Справа № 466/3994/17
У Х В А Л А

04 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження про обвинувачення про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

На досудовому слідстві ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжено судом та термін дії якого закінчується 08 грудня 2018 року .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 строком на два місяця, оскільки вважає, що ризики з моменту обрання йому такого виду запобіжного заходу не змінились.

Заслухавши думку прокурора в підтримку даного клопотання, заперечення щодо продовження строку тримання під вартою, висловлені захисником та обвинуваченим, де, зокрема, захисник ОСОБА_5 зазначив, що не має жодних ризиків, зазначених у клопотанні прокурора. Окрім цього, має незадовільний стан здоров`я, намагається відшкодувати завдану шкоду, тому просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суддя, суд враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, як зазначено у п. 219 рішення Європейського суду з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

Враховуючи обставини справи, те, що до 08 грудня 2018 року закінчити судовий розгляд справи не видається за можливе, а з часу обрання запобіжного заходу ризики не зменшились, оскільки в провадженні інших судів перебувають кримінальні провадження про обвинувачення ОСОБА_9 , кримінальне провадження у Шевченківському районному суді м.Львова добігає до завершення, що може спонукати ОСОБА_9 перебуваючи на волі ухилятися від явки до суду. Та такі обставини не можуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд вважає, що клопотання є підставним та підлягає до задоволення. Підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177,183, 197, 199, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Продовжити обвинуваченому за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою строком на 60 днів до 07 лютого 2019 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Скерувати ухвалу для виконання.

Суддя ОСОБА_1