Справа №621/3115/18
Провадження №1-кп/621/96/19
УХВАЛА

іменем України

01 березня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, -
в с т а н о в и в :
До Зміївського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

При з`ясуванні в учасників судового провадження думки щодо можливості призначення судового розгляду прокурор, потерпілі, представник потерпілих просили призначити справу до судового розгляду.

Представник потерпілих ОСОБА_7 у судовому засіданні заявив клопотання про витребування у обвинуваченого ОСОБА_8 посвідчення водія, яке на досудовому слідстві було йому повернуто.

Крім того, представник потерпілих заявив клопотання про заміну запобіжного заходу обвинуваченому на тримання під вартою без права внесення застави, обґрунтовуючи його тим, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.08.2018 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 140 960 грн. ОСОБА_8 було внесено заставу та його було звільнено, однак представник потерпілих вважає, що обвинувачений схильний до вчинення нових злочинів і є суспільно небезпечним. Таким чином, на думку представника потерпілих ризики передбачені ст.177 КПК України, що полягають у можливості переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню продовжують існувати.

Від захисників ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , надійшло клопотання про повернення обвинувального акту та надано скаргу на повідомлення про підозру.
В обґрунтування клопотання про повернення обвинувального акту послались, по-перше, на неконкретність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення; по-друге, на неналежне вручення копії обвинувального акту; по-третє, на відсутність посвідчення обвинувального акту печаткою; по-четверте, на відсутність в обвинувальному акті дати складання та дати його затвердження; по-п`яте, на відсутність в реєстрі матеріалів справи певних реквізитів; по-шосте, на не відкриття матеріалів кримінального провадження одному із захисників ОСОБА_8 .
Щодо скарги вказали, що виходячи з обставин, які відкрилися під час слідства і дослідження висновків експертів, вина за загибель пасажира мотоцикла ОСОБА_11 цілком і повністю лежить на ОСОБА_12 , який керуючи технічно несправним мотоциклом без захисного спорядження, посвідчення водія, державного номера, реєстраційного посвідчення, страхового полісу, грубо порушив правила дорожнього руху, перевищивши дозволену в населеному пункті швидкість в 50 км/ год ., не впорався з керуванням мотоциклом, що призвело до падіння. Тому, повідомлення про підозру від 08 серпня 2018 року, на думку сторони захисту є необґрунтованим і врученим без урахування обставин, що відкрилися.
Вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд дійшов наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Суд зазначає, що пред`явлене обвинувачення повинно бути конкретним. Пред`явлення неконкретного обвинувачення є порушенням права особи на захист.
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
Згідно ч.1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.
Завданням кримінального провадження є зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів нівелює засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту, він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, проте в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення.
Так, фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це стисла правова модель злочину, який інкримінується обвинуваченому та яка відповідає кримінально-правовій нормі.
При цьому, суд зазначає, що прокурор, дійсно має право змінити обвинувачення в суді, але це не позбавляє суд обов`язку під час підготовчого судового засідання перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України і в разі якщо встановлено, що цих вимог не дотримано, то положення п.3 ч.3 ст.314 КПК покладають на суд обов`язок повернути обвинувальний акт прокурору.
За таких обставин, право прокурора змінити обвинувачення в суді не позбавляє його обов`язку перевірити обвинувальний акт на відповідність положенням КПК України при його затвердженні або складанні.
Згідно з вимогами п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Отже, суд приходить до висновку, що за обвинувальним актом обвинувачення є неконкретним, оскільки відсутнє формулювання обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист, а тому обвинувальний акт, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має бути повернуто прокурору, оскільки вищенаведені недоліки є істотними та такими, що перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.
Усунення наведених вище недоліків обвинувального акту протягом розумного строку та їх виправлення надасть суду можливість призначити справу до судового розгляду.
Щодо інших доводів клопотання про повернення обвинувального акту, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не є підставами для повернення обвинувального акту.
Так, частини 2 та 3 ст. 291 КПК України висувають чіткий та вичерпний перелік вимог до обвинувального акту і не відповідність обвинувального акту саме цим вимогам є правовою підставою для його повернення.
Реєстр матеріалів досудового розслідування є окремим додатком до обвинувального акту і його невідповідність вимогам закону не є визначеною правовою підставою для повернення обвинувального акту.
Крім того, суд зазначає, що згідно ч.3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен бути підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором. Вказана норма не містить вимог щодо скріплення печаткою цього процесуального документу. Посилання захисника на правову позицію Верховного Суду України у справі № 5-50кс15 від 09.07.2015 є помилковим, оскільки у зазначеній постанові аналізувались ознаки офіційного документу як предмета злочину, а не процесуального документу.
Посилання на неналежне надання копії обвинувального акту, а саме, на те, що обвинувальний акт вручено слідчим, а не прокурором, не підтверджено жодними доказами та носять декларативний характер, натомість додана до обвинувального акту розписка підтверджує, що копію обвинувального акту вручено саме прокурором ОСОБА_13 .
Посилання на відсутність в обвинувальному акті дати його складання та дати його затвердження спростовується, по-перше, оригіналом обвинувального акту, який міститься в матеріалах кримінального провадження, по-друге, наданою самим захисником копією обвинувального акту, на першій сторінці якого міститься як дата його складання та і дата його затвердження 29.10.2018.
Крім того, не є визначеною правовою підставою для повернення обвинувального акту відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про відкриття цих матеріалів третьому захиснику ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_14 або не відкриття цих матеріалів останньому. Наслідки не відкриття стороні кримінального провадження матеріалів визначені в статті 290 КПК України та можуть бути враховані під час розгляду провадження по суті. Таким чином, хоча наведені захисником обставини і не є підставою для повернення обвинувального акту, проте у разі їх дійсності можуть бути усунуті прокурором після повернення обвинувального акту.
Оскільки суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору, то питання про прийняття цивільних позовів до розгляду є передчасним, у зв`язку з чим не вирішується.
При цьому, суд роз`яснює ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 , що вони не позбавлені можливості повторно пред`явити цивільні позови в порядку визначеному КПК України після повернення обвинувального акту прокурору або до початку судового розгляду.

Щодо скарги на повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, суд відмовляє в її задоволенні, виходячи з наступного.

Так, в частині 1 ст. 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені. Пункт 10 ч.1 ст. 303 КПК України, передбачає оскарження повідомлення слідчого, прокурора про підозру, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Частина 2 ст. 303 КПК України передбачає, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, тобто ті, які не перелічені в частині першій цієї статті, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді.
Крім цього, частина 3 цієї статті передбачає, два виключення, та надає певним учасникам кримінального провадження право під час підготовчого судового засідання на оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачених лише пунктами 5 та 6 частини першої статті 303 КПК України цієї статті.
Таким чином, після того, як обвинувальний акт надійшов до суду, на стадії підготовчого судового засідання скарга на повідомлення про підозру не може бути розглянута судом, у зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.
Щодо клопотання представника потерпілих ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу на тримання під вартою без права внесення застави, суд зазначає наступне.
Сторонами кримінального провадження не заперечувалось, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.08.2018 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави.
Так, під час розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею надавалась оцінка доводам щодо обґрунтованості підозри, існування ризиків передбачених ст.177 КПК України та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

З аналізу вищенаведеної статті вбачається, що визначення або не визначення розміру застави під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є правом, а не обов`язком слідчого судді, яким надається відповідна оцінка.

У клопотанні представника потерпілих не зазначено будь-яких інших обґрунтувань, які не були враховані слідчим суддею під час розгляду попереднього клопотання.

Так, посилання представника потерпілих на притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності в 2008 та 2013 роках, судом не приймається, оскільки відповідно до ст.39 КУпАП ОСОБА_8 вважається особою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Порушення умов запобіжного заходу у виді застави, судом також не встановлено.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання про заміну запобіжного заходу слід відмовити.

Враховуючи по-перше, що кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого провадження, на якому забороняється долучення будь-яких доказів, по-друге, повернення обвинувального,тому клопотання про вилучення та приєднання до матеріалів кримінального провадження посвідчення водія обвинуваченого є передчасним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 291, 314 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
Клопотання захисника про повернення обвинувального акту задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні зареєстрованому 08 серпня 2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000848 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України повернути прокурору відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_13 для усунення недоліків протягом розумного строку.

В задоволенні скарги на повідомлення про підозру відмовити.

В задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу відмовити.

В задоволенні клопотання про приєднання до матеріалів кримінального провадження посвідчення водія ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Зміївський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1