Справа № 159/1716/18
Провадження № 1-кп/159/216/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням
судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, одруженого, судимого

21.10.1992 року Семенівським районним судом Черніговської області за ст.206 ч.2 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнений після відбуття строку 15.10.1994 року;

06.03.1995 року Семенівським районним судом Черніговської області за ст.140 ч.2 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

17.07.1998 року Семенівським районним судом Черніговської області за ст.206 ч.2 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, звільнений після відбуття строку 08.10.1998 року;

14.10.1999 року Семенівським районним судом Черніговської області за ст.140 ч.3, ст.144 ч.1, ст.42 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, 16.02.2001 року засуджений у місці позбавлення волі Коростенським міським судом Житомирської області за ст.183-3 ч.2, ст.43 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений після відбуття строку 06.08.2005 року;

06.02.2006 року Семенівським районним судом Черніговської області за ст.187 ч.4, ст.357 ч.3, ст.70 КК України до показання у виді позбавлення волі на строк 8 років, звільнений 21.12.2011 року умовно-достроково на підставі постанови Крюковського районного суду м. Кременчуга на строк 1 рік 10 місяців 24 дні;

26.11.2013 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.186 ч.2, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці;

27.02.2014 року Семенівським районним судом Черніговської області за ст.186 ч.2, ст.70 ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців, звільнений 06.12.2016 року умовно-достроково на підставі постанови Бердичівського міського суду Житомирської області на строк 9 місяців 21 день;

30.05.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки;

06.07.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13 лютого 2018 року за №0000319),

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ковеля Волинської області, мешканця АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, згідно ст.89 КК України не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13 лютого 2018 року за №0000319),

в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 повторно, 12 лютого 2018 року, біля 06 год. 06 хв., навпроти кафе «Бочка», по вул. П.Могили, 2 в м. Ковелі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали у ОСОБА_8 належне тому майно.

А саме, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 розпивали разом спиртні напої. ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_8 і наніс тому удар ліктем по голові, чим збив того з ніг. Після чого, ОСОБА_6 , підійшовши до ОСОБА_8 , для подолання можливого опору потерпілого, наніс тому удар кулаком в голову, а ОСОБА_7 притиснув ОСОБА_8 коліном до землі. Далі ОСОБА_6 , з корисливих спонукань, в присутності сторонніх осіб, усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, в групі з ОСОБА_7 , який утримував потерпілого на землі у положенні лежачи та продовжував наносити ОСОБА_8 удари руками та ногами по голові та тулубу, долаючи тим самим його опір та сприяючи ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна, обшукував одяг і речі ОСОБА_8 та відкрито викрав з наплічної сумки потерпілого мобільний телефон марки «Nokia 225» вартістю 900 грн., з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» вартістю 30 грн. та карткою пам`яті ємкістю 8Гб. невстановленої марки вартістю 70 грн., 950 доларів США, що в перерахунку згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12 лютого 2018 року становлять 25707 грн., 200 польських злотих, що в перерахунку згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12 лютого 2018 року становлять 1585 грн., 700 білоруських рублів, що в перерахунку згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 12 лютого 2018 року становлять 9462 грн., паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 в шкіряній обкладинці чорного кольору, медичну довідку на право керування на ім`я ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Фольксваген Пассат В5», р.н. НОМЕР_1 , пластикову картку Республіки Білорусь «Д`ютіфрі», пластикову картку (чип на тахограф), ключ з брелоком, записник, ручку червоного кольору, які не становлять для потерпілого майнової цінності, всього належного потерпілому майна на суму 37754 грн. Після чого, ОСОБА_6 , підвівшись, наніс потерпілому ще один удар ногою по голові, після чого він та ОСОБА_7 спільно залишили місце скоєння кримінального правопорушення, отримавши тим самим реальну можливість розпорядитися викраденим майном та грошима на власний розсуд. Наслідком умисно застосованого під час вчинення грабежу насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, є заподіяння останньому тілесних ушкоджень у вигляді садна носа, синця лівої скроневої ділянки волосистої частини голови, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_6 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав і показав що в ніч на 12 лютого 2018 року познайомився з потерпілим, який вже на той час перебував в стані алкогольного сп`яніння. Разом з ним, а пізніше ще й з ОСОБА_7 , розпивали спиртні напої навпроти кафе «Бочка», по вул. П.Могили, 2 в м. Ковелі. Згодом потерпілий почав вести себе неадекватно, пред`являв до нього та ОСОБА_7 необґрунтовані претензії, в результаті чого між ними виник конфлікт. ОСОБА_7 розмовляв окремо з потерпілим і конфлікт між ними переріс у сутичку. Речей і грошей у потерпілого він не забирав. Наступного дня він був затриманий працівниками поліції. Мав при собі мобільний телефон і гроші, які потерпілому не належать.
ОСОБА_7 вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково і показав, що в ніч на 12 лютого 2018 року познайомився з потерпілим, який в той час розпивав спиртні напої разом з ОСОБА_6 навпроти кафе «Бочка», по вул. П.Могили, 2 в м. Ковелі. Він приєднався до них. Згодом потерпілий почав вести себе неадекватно, пред`являв до нього та ОСОБА_6 необґрунтовані претензії, в результаті чого між ними виник конфлікт. Він розмовляв окремо з потерпілим і конфлікт між ними переріс у сутичку. Він з розбігу вдарив потерпілого ліктем в голову, від чого той впав. Він продовжував далі наносити удари потерпілому з метою його побити. В цей час боковим зором бачив як хтось обшукував одяг потерпілого. Хто саме обшукував він не зауважив, оскільки був зосереджений на побитті потерпілого. Сам він речей і грошей у потерпілого не забирав. Далі вони з ОСОБА_6 спочатку йшли з місця події, а потім стали бігти. Далі взяли таксі і їхали ним до центру в м. Ковелі. Там ОСОБА_6 його висадив і дав йому 100 злотих однією купюрою. Ці гроші він поміняв на гривні і згодом витратив.
Вина обвинувачених підтверджується такими доказами.
Потерпілий ОСОБА_8 показав, що в ніч на 12 лютого 2018 року познайомився з ОСОБА_6 . Разом з ним, а пізніше ще й з ОСОБА_7 , розпивали спиртні напої навпроти кафе «Бочка», по вул. П.Могили, 2 в м. Ковелі. Згодом між ними виник конфлікт, оскільки ОСОБА_6 говорив йому відверту неправду і не бажав цього визнавати. Конфлікт був словесним і підстави для того, щоб він переріс у сутичку з застосуванням насильства не було жодної. Несподівано ОСОБА_7 наніс йому дуже сильний удар в голову, він впав. Його почали бити, наносячи удари в голову. Відчував і бачив під час цього, що ОСОБА_6 витягує з-під його одягу його сумку. Далі він втратив свідомість. Прийшов до тями вже в лікарні. Виявив, що з наплічної сумки зникли перераховані в обвинувальному акті речі та гроші.

Під час затримання ОСОБА_6 наступного дня після події у нього виявлені 2416 грн., мобільний телефон марки «Леново А390» (протокол огляду місця події від 13.02.2018 року, а.с.88-91).
ОСОБА_6 пояснив, що мобільний телефон марки «Леново А390» він взяв покористуватися у знайомої ОСОБА_9 . У неї ж взяв гроші, вилучені у нього.
Свідок ОСОБА_9 підтвердила ці показання.
Вказана обставина не спростовує твердження про винуватість ОСОБА_6 .
Потерпілий ОСОБА_8 вказав на місце, де відбулося пограбування (протокол огляду місця події від 12.02.2018 року, а.с.92-94).
Вартість мобільного телефону марки «Nokia 225» становить 900 грн., сім-картки мобільного оператора «Київстар» 30 грн., картки пам`яті ємкістю 8Гб. невстановленої марки 70 грн. (а.с.95).

У потерпілого ОСОБА_8 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна носа, синця лівої скроневої ділянки волосистої частини голови, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від ударів руками та ногами людини, в час, вказаний у постанові та медичній документації і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (висновок експерта № 39 від15.02.2018 року, а.с.96-97).

Потерпілий ОСОБА_8 надав для огляду і вилучення картонну коробку з-під мобільного телефону марки «Nokia 225», гарантійний телефон та касовий чек на нього, які визнані речовими доказами (протоколи від 16.02.2018 року, а.с.98-100).

Потерпілий ОСОБА_8 надав для огляду і вилучення його паспорт, який у нього був викрадений 12.02.2018 року і згодом повернутий 18.02.2018 року невідомим його тітці ОСОБА_10 . Паспорт визнаний речовим доказом (протоколи від 19.02.2018 року, а.с.101-104).

Свідок ОСОБА_10 показала, що 18.02.2018 року, біля 13 год., незнайомий їй молодий чоловік приніс паспорт ОСОБА_8 і сказав, що цей паспорт хтось на вокзалі попросив його передати.

Та обставина, що ОСОБА_6 на момент передавання паспорта був вже під вартою не спростовує твердження про винуватість ОСОБА_6 .
Під час пред`явлення особи для впізнання потерпілий ОСОБА_8 вказав на ОСОБА_6 як на особу, з якою він розпивав спиртні напої 12 лютого 2018 року навпроти кафе «Бочка», по вул. П.Могили, 2 в м. Ковелі (протокол від 13.02.2018 року, а.с. 106-108).

ОСОБА_6 заперечив цей доказ, пояснивши, що він під час проведення впізнання перебував в стані важкого алкогольного сп`яніння і не розумів, що відбувається.
Однак, потерпілий ОСОБА_8 і без вказаної слідчої дії мав підстави категорично вказувати на ОСОБА_6 , оскільки спілкувався з ним тривалий час, на близькій відстані і не міг не запам`ятати його характерні ознаки. Характер спілкування між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 в судовому засіданні не залишає найменшого сумніву, що саме вони були учасниками події, яка покладена в основу обвинувачення.
Свідок ОСОБА_11 вказав на фотознімок ОСОБА_6 серед пред`явлених йому фотознімків, пояснивши, що це особа на ім`я ОСОБА_12 , який наніс особі на ім`я ОСОБА_13 три удари кулаком в голову, після чого став обшукувати сумочку потерпілого і витягувати з неї гроші. З вказаними особами та з особою на ім`я ОСОБА_14 він 12.02.2018 року вживав спиртні напої поблизу супермаркету «Слайга», потім ОСОБА_14 наніс ОСОБА_13 з розбігу удар ногою в груди, після чого підбіг ОСОБА_12 і наніс ОСОБА_13 три удари кулаком по обличчю (протокол від 14.02.2018 року, а.с.109-113).
ОСОБА_6 та його захисник заперечили цей доказ на тій підставі, що слідчому необхідно було провести впізнання по особі, а не по фотознімках, а також тому, що для впізнання були використані фотознімки виконані на кольоровому ксероксі, а не на фотопапері.
Це заперечення суд відхиляє, оскільки слідчому надано право обирати як саме провести впізнання. Проведене по фотознімках впізнання не викликає сумнівів у тому, що свідкові були надані достатньо якісні фотознімки для того, щоб він міг прийняти рішення, незалежно від того, яким технічним засобом ці фотознімки виготовлені.
Камера відеоспостереження, розташована в приміщенні супермаркету «Слайга» по вул. П. Могили, 2 в м. Ковелі, зафіксувала територію, прилеглу до центрального входу до супермаркету «Слайга», та, на задньому плані, територію, прилеглу до кафе «Бочка». При перегляді зображення видно як о 05 год. 00 хв., з боку площі перед супермаркетом, з`являються три чоловіка, що йдуть в напрямку входу в супермаркет «Слайга». Двоє з них залишаються за кілька метрів від входу, а третій, на вигляд похилого віку, середньої статури, одягнений в темну куртку, світлі широкі штани, на голові в`язана шапка з балабоном, заходить до супермаркету, тримаючи в руках пакет світлого кольору. З двох осіб, що залишились, один міцної статури, у в`язаній спортивній шапці та темному одязі, а інший середньої статури, у куртці з капюшоном, накинутому на голову. О 05 год. 31 хв. до компанії трьох чоловіків підходить зі сторони вул. П. Могили четвертий чоловік в темному одязі та кепкою з козирком на голові.О 05 год. 59 хв. чоловік міцної статури двічі штовхає рукою чоловіка у куртці з капюшоном і о 06 год. 00 хв. наносить йому удар правою рукою по тулубу, від чого той заточується назад. Ударів у відповідь чоловік у куртці з капюшоном не наносить. Конфлікт продовжується. Чоловік у кепці розпочинає розмахувати руками та активно рухатись. Чоловік міцної статури наближається до чоловіка в куртці з капюшоном і той відходить від нього дещо назад. Чоловік у кепці підходить впритул до чоловіка міцної статури і щось говорить йому в обличчя. Чоловік похилого віку стоїть в цей момент поряд спиною до відеокамери і в конфлікт не втручається. Після цього починаються сперечатись чоловік міцної статури та чоловік у куртці з капюшоном. Далі між чоловіком міцної статури та чоловіком у кепці, а також чоловіком в куртці з капюшоном розпочинається шарпанина руками. Четвертий чоловік старшого віку стоїть поряд і не втручається. Чоловік міцної статури та чоловік у кепці хапають один одного за руки і шарпають одне одного. Чоловік міцної статури відходить трохи ліворуч, зайшовши за клумбу, при цьому активно жестикулює руками та ходить навколо клумби. О 06 год. 06 хв. чоловік в кепці відходить до огорожі кафе «Бочка», при цьому оглядається назад, зупиняється біля паркану і починає бігти в напрямку чоловіка міцної статури, якому з розбігу наносить удар рукою вобличчя, від чого той падає на землю. Чоловік у кепці відходить в напрямку кафе «Бочка» і до нього підходить чоловік в куртці з капюшоном, вони спілкуються між собою і обидва підходять до чоловіка міцної статури, який продовжує лежати. Стають по обидва боки щодо нього. Чоловік у кепці наносить потерпілому, який намагається підвестись, удар правою рукою в обличчя. Після нього, відразу, чоловік в куртці з капюшоном наносить удар потерпілому рукою по голові, присідає і простягає руки до одягу потерпілого, що продовжує лежати. В цей момент чоловік у кепці, притискує потерпілого коліном до землі і продовжує наносити йому удари рукою по обличчю. Чоловік в куртці з капюшоном в цей час, зігнувшись, нишпорить по одягу потерпілого. Чоловік похилого віку стоїть осторонь на відстані біля 2 м. від них, обличчям до події, і не втручається. Чоловік в кепці продовжує наносити численні удари руками по голові потерпілого, та утримує його, притиснувши коліном до землі, а чоловік в куртці з капюшоном продовжує нишпорити в одязі потерпілого. О 06 год. 07 хв. 40 с. до них підходить чоловік старшого віку. За кілька секунд чоловік в кепці відпускає потерпілого і піднімається, а чоловік в куртці з капюшоном, також підвівшись, наносить потерпілому удар ногою по голові і відходить на кілька метрів. Чоловік у кепці знову підходить до потерпілого і наносить йому удар ногою по голові. Після цього він, разом з чоловіком в куртці з капюшоном, відходять в напрямку, протилежному від кафе Бочка». Чоловік старшого віку йде слідом за ними. Далі чоловік у кепці та чоловік в куртці з капюшоном о 06 год. 08 хв. 42 с. починають бігти, а чоловік старшого віку продовжує йти спокійно.
Камера відеоспостереження, розташована в приміщенні кафе «Водограй» по вул. Ярослава Мудрого, 4 в м. Ковелі, зафіксувала як по проїзній частині, зліва-направо, швидко пробігають двоє чоловіків з інтервалом 3-4 метри один від одного. Фрагмент відеозапису починається о 07 год. 08 хв. 52 с. і закінчується о 07 год. 09 хв. 25 с. 12.02.2018 року.
Зафіксовані вказаними камерами події повністю співпадають за місцем події, її ходом, за хвилинами і секундами, крім годин, які різняться рівно на одну годину.
Вказане дозволяє зробити категоричний висновок, що камери послідовно відтворили одну і ту ж подію, а різниця в одну годину пояснюється невірною установкою годин у камері відеоспостереження, розташованій в приміщенні кафе «Водограй».
В судовому засіданні з допомогою показань потерпілого, не заперечених обома обвинуваченими, вивчення обставин події і поведінки її учасників, встановлено, що «чоловік міцної статури» на відео це потерпілий ОСОБА_8 , «чоловік в куртці з капюшоном» це обвинувачений ОСОБА_6 , «чоловік у кепці» це обвинувачений ОСОБА_7 , «чоловік похилого віку» це свідок ОСОБА_11 .
Записи камер відеоспостереження відповідають іншим доказам, послідовно відтворюють хід події, її учасників, місце та час, а тому, не породжують будь-яких розумних сумнівів у їх достовірності.
Тому, будь-які підстави визнавати ці записи недопустимим доказом відсутні. У постановах слідчого про визнання і прилучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 15 та 21 лютого 2018 року зазначене джерело походження цих записів, будь-які розумні сумніви у достовірності цих джерел відсутні.
Компакт-диски з копією відеозаписів, скопійованих з зовнішніх камер відеоспостереження на приміщенні супермаркету «Слайга» по вул. П.Могили, 2 в м. Ковелі та на приміщенні кафе «Водограй» по вул. Я. Мудрого, 4 в м. Ковелі станом на 12.02.2018 року, визнані і прилучені до матеріалів кримінального провадження як речові докази і потім оглянуті зі складанням протоколів (постанови, а.с.а.с.130, 140, протоколи огляду, а.с.а.с.127-128, 131-139).
Усі вимоги КПК щодо записів відеоспостереження дотримані, а тому суд відхиляє доводи захисту щодо їх недопустимості як доказів.
Обвинувачений ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту показав і розповів, як відбувалися події, і наслідки цієї дії відповідають результатам його допиту в судовому засіданні (протокол від 17.02.2018 року, а.с. 184-190).
Щодо кваліфікації дій обвинувачених суд приходить до висновку, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , попередньо змовившись, вчинили саме грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а не крадіжку та заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження на ґрунті сварки.

Сварка між потерпілим та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 дійсно підтверджується відеозаписом, більше того, потерпілий, якщо судити по рухах учасників сварки, до певного моменту проявляв більшу активність.

Однак, ця сварка і активність у ній потерпілого, як видно з відеозапису, не виходила за межі звичайної шарпанини людей, які посварилися під час вживання спиртних напоїв.

Ця шарпанина, з`ясування особистих стосунків, аж ніяк не могла стати підставою для удару ОСОБА_7 ліктем по голові потерпілого, внаслідок чого він збив його з ніг. З відеозапису видно, що цей удар виник не спонтанно, а ретельно готувався ОСОБА_7 : він відійшов до стіни, поправив головний убір і з розбігу наніс удар потерпілому. Далі дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були послідовними, погодженими, характерними для грабежу, а не для звичайного побиття у ході сварки. Обидва продовжували наносити потерпілому удари, більшою мірою ОСОБА_7 , який також утримував потерпілого, притискуючи коліном до землі, а в цей час ОСОБА_6 нишпорив в одязі потерпілого. Після того як обвинувачені заволоділи майном потерпілого, вони втекли з місця події, що також є характерним для грабежу, а не для звичайного конфлікту з застосуванням насильства.
Отже, насильство, починаючи з удару ОСОБА_7 ліктем по голові потерпілого, застосовувалось обома обвинуваченими саме для вчинення грабежу, з метою подолати опір потерпілого.

Кожен з обвинувачених усвідомлював, що він вчинює саме грабіж, відкрите викрадення майна, а не крадіжку. З відеозапису видно, що, в той час як ОСОБА_6 нишпорив в одязі потерпілого, той намагався піднятися, однак, не міг цього зробити, оскільки ОСОБА_7 щоразу завдавав йому удари і притискував коліном до землі. Тобто, обидва обвинувачені під час заволодіння майном бачили, що потерпілий вчиняє свідомі дії для того, щоб вирватися, а отже, розуміли, що вчиняють відкрите викрадення майна.

До того ж, кожен з обвинувачених усвідомлював, що за їхніми діями спостерігає свідок ОСОБА_11 , який знаходився поруч. Вказаний свідок, як видно з відеозапису та його пояснень, зафіксованих у протоколі пред`явлення фотознімків для впізнання, дійсно бачив, що відбувається і сприймав дії обвинувачених саме як грабіж. Тому, і з цих обставин, дії кожного з обвинувачених, спрямовані на заволодіння майном потерпілого, є відкритими, а не таємними.
В судовому засіданні кожен з обвинувачених заперечив, що вони заволоділи майном потерпілого.
Однак, наведені вище докази та доводи повністю спростовують це заперечення і, поза розумним сумнівом, доводять, що обвинувачені вчинили грабіж.
До того ж, зафіксовані відеокамерою наступні події, вже після того як обвинувачені втекли, не породжують найменшого сумніву щодо правомірності дій будь-якої особи, яка наближалася до потерпілого. Відсутні також такі сумніви щодо дій інших осіб в той час, коли потерпілий перебував в лікарні, оскільки там він перебував під наглядом медичних працівників.
Потерпілий показав, що він виявив відсутність майна відразу після того як прийшов до тями в лікарні.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час слідчого експерименту показав, що він бачив як ОСОБА_6 , в той час як він наносив удари потерпілому, нишпорив в одязі останнього і припускав тоді, що він міг щось у потерпілого узяти, однак, цього не бачив. Крім цього, ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_6 , перед тим як вони розійшлися, дав йому 100 польських злотих однією купюрою і він їх узяв, бо був у нетверезому стані і не подумав.

У судовому засіданні ОСОБА_7 показав, що боковим зором бачив, що хтось обшукував одяг потерпілого, однак, не бачив, хто це був. З його показань слідує один висновок, що це був ОСОБА_6 , оскільки свідок ОСОБА_11 , за його ж показаннями, у сутичку не втручався, потерпілий лежав на землі і більше нікого не було.
Та обставина, що ОСОБА_7 невірно, на думку сторони захисту, назвав колір купюри, не спростовує того, що ОСОБА_6 цю купюру ОСОБА_7 дав. Категорично сказати, що купюра 100 польських злотих не має коричневого відтінку, неможливо. ОСОБА_7 послідовно стверджував, що ОСОБА_6 дав йому саме 100 польських злотих, які він потім обміняв на гривні і потратив їх на свої потреби.

Вище вже було доведено, що дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були погоджені до такої міри, що не виникає будь-якого розумного сумніву, в тому, що вони, попередньо змовившись, пограбували потерпілого.

ОСОБА_7 , наносячи удари потерпілому і долаючи його спротив, не міг не усвідомлювати, що, тим самим, він створює умови для ОСОБА_6 для того, щоб той обшукав потерпілого і заволодів його речами. Навіть з його власних показань однозначно слідує, що він бачив як ОСОБА_6 обшукує одяг потерпілого і мав розуміти, що фактично допомагає йому це зробити.

ОСОБА_6 , обшукуючи одяг потерпілого, усвідомлював, що ОСОБА_7 в цей момент застосовує насильство, яке допомагає йому заволодіти майном потерпілого.

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 і після події діяли таким чином, як мали діяти після спільного вчинення злочину, разом тікали, їхали на таксі, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 100 польських злотих і саме злоті були викрадені у потерпілого.

Тому, заперечення обвинуваченими своєї вини суд, з підстав, зазначених вище, відхиляє.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своїми умисними, корисливими діями, ОСОБА_6 повторно, за попередньою змовою групою осіб, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали чуже майно, вчинили грабіж злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що обтяжують покарання, щодо обох обвинувачених, суд відносить вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Обставин, що пом`якшують покарання, з числа передбачених ст.66 КК України, суд, щодо кожного з обвинувачених, не вбачає.
Суд враховує також те, що обвинувачений ОСОБА_6 не вперше вчиняє злочини проти власності. Щоразу після звільнення з місць позбавлення волі, через нетривалий проміжок часу, він знову вчиняє злочин. Останніми злочинами, за який він відбував покарання у виді позбавлення волі, також були грабежі. І обвинувачений знову, через нетривалий проміжок часу після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, повторно вчиняє такий же злочин. Це вказує на те, що обвинувачений практично не може боротися з спокусами повторити злочин за відповідних обставин, що негативно його характеризує. Разом з тим, обвинувачений одружився, що свідчить про його намагання щось змінити у своєму житті.

Суд враховує також те, що обвинувачений ОСОБА_7 не вперше вчиняє злочини проти власності. ОСОБА_7 двічі засуджувався і щоразу за грабіж. Обставини останнього злочину, за який він був засуджений до позбавлення волі, подібні до обставин у цій справі, там теж потерпілий пояснював, що проходив повз незнайомців і несподівано отримав удар в голову, від чого впав. Опам`ятався в лікарні, де виявив зникнення мобільного телефону та грошей. ОСОБА_7 тоді пояснював, що мобільний телефон та гроші випали з кишені потерпілого під час бійки і він їх забрав. Тобто, ОСОБА_7 були відомі правові наслідки заволодіння чужим майном, поєднані з насильством до потерпілого, однак, це його не зупинило. Це вказує на те, що обвинувачений погано справляється з спокусами повторити злочин за відповідних обставин, що негативно його характеризує. Разом з тим, обвинувачений тривалий час після звільнення з місць позбавлення волі не вчиняв злочинів і це є обставиною, яка його позитивно характеризує.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що виправлення кожного з обвинувачених можливе лише в місцях позбавлення волі.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення (звільнення від відбування покарання з випробуванням), вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Тому, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2018 року, яким за ст.185 ч.2 КК України призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і на підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, має виконуватись самостійно.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.07.2018 року визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з 15 листопада 2018 року.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання:

попереднє ув`язнення з 13 лютого 2018 року по 05 липня 2018 року включно у співвідношенні день за день, на підставі ч.5 ст.72 КК України,

покарання, відбуте частково за попереднім вироком від 06.07.2018 року, а саме, строк з 06 липня 2018 року по 16 листопада 2018 року включно, у співвідношенні день за день, на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

гроші в сумі 2416 (дві тисячі чотириста шістнадцять) грн. повернути ОСОБА_6 ;

мобільний телефон марки «Леново А390» (ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 ) повернути ОСОБА_6 ;

паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 залишити у володінні ОСОБА_6 ;

паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 залишити у володінні ОСОБА_8 ;

картонну коробку з-під мобільного телефону марки «Nokia 225, гарантійний талон на мобільний телефон марки «Nokia 225», та касовий чек № НОМЕР_4 про придбання мобільного телефону марки «Nokia 225» і картки пам`яті ємкістю 8 Гб залишити у володінні ОСОБА_8 ;

компакт-диск з копією відеозаписів, скопійованими з зовнішніх камер відеоспостереження супермаркету «Слайга», що розташований за адресою: м. Ковель, вул. П.Могили, 2 станом на 12 лютого 2018 року зберігати при матеріалах кримінального провадження;

компакт-диск з копією відеозаписів, скопійованими з зовнішніх камер відеоспостереження кафе «Водограй», що розташоване за адресою: м. Ковель, вул. Я.Мудрого, 4 станом на 12 лютого 2018 року зберігати при матеріалах кримінального провадження;

три компакт-диски з копією інформації про вихідні та вхідні дзвінки, текстові повідомлення абонентів мобільного зв`язку зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити щодо ОСОБА_6 попередній утримання під вартою.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити щодо ОСОБА_7 попередній домашній арешт відповідно до ухвали суду від 29 жовтня 2018 року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженим та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.
Головуючий ОСОБА_15