КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

13 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6
та засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою Солом`янський районний суд м. Києва відмовив у задоволенні клопотання інспектора Солом`янського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2015 покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що з матеріалів особової справи (а.с. 118 особової справи) вбачається, що з 31.03.2016 в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, судовий розгляд якої не закінчений, і сторони в суді підтвердили зазначені обставини, вказуючи на те, що вирок суду у кримінальному провадженні на даний час не ухвалений, а судовий розгляд триває.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року скасувати та ухвалити нову, якою звільнити засудженого ОСОБА_5 від призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

В обґрунтування поданої скарги захисник засудженого посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та надто суворою, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Зокрема, як зазначає апелянт у поданій скарзі, суд першої інстанції при винесенні ухвали був зобов`язаний врахувати всі обставини справи, а саме те, що інспектор Солом`янського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації, лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_8 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва із клопотанням про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від призначеного покарання після закінчення іспитового строку.

При цьому вказана особа інформувала суд, що «засуджений ОСОБА_5 11.11.2015 року був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання призначеного йому судом, попереджений, що у разі ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків або систематичного порушення громадського порядку, звільнення від відбування покарання може бути скасоване судом, а його направлено в місця позбавлення волі для відбуття покарання за вироком суду. Під час перебування на обліку, засуджений ОСОБА_5 загалом виконував покладені на нього судом обов`язки, однак був випадок неявки для реєстрації без поважних: 21.01.2016 та 07.04.2016, за що йому 28.01.2016 та 02.06.2016 були винесені письмові попередження у зв`язку з чим він зробив для себе правильні висновки.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано довідки дільничного інспектора поліції за місцем проживання, характеристику ОСОБА_5 , який характеризується посередньо, скарг від сусідів не надходило, громадський порядок не порушував, до адміністративної відповідальності не притягувався, та має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом з цивільною дружиною однією сім`єю, працює.

Також, як зазначає апелянт, інспектор інформував суд, що згідно наявної інформації відносно засудженого ОСОБА_5 . Солом`янським управлінням поліції ГУ НП було відкрите кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000945 від 29.01.2016, яке направлене до Солом`янського районного суду м. Києва.

Незважаючи на це, при винесенні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, на думку апелянта, не врахував Роз`яснення Міністерства юстиції України та Департаментом пробації Міністерства юстиції України № 52/241/48-18 від 16.01.2018 року, де чітко прописано, що після спливу визначеного судом іспитового строку у засудженого, навіть при наявності інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, уповноважений орган з питань пробації повинен надсилати до суду подання про вирішення питання про звільнення його від призначеного покарання, а також тієї обставини, що іспитовий строк засудженого ОСОБА_5 закінчився 01.04.2017, тобто рік назад, а обов`язки, покладені Солом`янським районним судом м. Києва від 05.06.2014 року, засуджений ОСОБА_5 виконав в повному обсязі.

Заслухавши доповідь суддідоповідача; пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги; вивчивши матеріали провадження за клопотанням про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання після закінчення іспитового строку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як прямо передбачено ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання, а згідно вимог ч. 2 цієї статті, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Крім того, ч. 3 ст. 78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання після закінчення іспитового строку, судом першої інстанції встановлено, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 рокуОСОБА_5 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки і 6 місяців.
Також за інформацією наведеною у клопотанні та наявною в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_5 судом встановлено, що Соломянським УП ГУ НП у м. Києві відносно засудженого ОСОБА_5 відкрите кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України, внесене до ЄРДР за № 0000945 від 29.01.2016 року, яке направлено до Солом`янського районного суду м. Києва та розгляд якого у цьому суді наразі триває.
Тобто, судом встановлено, а стороною захисту, в тому числі засудженим ОСОБА_5 , не заперечується той факт, що останній обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення, яке було вчинено в період іспитового строку.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання уповноваженого органу з питань пробації про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання після закінчення іспитового строку, оскільки на момент прийняття оскаржуваної ухвали, Солом`янським районним судом м. Києва не прийняте будь-яке судове рішення за результатами розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за новим обвинуваченням, від якого залежить не тільки встановлення факту вчинення чи не вчинення засудженим нового злочину протягом визначеного судом іспитового строку, а й взагалі передбачена законом можливість його звільнення від призначеного йому покарання, без застосування правил, передбачених ст.ст. 71, 72 КК України.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судом першої інстанції не були враховані обставини, які зобов`язували суд звільнити засудженого ОСОБА_5 від призначеного йому покарання, незалежно від того, чи були відносно нього внесені відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а саме: наявність клопотання відповідного органу про звільнення ОСОБА_5 від призначеного йому покарання після закінчення іспитового строку; виконання засудженим покладених на нього судом обов`язків; наявність роз`яснень МЮ України про те, що уповноважений орган з питань пробації, після спливу визначеного судом іспитового строку, навіть при наявності інформації з ЄРДР щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, повинен надіслати до суду подання про вирішення питання про звільнення від призначеного покарання, а також фактичний сплив встановленого судом іспитового строку, не можуть служити підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про звільнення ОСОБА_5 від призначеного йому покарання, з огляду на таке.
По-перше, наявність клопотання уповноваженого органу з питань пробації про звільнення засудженого від призначеного йому покарання не може бути безумовною підставою для його задоволення, оскільки прийняття такого рішення є правом, а не обов`язком суду першої інстанції.
По-друге, виконання засудженим покладених на нього судом обов`язків також не може служити безумовною підставою для його звільнення від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку вчинив новий злочин.
При цьому закон, зокрема ч. 3 ст. 78 КК України, не містить посилання на те, що факт вчинення нового злочину повинен бути встановлений обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, оскільки самим законом передбачено, що в цьому випадку суд не направляє засудженого для відбування призначеного покарання, а лише у разі доведеності його вини у вчиненні нового злочину, призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.
Тобто, відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від призначеного йому покарання, суд першої інстанції не вирішував і не міг вирішувати питання про встановлення факту вчинення засудженим нового злочину в період іспитового строку, оскільки це питання є предметом іншого судового провадження.
У зв`язку з цим посилання у скарзі на положення ст. 62 Конституції України та відповідні норми КК України про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, є недоречними, оскільки оскаржуваним рішенням суд не визнавав ОСОБА_5 винним у вчиненні нового кримінального правопорушення та не призначав йому будь-якого покарання, так само як і не направляв його для відбування покарання, яке йому було призначено за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2015 року, а лише надав можливість вказаному суду, який наразі розглядає кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , у разі доведеності вини останнього у вчиненні нового злочину, правильно застосувати до нього положення закону України про кримінальну відповідальність, зокрема вимоги ст.ст. 71, 72 КК України.
По-третє, роз`яснення МЮ України, на які посилається у своїй скарзі захисник також не зобов`язують суд задовольняти відповідне клопотання уповноваженого органу з питань пробації, оскільки вказані роз`яснення стосуються діяльності органів з питань пробації, а не загальних судів, які вирішують питання пов`язані з виконанням вироків, у порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, з урахуванням положень ст. 78 КК України.
До того ж, вказані роз`яснення не є джерелом права, які мають обов`язковий характер та якими повинні керуватися судові органи, зокрема під час розгляду клопотань про звільнення засуджених від призначених їм покарань.
По-четверте, сплив іспитового строку є лише підставою для розгляду питання про звільнення засудженого від призначеного покарання, а не підставою для задоволення відповідного клопотання.
Тим більше, що оскаржувана ухвала не перешкоджає суду повторно розглянути аналогічне клопотання, якщо ОСОБА_5 судом буде визнано невинним у вчиненні інкримінованого йому нового кримінального правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для задоволення апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про задоволення клопотання уповноваженого органу з питань пробації про звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання, призначеного за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2015 року, оскільки вважає ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від призначеного йому покарання законною та обґрунтованою, а тому вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року, відповідно до якої суд відмовив у задоволенні клопотання інспектора Солом`янського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2015 року, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/639/2018

Категорія: інші

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1