14.11.2018 Провадження №1-кп/337/46/2018
ЄУН №337/3841/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

представника служби у справах дітей ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002208 від 21.09.2017 за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Запоріжжя, неодруженого, учня Запорізького навчально-виховного комплексу №41, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21.09.2017 року приблизно о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, разом з особою, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність - ОСОБА_8 , знаходячись на вулиці біля будинку №14 по вул. Ентузіастів в м. Запоріжжі, заволоділи планшетом «Samsung Galaхy Tab s 3», який тимчасово знаходився у користуванні ОСОБА_9 вартістю 2000 грн., який належить ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , забравши вказаний планшет, покинули місце вчинення злочину, чим спричинили ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 2000 грн.
Допитаний неповнолітній ОСОБА_6 свою провину в інкримінованому кримінальному правопорушеннях визнав у повному обсязі, суду пояснив, що він разом з ОСОБА_8 зустріли потерпілого ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_8 запитав у нього: « Котра зараз година?», на що останній витяг планшет з сумки та повідомив час. Після чого, на вимогу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 віддав планшет ОСОБА_8 . При цьому він жодних погроз не висловлював, стояв поруч та не заперечував діям ОСОБА_8 . В подальшому вони покинули місце скоєння злочину та продали планшет, гроші розділили між собою.
У судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 зазначила, що її син давав свої пояснення вільно, без тиску, суду пояснила, що про обставини скоєного сином кримінального правопорушення вона дізналася від правоохоронних органів, куди її запросили, так як син разом з ОСОБА_8 заволоділи планшетом потерпілого. У скоєному син кається, зробив для себе належні висновки, просить сина не карати, передати на виховання під її нагляд,зазначивши що вона має відповідний вплив на сина, якого буде достатньо для його перевиховання.

Крім повного визнання своєї провини обвинуваченим, його провина в інкримінованому правопорушенні підтверджується дослідженими у судовому засіданні судом доказами, які є належними та допустимими та не виникають сумніву у суду, а саме: Так потерпіла ОСОБА_10 , суду пояснила, що 21.09.2017 року до її сина підійшли раніше незнайомі підлітки, один з яких наказав передати йому планшет, син перелякався та передав хлопцям планшет, тому вони були змушені звернутися до поліції.

Допитаний у якості свідка неповнолітній ОСОБА_9 , в присутності законного представника, показав, що 21.09.2017 приблизно о 14 годині він перебував на зупинці громадського транспорту «Аптека» по вул. Ентузіастів, 6.19, у м. Запоріжжі. До нього підійшли двоє хлопців, один з яких поцікавився котра година, на що останній витяг з сумки планшет « Samsung Galaхy Tab s3», та повідомив час. В подальшому хлопець, менший на зріст - ОСОБА_11 сказав йому віддати планшет, або інакше вони його поб`ють. Інший хлопець ОСОБА_6 при цьому мовчав. Після чого свідок віддав планшет ОСОБА_8 та хлопці пішли, при цьому вони казали, що планшет потім повернуть, але він їм не повірив.

Допитаний у якості свідка неповнолітній ОСОБА_8 , в присутності законного представника, суду пояснив, що він запропонував ОСОБА_12 «заробити грошей», на що він погодився . Знаходячись на вул. Ентузіастів, ОСОБА_13 звернув його увагу на потерпілого. Вони підійшли до нього, він спитав у потерпілого: «Котра година?» Потерпілий дістав планшет та відповів на питання. Тоді він наказав передати йому планшет, повідомив, що увечері поверне, назвав вигаданий номер мобільного зв`язку. Потерпілий злякався, передав планшет, заволодівши планшетом, вони з ОСОБА_14 продали його до кіоску. Гроші поділили між собою.

Крім зазначених пояснень потерпілого та допитаних пояснень свідків, які є логічними, послідовними, уточненнями та доповненнями одне до одного, провина обвинуваченого підтверджена дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме :

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28 вересня 2017 року свідок ОСОБА_9 , в присутності понятих та законного представника, впізнав хлопця під № 3, яким є ОСОБА_6 як особу, яка заволоділа його планшетом

Відповідно протоколу огляду місця події від 22.09.2017 року вбачається, що під час огляду кіоску, розташованому за адресою: м. Запоріжжя вул. Ентузіастів, 2 було виявлено та вилучено планшет «Samsung Galaхy Tab s3», який постановою від 28 вересня 2017 року визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання потерпілому.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 вересня 2017 року свідок ОСОБА_15 , в присутності понятих на фото під №1 , на якому зображений ОСОБА_16 , впізнав особу, яка 21.09.2017 року збула йому планшет «Samsung Galaхy Tab s3»
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 вересня 2017 року свідок ОСОБА_15 , в присутності понятих на фото під №4, на якому зображений ОСОБА_8 , впізнав особу, яка 21.09.2017 року збула йому планшет «Samsung Galaхy Tab s3».
Інших доказів на дослідження суду учасниками кримінального провадження не надано.
Клопотань про витребування та дослідження інших доказів від учасників провадження не надходило.

При встановлених обставинах, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у кримінальному правопорушенні в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватими.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Відповідно до частини 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у ст. 65-67 КК України, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. При вирішенні питання щодо призначення покарання, неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, особу винуватого , який раніше не судимий, до відповідальності не притягувався, зазначене кримінальне правопорушення середньої тяжкості скоїв у неповнолітньому віці, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, на обліку та ЗОНД та у лікаря-психіатра не перебуває, заподіяна шкода потерпілому відшкодована у повному обсязі.

З наданої досудової доповіді щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , складеної сектором ювенальної пробації м. Запоріжжя південно-Східного межрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції вбачається, що виправлення неповнолітнього обвинуваченого, з урахуванням його характеризуючих даних, способу життя та стосунків у родині, зацікавленість у навчанні, низької можливості вчинення повторного правопорушення, можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає щире розкаяння винуватого. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого в порядку ст.67 КК України суд не виявив.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про звільнення ОСОБА_6 від покарання з передачею під нагляд матері ОСОБА_4 , відповідно до ст. 105 КК України, оскільки ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці, у скоєному розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, вперше вчинив злочин середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_4 підтримали клопотання, заявлене захисником.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 пояснила, що вона зможе забезпечити належну поведінку сина та контроль за ним.

Прокурор не заперечує проти заявленого клопотання.

Представник Служби у справах дітей проти задоволення клопотання не заперечує.

Відповідно до ст. 105 КК України, суд може застосувати до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до п 16 Листа ВССУ від 16.01.2017 №223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», перед ухваленням вироку суду необхідно обов`язково розглянути питання щодо наявності підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру. У разі обвинувачення неповнолітнього у скоєнні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості правильним вбачається застосовувати за наявності визначених законом умов, незважаючи на відсутність відповідного клопотання прокурора, діючи в порядку, передбаченому ч.1 ст.97 КК та ч.3 ст.497 КПК, примусові заходи виховного характеру, звільнивши неповнолітнього від кримінальної відповідальності. Положення ч.1 ст.497 КПК кореспондуються з ч.1 ст.97 КК, у зв`язку з чим посилання на означену норму процесуального закону під час прийняття рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру (ст.105 КК) є таким, що не відповідає нормам процесуального закону. Суд у таких випадках при прийнятті рішення керується тільки ст.105 КК.

Згідно із ч.1 ст.105 КК суд управі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов:

а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним;

б) неповнолітній щиро розкаявся;

в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття;

г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (чч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (стст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу по заявленому захисником клопотанню, враховуючи, що неповнолітній ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, щиро розкаявся; поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною, на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання, тому суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_5 та звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання і застосувати відносно неї примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_4 згідно ст. 105 КК України.

Цивільний позов потерпілою не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України

Запобіжній захід за кримінальним провадженням не обирався. не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

На підставі ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання, із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_4 строком на один рік.
Речові докази - планшет « Samsung Galaхy Tab s3», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 залишити за належністю у останній.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1