділах справа і являє собою кутообразне пошкодження з довжиною сторін 1,1см і 1,1см, що утворюють прямий кут відкритий догори і вліво; це пошкодження могло утворитися від надмірної дії травмуючої сили по розривному типу, що діяла в напрямку знизу вгору і справа наліво; пошкодження "4" розташовується на передній поверхні брюк справа в верхніх відділах і являє собою вертикальне пошкодження, довжиною 4,6 см, яке могло утворитися від надмірної дії травмуючої сили по розривному типу; пошкодження "5" розташовується на передній поверхні брюк справа в нижніх відділах і являє собою кутообразне пошкодження, з довжиною сторін 7,0см і 4,0см; лоскутоподібна ділянка тканини відвертається донизу й вправо; це пошкодження утворилося від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу, що діяла в напрямку зверху вниз і зліва направо; пошкодження "6" розташовується на задній поверхні брюк вгорі праворуч і являє собою кутообразне пошкодження, з довжиною сторін 15,0см і 61,0см; лоскутоподібну ділянку тканини відвертається донизу і вправо; це пошкодження могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу, що діяла в напрямку зверху вниз і зліва направо; пошкодження "7" розташовується на задній поверхні брюк зліва і являє собою углообразное пошкодження, з довжиною сторін 1,5 см і 2,0см; розташоване по верхньо-правого кута лівого накладного кишені; лоскутообразний ділянку тканини відвертається донизу і вліво; це пошкодження могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу, напрямку зверху вниз і справа наліво; пошкодження "8" розташовується на задній поверхні брюк зліва і являє собою вертикальне пошкодження, довжиною 7,0 см; розташоване по зовнішньому краю лівого накладного кишені; це пошкодження могло утворитися від надмірного дії травмуючої сили по розривному типу; пошкодження "9" розташовується на передній поверхні брюк справа в області пояса, являє собою наскрізне, дірчасте пошкодження, неправильної округлої форми, розмірами 1,2 x 1,0 см, відповідно розташуванню гудзиків поясу штанів; яке могло утворитися від надмірного перерозтягнення тканини по розривному типу. В момент контакту пішохід ОСОБА_16 був звернений до нього спиною і можливо знаходився полубоком до транспортного засобу та первинний контакт міг бути в задніх відділах тулуба справа. На підставі наявних пошкоджень на одязі потерпілого - мав місце наїзд на пішохода.

На підошовній поверхні взуття розташовуються сліди: свіжої стертості матеріалу, які розташовані: ліва туфля, на підошві якої розташовуються нечисленні, поздовжні сліди свіжої безвиході матеріалу в зовнішніх відділах, які в передніх відділах мають поверхневий характер, що зумовлено початком сліду, а в задніх відділах ці сліди стають глибше і ширше, з наявністю зміщеного, оплавленого матеріалу, що звисає борозенками по задньому краю деяких полів, що обумовлено закінченням сліду, який міг утворитися при ковзанні цієї ділянки взуття по дорожньому покриттю в напрямку ззаду наперед; на підошві в передніх відділах розташовуються поблизу внутрішнього краю, косо-поперечні поодинокі сліди свіжої безвиході матеріалу, мають поверхневий, що не рельєфний характер, які могли утворитися на наступних етапах ДТП; правий туфель - в середніх відділах підметки, розташовуються поодинокі, поздовжні, переривчасті сліди свіжої безвиході матеріалу які в передніх відділах не виражені, мають поверхневий характер, а в задніх відділах ці сліди стають глибше і ширше; цей слід міг утворених при ковзанні цієї ділянки взуття по дорожньому покриттю в напрямку ззаду наперед; в каблучній частині в середніх відділах підметки, розташовуються нечисленні, поздовжні, переривчасті сліди свіжої безвиході матеріалу які в передніх відділах не виражені, мають поверхневий характер, що зумовлено початком сліду, а в задніх відділах сліди стають глибше і ширше, зі зміщенням оплавленого матеріалу вкінці, який на окремий ділянках нависає над бороздами, що характеризує закінчення сліду; цей слід міг утворитися при ковзанні цієї ділянки взуття по дорожньому покриттю в направленні ззаду наперед. Виходячи з наявних слідів ковзання на підошовної поверхні взуття - пішохід перебував у вертикальному положенні і був звернутий до транспортного засобу спиною. При цьому поверхня підошви правої туфлі (підошва і каблукові частина) стикалися з дорожнім покриттям. Щодо лівої туфлі, то її подметочна частина перебувала в зіткненні з дорожнім покриттям. Через відсутність судово-медичних даних відповісти на питання перебував пішохід у момент наїзду в статичному або динамічному стані не надається можливим ;

-постановою про залучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 16.05.2015 р., а

саме : мотоциклу марки «Suzuki» без реєстраційного номеру, який зберігати на стоянці тимчасового утримання транспортних засобів № 1 МПФ ДП «Інформ-ресурси» МВС України за адресою : м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 89а, одяг та взуття від трупа ОСОБА_17 , які після проведення відповідних експертиз видано родичам загиблого під розписку ;

-висновком судової авто-технічної експертизи систем керування і ходової частини мотоцикла «Suzuki» без

р/н з фото-таблицею до нього від 22.07.2015 р., відповідно до якого рульове керування, гальмова система, ходова частина мотоцикла «Suzuki» на момент ДТП перебували в технічно працездатному стані, забезпечували водію гарантовану можливість безпечно керувати транспортним засобом без несправностей, що раптово проявляються водію та впливають на керування ;

-висновком судової транспортно-трасологічної експертизи слідів та мотоциклі «Suzuki» без реєстраційного

номеру з фото-таблицею до нього від 22.07.2015 р., яким підтверджується, що на вказаному мотоциклі в його передній частині від щітка колеса до ручок керма виявлені сліди і пошкодження, які характерні для контакту з пішоходом по типу фронтального удару ;

-показаннями судового експерта вищого кваліфікаційного класу - завідуючого ВАТД ЛІТВД ОНДІСЕ

ОСОБА_20 , яким безпосередньо складались та надавались судові авто-технічні, транспортно-трасологічні висновки експертиз, з яких вбачається, що судовий експерт повністю підтвердив суду виготовлені ним вищевказані судові експертні висновки, які виготовлялись ним на підставі наданих слідчим матеріалів справи (вихідних даних) ;

-показаннями свідка ОСОБА_21 , в провадженні якого, станом на 16.06.2015 р., як слідчого ВР ДТП

СУ ГУМВС України в Одеській області на досудовому розслідуванні перебували матеріали вказаного кримінального провадження, яким підтверджується, що він особисто виїжджав на місце ДТП 16.06.2015 р. і складав процесуальні документи, зокрема протокол місця ДТП, схему до нього, протокол огляду транспортного засобу, протокол огляду трупу, призначав необхідні експертизи, приймав пояснення та проводив допити учасників кримінального провадження, а також пояснив суду, що він особисто не знаходив понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які ставили свої підписи як поняті під процесуальними документами, а коли він прибув на місце ДТП, вказані поняті вже знаходились на місці ДТП - 9 км автодороги «Одеса-Білгород-Дністровський» в напрямку м. Одеси, з боку смт. Авангард, Овідіопольського району Одеської області, в районі промринку «7 км» та гіпермаркету «Епіцентр» і були залучені робітниками патрульної поліції. Прізвища вказаних обох понятих він особисто вписував в протокол огляді місця ДТП іншою кульковою ручкою ;

-лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_16 № 1963 від 23.06.2015 р. ;

-висновком комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по факту ДТП, в якій

постраждав пішохід ОСОБА_16 № 28 від 25.04.2016 р., згідно з яким, на мотоциклі «Suzuki» в його передній частині від щітка колеса до ручок керма виявлені сліди і пошкодження, які характерні для контакту з пішоходом по типу фронтального удару. Враховуючи дані дослідження трупа ОСОБА_16 , дані дослідження фрагментів лівої стегнової кістки, а також фрагментів кісток лівої гомілки з колінним суглобом, вилучених з трупа ОСОБА_16 , а також даних, отриманих при проведенні експертизи одягу (сорочки, штанів джинсових) та взуття (туфель) ОСОБА_16 в яких він перебував під час ДТП, можна прийти до висновку що в момент первинного контактування з транспортним засобом ОСОБА_16 міг перебувати в вертикальному положенні чи близькому до такого, бути зверненим до останнього передньою (дещо лівою) поверхнею тіла, при цьому обидві ноги його були опірними (сліди ковзання на обох підошовних поверхнях, як на підметках так і в каблучних частинах), що в свою чергу свідчить про ймовірно статичне положення ОСОБА_16 під час ДТП. Виходячи з локалізації тілесних ушкоджень на тілі постраждалого, можна дійти висновку, що, насамперед, із мотоциклом, що рухався, контактували нижні кінцівки постраждалого, грудна клітина, а вже потім відбулося відкидання тіла постраждалого на дорожнє покриття та утворення ушкоджень голови та верхніх кінцівок ;

-висновком авто-технічної експертизи обставин наїзду мотоцикла «Suzuki» без р/н на пішохода від

26.09.2016 р., відповідно до якого, наїзд на пішохода відбувся перед слідом колеса мотоцикла, що відображений в схемі до протоколу огляду пригоди. Швидкість мотоцикла в умовах події перед наїздом знаходилась в межах від 85 до 113 км/год. Належні дії водія мотоцикла в умовах пригоди регламентувалися вимогами пунктів 12.6а) і 12.3 ПДР, відповідно до яких йому слід було рухатися зі швидкістю не більше 80 км/г, а з моменту виявлення пішохода у своїй смузі руху при проїзді пішохідного переходу на зелене світло світлофора йому слід було прийняти заходи до зниження швидкості з ціллю уникнення наїзду. По вихідних даних слідства - при умові руху мотоцикла зі швидкістю від 85 до 113 км/г, його водій не мав технічної можливості уникнути наїзду належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР. Однак, при умові руху мотоциклу з допустимою швидкістю 80 км/г за межами населеного пункту, тобто належним виконанням вимог п. 12.6а) ПДР водій ОСОБА_15 мав технічну можливість уникнути наїзду, належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР. Фактичні дії водія які не відповідали вимогам п.п. 12.6а) і 12.3 ПДР по вихідних даних слідства, є експертної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Суд вважає безпідставними, надуманими, хибними та такими, що направлені на уникнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, твердження обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що вищевказана ДТП виникла з вини загиблого пішохода ОСОБА_16 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння переходив проїжджу частину автодороги у невстановленому місці, а він в свою чергу повністю дотримувався вимог ПДР, враховуючи вищевказаний висновок судової авто-технічної експертизи обставин наїзду мотоцикла «Suzuki» без р/н на пішохода від 26.09.2016 р., за яким, ОСОБА_15 рухався з перевищенням допустимої швидкості руху від 85 до 113 км/г, при якій ОСОБА_15 не мав технічної можливості уникнути наїзду, належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР, в той час як за межами населеного пункту швидкість була обмежена 80 км/г, ОСОБА_15 тим самим порушив вимоги п.п. 12.6а) і 12.3 ПДР по вихідних даних слідства, фактичні дії водія є експертної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП, і при умові руху мотоциклу з допустимою швидкістю 80 км/г за межами населеного пункту, тобто належним виконанням вимог п. 12.6а) ПДР, ОСОБА_15 мав технічну можливість уникнути наїзду, належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР, а також беручи до уваги висновки судової транспортно-трасологічної експертизи, авто-технічної експертизи систем керування і ходової частини мотоцикла «Suzuki», судової медично криміналістичної експертизи, судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 , протоколом огляду транспортного засобу мотоцикла марки «Suzuki», протоколом огляду місця ДТП, схеми та фото-таблиці до нього, які, збігаючись між собою у своїй послідовності і сукупності повністю спростовують показання обвинуваченого щодо відсутності його вини у скоєній ДТП.

Отже, суд звертає увагу на той факт, що ДТП сталася внаслідок недотримання обвинуваченим ОСОБА_15 п.п. 2.1 (б), 2.3 (б), 12.3, 12.6 а) ПДР України.

Чобан, керуючи транспортним засобом, грубо порушив вимоги п.п. 2.1 (б), 2.3 (б), 12.3, 12.6 а) ПДР України, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_16 , а тому кримінальну відповідальність він повинен нести за ст. 286 ч. 2 КК України.

Призначаючи покарання Чобану, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його вік, особу винного, першу судимість, сімейний стан - факт знаходження на його утриманні двох малолітніх дітей, 2012 р.н. та 2014 р.н., позитивну характеристику, а також враховує факт грубої необережності пішохода ОСОБА_16 , який порушивши ПДР, переходив проїжджу частину у невстановленому місці у темний час доби у стані сильного алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_15 повинно бути призначено у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 124 КПК України з ОСОБА_15 на користь держави належать стягненню судові витрати на залучення експертів для проведення судових авто-технічних, транспортно-трасологічних експертиз та експертиз технічного стану транспортних засобів в загальному розмірі 1495,80 грн., які підтверджені відповідними актами здачі-приймання висновків експертів.

Цивільними позивачами потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 був заявлений цивільний позов, який був збільшений їхньою представницею в редакції позову від 13.05.2019 р. про стягнення з ОСОБА_15 на користь : ОСОБА_9 - матеріальної шкоди в сумі 49155 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 24000 грн., витрат, пов`язаних з явкою до суду в сумі 8224,91 грн. та моральної шкоди в сумі 300000 грн. та на користь ОСОБА_8 - моральної шкоди в сумі 300000 грн., які обвинувачений ОСОБА_15 не визнав повністю з підстав відсутності його вини у скоєній ДТП.

На думку суду, вказані цивільні позови слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) : втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1168 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частиною 3 статті 1193 ЦК України передбачено - вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Пунктом 2 частини 4 та частини 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.п. 8,9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до п.п. 4-7,11,16,17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Так, згідно з приписами ст. 1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

За вибором потерпілого - вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Стаття 1200 ЦК України передбачає, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується:
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України - особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Суд встановив, що відповідно до рахунку-фактури ФО-підприємця Чечельницький б/н від 01.07.2015 р. батьком загиблого ОСОБА_16 ОСОБА_9 були витрачені грошові кошти на послуги з оформлення організації по проведенню похоронного ритуалу на загальну суму 4480 грн. (а.с. 33).

Довідкою ФО-підприємця ОСОБА_24 від 18.11.2016 р. підтверджується, що ОСОБА_9 було сплачено витрати по захороненню ОСОБА_16 померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 у сумі 7675 грн. (а.с. 34).

Відповідно до накладної ФО-підприємця ОСОБА_25 № 948 від 02.07.2016 р. вартість пам`ятника та його установка склали 37000 грн. (а.с. 35).

Таким чином, вищевказані суми, як підтверджені документально та в порядку ст. 1201 ЦК України підлягають стягненню з винного у ДТП Чобана на користь особи, яка їх понесла потерпілого ОСОБА_9 в повному обсязі у загальному розмірі - 49155 грн.

Стаття 137 ЦПК України передбачає - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 138 ЦПК України - витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється КМУ.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Офіційне тлумачення поняття «правова допомога» наводиться у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009р. у справі № 1-23/2009 (справа про правову допомогу), відповідно до п. 3.2 якого, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Статтею 118 КПК України передбачено - до процесуальних витрат віднесені витрати на правову допомогу.

Статтею 120 КПК України встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Частинами 1 та 2 статті 121 КПК України передбачено - витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, найманням житла, виплатою добових (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також втрачений заробіток чи витрати у зв`язку із відривом від звичайних занять. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Витрати ОСОБА_9 на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_10 склали 24000 грн., витрати пов`язані з явкою до суду з м. Ізмаїла до смт. Овідіополь представниці ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_26 склали 8224,91 грн., що підтверджується відповідними чеками на придбання пального і квитанціями, актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) між адвокатом та клієнтами та додатковою угодою про надання правової допомоги, наданих представницею потерпілого, у зв`язку з чим, вказані витрати підлягають стягненню в повному обсязі з обвинуваченого на користь потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_9 .

Суд вважає, що підтвердити витрати адвоката (представниці потерпілих) на придбання пального для поїздки на судові засідання з м. Ізмаїл до смт. Овідіополь у виді надання суду чеків на придбання пального для заправки автомобілю, в іншій спосіб неможливо, а тому суд вважає вказані докази витрат, пов`язаних з явкою до суду належними та допустимими згідно ст.ст. 76-83 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 23,1167 ЦК України та п.п. 8,9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнали позивачі (потерпілі) батьки загиблого ОСОБА_16 , які залишились без єдиного сина, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках обох потерпілих, внаслідок смерті їхнього сина, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, відсутності з боку обвинуваченого ОСОБА_15 жодної матеріальної допомоги обом потерпілим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим частково задовольнити позов в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_15 моральної шкоди на користь кожного потерпілого по 200000 грн.

Відповідно до ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 р.» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно із пунктом «е» статті 9 вказаного Закону амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб : яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів (ч. 2 ст. 286 КК України).

Статтею 15 вказаного Закону передбачено особи, на які поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Стаття 10 Закону передбачає - питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього. Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.
Суд встановив, що ОСОБА_15 вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин, вчинений з необережності передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до тяжкого злочину, і який є неумисним злочином, який він скоїв не перебуваючи ні в стані алкогольного, ні в стані наркотичного сп`яніння, має позитивні характеристики, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей : донька ОСОБА_13 , 2012 р.н. та син ОСОБА_14 , 2014 р.н., відносно яких він не позбавлений батьківських прав, а тому підпадає під дію ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 р.» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII, про застосування якої усно просив обвинувачений ОСОБА_15 в судовому засіданні у випадку визнання його винним судом.

Відповідно до ст. 15 Закону, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_15 як від основного покарання, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» - установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 118,120,121,128,129,174,368-371,373-376 КПК України, 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,136,141,158,174,200,213,228,229,241-246,257,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 22,23,1166,1167,1187 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 р.» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII, Законом України «Про застосування амністії в Україні», суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_12 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII - звільнити ОСОБА_15 від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання.

Стягнути з ОСОБА_15 (ІПН : НОМЕР_3 ) на користь держави витрати за проведення судових авто-технічних, транспортно-трасологічних експертиз та експертиз технічного стану транспортних засобів в загальному розмірі 1495,80 грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до ОСОБА_15 - задовольнити частково.

У відшкодування шкоди, спричиненої злочином, стягнути з ОСОБА_15 (ІПН : НОМЕР_3 ) : на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 49155 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн., судові витрати пов`язані з явкою до суду його представниці адвоката ОСОБА_26 у розмірі 8224,91 грн. та моральну шкоду у розмірі 200000 грн., та на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 200000 грн.,

В задоволенні решти обох позовів відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1