Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1745/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія зап. захід Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.02.2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.02.2019 року про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.04.2019 року включно, з визначенням застави, що становить 200 000 гривень.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Посилається на те, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Висновки слідчого судді, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що посилання слідчого в своєму клопотанні, що підозрюваний буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду ґрунтується на припущеннях, оскільки підозрюваний взагалі не отримував вказані в клопотанні слідчого повістки. В матеріалах кримінального провадження № 0000005 відсутні докази того, що повістки ОСОБА_9 про явку до СУ ГУНП в Житомирській області на 19.12.2018, 20.12.2018 та 21.12.2018 отримані саме ним. Крім того, підозрюваний не знав та не міг знати про вказані повістки, оскільки останній в той час проживав в м. Києві.

Вказав, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що у клопотанні про застосування запобіжного заходу не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, за наявності яких можливо застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Послався на те, що слідчим суддею не було надано належної оцінки тому, що підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення, є необґрунтованою.

Зазначив, що в порушення ч.1 ст.278 КПК України повідомлення про підозру від 14.12.2018 року ОСОБА_11 отримав тільки 21.02.2019 року під час затримання.

Зазначив, що слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу не були враховані обставини, які підлягають встановленню відповідно до ст.178 КПК України. Підозрюваний ОСОБА_7 характеризується позитивно, має міцний та сталий соціальний зв`язок, має неповнолітню дитину та батька інваліда, може належно дотримуватись покладених обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що в сукупності усіх обставин дає можливість застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.02.2019 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Термін дії ухвали по застосуванню щодо ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить шістдесят днів, до 10 год. 50 хв. 22 квітня 2019 року.

Визначено розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, в сумі 200000 гривень.

У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_7 покладено такі обов`язки:

Прибувати до слідчого, в провадженні якого буде перебувати кримінальна справа за першим викликом на визначений ним час та до суду за кожною вимогою.

Не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

Здати на зберігання слідчому свій закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзду з території України.

У різі не виконання вказаних вище обов`язків застава буде зверненна в дохід держави.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що прокурором було доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначив, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та проведення досудового розслідування у розумні строки, а також сприятиме забезпеченню дієвості даного кримінального провадження.

Досудовим слідством встановлено, що згідно розпорядження керівника Державного управління справами №293-к від 23.07.2014 на ОСОБА_7 , заступника директора Чуднівської філії із загальних питань ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод», покладено тимчасове виконання обов`язків генерального директора ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод».

Розпорядженням керівника Державного управління справами № 475-к від 02.09.2014 ОСОБА_7 призначено на посаду керівника ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод». Згідно контракту № 07.3-2-38 від 02.09.2014 (далі Контракт) ОСОБА_10 призначено на посаду керівника ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» на термін з 02.09.2014 по 02.09.2015.

ОСОБА_11 , обіймаючи посаду керівника ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод», був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно господарськими функціями, а тому відповідно до ст.18 КК України та положень п.1 Примітки до ст.364 КК України, є службовою особою.

Так, 12.032014 року керівником ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» ОСОБА_13 підготовлено та в подальшому затверджено фінансовий план підприємства на 2014 рік, з яким після призначення останнього на посаду керівника ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод». Згідно інформації до фінансового плану на 2014 рік на консультаційні та інформаційні послуги заплановано підприємством витрат на суму 75 000 грн.

За невстановлених досудовим розслідуванням обстави у вересні 2014 року у керівника ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» ОСОБА_10 виник злочинний умисел на розтрату майна підприємства в особливо великих розмірах на користь ПП «Діслав».

Реалізуючи свій злочинний умисел, керівник ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» ОСОБА_11 у невстановлений слідством час 16.09.2014, перебуваючи у приміщенні ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» за адресою: м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 38, з корисливих мотивів, зловживаючи службовим становищем, з метою розтрати майна в особливо великих розмірах, а саме грошових коштів, які належать ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод», всупереч фінансового плану підприємства на 2014 рік, уклав з ПП «Діслав» договір №281 від 16.09.2014 про консультування з питань комерційної діяльності і управління на суму 400 000 грн., при цьому усвідомлював те, що зобов`язання за договором виконані не будуть, а укладений, договір є економічно невигідним для підприємства та завдає збитків.

У подальшому керівник ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» ОСОБА_11 , зловживаючи службовим становищем, з метою доведення злочинного умислу до кінця, а саме, розтрати чужого майна в особливо великих розмірах, які належать ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод», усвідомлюючи те, що ПП «Діслав» зобов`язання за договором виконані не будуть, умисно, діючи в інтересах ПП «Діслав», 17.09.2014 у невстановлений слідством час, перебуваючи у приміщенні ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» за адресою: м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 38, завізував платіжне доручення на оплату №558 від 17.09.2014, відповідно до якого безпідставно перераховано на рахунок ПП «Діслав» грошові кошти на загальну суму 400 000 грн., тим самим спричинивши ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» матеріальної шкоди в особливо великих розмірах на вищевказану суму.

Вищезазначене підтверджується матеріалами кримінального провадження.

В подальшому, в ході проведення досудового розслідування, ОСОБА_11 неодноразово викликався до СУ ГУНП в Житомирській області, зокрема на 30.08.2018, 19.11.2018, 26.11.2018, для вручення йому письмового повідомлення про підозру та проведення допиту, про що ОСОБА_9 та його близьким особам вручалися та направлялися повістки про його виклик за всіма встановленими в ході розслідування адресами його можливого перебування, зокрема: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 .

Незважаючи на зазначені вище повідомлення, ОСОБА_11 до СУ ГУНП Житомирської області не з`явився.

17.12.2018 , на адресу СУ ГУНП в Житомирській області надійшла поштова довідка про отримання ОСОБА_14 17.12.2018 повідомлення про підозру з додатками, а саме, з повістками про явку до СУ ГУНП в Житомирській області останнього на 19.12.2018, 20.12.2018 та 21.12.2018. У вказані дні підозрюваний ОСОБА_11 не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки до СУ ГУНП в Житомирській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано виходив з доведеності підстав для застосування саме такого запобіжного заходу у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозрою у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_7 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 § 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення О`Нага v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи перевірялись судом при його розгляді. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, обґрунтовано послався, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, або вчинити інше чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Відповідно до ст.178 КПК України слідчий суддя врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за яким передбачено позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що докази, додані до клопотання слідчого, підтверджують те, що ОСОБА_7 неодноразово отримував повідомлення від слідчого про необхідність з`явитися до СУ ГУНП в Житомирській області, однак на виклики до органу досудового розслідування не з`являвся, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук ( а.с.3 -14, 20-25). Згідно ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 22.12.2018 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На виконання вказаної ухвали 21 лютого 2019року ОСОБА_7 було затримано ( а.с.101).

Вказані факти свідчать про переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, тобто, про наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, та спростовують доводи апеляційної скарги.

Не є слушними й доводи апелянта стосовно того, що слідчим суддею не було враховано, що всупереч вимогах процесуального закону повідомлення про підозру підозрюваному від 14.12.2018 він отримав тільки 21.02.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000005 внесене до ЄРДР від 11.02.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

В подальшому, в ході проведення досудового розслідування, ОСОБА_11 неодноразово викликався до СУ ГУНП в Житомирській області, зокрема на 30.08.2018, 19.11.2018, 26.11.2018, для вручення йому письмового повідомлення про підозру та проведення допиту, про що ОСОБА_9 та його близьким особам вручалися та направлялися повістки про його виклик за всіма встановленими в ході розслідування адресами його можливого перебування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, стороною обвинувачення під час досудового розслідування було вжито всіх можливих заходів, передбачених КПК України, щодо виклику ОСОБА_10 до СУ ГУНП в Житомирській області та повідомлення про такі виклики його близьким родичам. Незважаючи на зазначені вище повідомлення, ОСОБА_11 до СУ ГУНП в Житомирській області не з`явився та 22.12.2018 оголошено його в розшук.

На підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира 21.02.2019 року працівниками Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області на 150 кілометрі автошляху сполученням «Київ - Чоп» о 10 год. 15 хв. було затримано ОСОБА_10 та вручено останньому в передбачений законом строк повідомлення про підозру.

Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні.

Таким чином, суд у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів не може погодитись і з доводами апелянта, що судом першої інстанції при отриманні клопотання про застосування запобіжного заходу не встановлено повноваження прокурора, з яким погоджувався вказаний документ.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з копії витягу з ЄРДР, процесуальне керівництво по вказаному кримінальному провадженні здійснюють прокурори ОСОБА_8 та ОСОБА_15 .

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для її скасування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Керуючись ст. 404, 405, 407,422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.02.2019 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: