Справа №481/364/18
Провадж.№1-кп/481/37/2019
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000154 від 07 березня 2018 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого 14 березня 2018 року Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт,

про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,

з участю учасників судового провадження: сторін: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

05 березня 2018 року близько 17.00 години до домоволодіння ОСОБА_5 , що розташоване у с. Новомиколаївка Новобузького району Миколаївської області, за викликом жителя села, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я ОСОБА_5 , на легковому спеціалізованому автомобілі медичної допомоги марки «УАЗ» моделі 3741 ТК-U-3962 МД, д.н.з. НОМЕР_1 , прибули працівники Новобузької станції швидкої медичної допомоги Миколаївського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф фельдшер ОСОБА_6 та водій ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_5 на медичних ношах занесли до салону вищевказаного автомобіля для її подальшого транспортування до Новобузької центральної районної лікарні на медичне обстеження. Для супроводження хворої до автомобіля зайшов її знайомий ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та агресивно заперечував щодо транспортування останньої до лікарні, у зв`язку з цим дорогою до м. Новий Буг Миколаївської області ОСОБА_3 у салоні спеціалізованого автомобіля медичної допомоги умисно грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а саме завдавав удари ногами по задніх дверях автомобіля та кулаками по його бічній стіні, медичному обладнанні, розкидавши його по салону, після цього шарпав за одяг, волосся водія та фельдшера, штовхав у спину останнього, в результаті чого ОСОБА_7 був вимушений зупинити автомобіль. При цьому ОСОБА_3 нецензурно висловлювався на адрес ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а на вимогу останніх припинити такі дії не реагував. Дані хуліганські дії, які вчиняв ОСОБА_3 у салоні спеціалізованого автомобіля медичної допомоги тривали досить довгий період часу, близько однієї години, тобто впродовж всього шляху із с. Новомиколаївка Новобузького району Миколаївської області до м. Новий Буг Миколаївської області. Така поведінка ОСОБА_3 призвела до тимчасового припинення нормальної діяльності працівників Новобзуької СШМД МОЦЕМДМК та руху відповідного транспортного засобу, а також поставила у небезпечний для життя стан здоровя ОСОБА_5 , так як відбулася затримка у транспортуванні останньої до лікарні. Прибувши до приймального відділення Новобзуької ЦРЛ ОСОБА_3 агресивно цікавився у працівників Новобузької ЦРЛ, де знаходиться ОСОБА_5 , тобто продовжував грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а саме стукав кулаками по вхідних дверях кімнати для прийому хворих приймального відділення Новобзуької ЦРЛ, під час чого висловлювався нецензурними словами у сторону медичних працівників, погрожував їм фізичною розправою. Дані дії ОСОБА_3 продовжувались тривалий час, близько однієї години. Таким чином, останній перешкоджав медичним працівникам виконувати свої посадові обов`язки, в результаті хуліганських дій ОСОБА_3 нормальна діяльність Новобузької центральної районної лікарні була тимчасово припинена. На численні прохання та зауваження працівників Новобузької ЦРЛ щодо припинення таких дій ОСОБА_3 не реагував.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, проте в силу вимог ст.. 63 Конституції України, відмовився від показань.

Крім повного визнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:

Протоколом огляду місця події складеного 06 березня 2018 року слідчим СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області у присутності понятих з участю спеціаліста фельдшера Новобузької станції ОСОБА_6 , та фото таблицею до нього, яким проведено огляд транспортного засобу - легкового спеціалізованого автомобіля медичної допомоги марки «УАЗ» моделі 3741 ТК- НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , де описано усі зовнішні та внутрішні характеристики такого автомобіля. Крім цього у протоколі детально описано та випливає із фото таблиці, долученої до нього, факт пошкодження транспортного засобу та розміщення речей у нього у хаотичному порядку (порозкидані).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини визначені у ст.91 КПК України, зібрані вони у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_3 своїми умисними діями грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 останній зареєстрований та проживає у с. Новомиколаївка Новобузького району Миколаївської області, по місцю проживання характеризується посередньо, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не знаходиться, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є: щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого не встановлено.

Крім цього, судом встановлено, що вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт, які, згідно довідки начальника Новобузького районного сектору пробації № 29/19/220-19 від 04 квітня 2019 року, він відбуває і станом на 04 квітня 2019 року вже відбув 72 години.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, при призначенні покарання ОСОБА_3 , дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, яким істотної шкоди не заподіяно, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу винного, який не вперше притягається до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання, пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_3 щиро розкаявся, його критичне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку після вчинення злочину, відсутність істотної шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.ст. 75 КК України, ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таким чином, суд вважає за необхідне, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання із застосуванням ст.ст 70 та 72 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 02 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року більш суворим покаранням за цим вироком, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 02 (двох) років обмеження волі, зарахувавши у строк відбуття покарання частково відбуте ним покарання за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року, у виді 72 годин громадських робіт.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 01 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1