Провадження № 11-кп/4820/37/19
Справа № 677/1844/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000441 від 10 серпня 2017 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Красилівського районного суду від 07 серпня 2018 року,

ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, раніше судимий вироками Красилівського районного суду:
-12 квітня 2007 року за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 29 грудня 2008 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16 березня 2012 року по відбуттю строку покарання;

- 31 березня 2014 року за ч.3 ст.185 КК України, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 10 травня 2017 року по відбуттю строку покарання;

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинувачений ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання і роботи.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Хмельницької ОДА задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь Департаменту охорони здоров`я Хмельницької ОДА 3 686,80 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого в Хмельницькій обласній лікарні.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 6 000,78 грн. матеріальної шкоди на лікування та 20 000 грн. моральної шкоди, завданої злочином, всього 26 000,78 грн.
Судом вирішено питання про речові докази.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

За вироком суду, близько 17-ої години 08 серпня 2017 в приміщенні веранди будинку по АДРЕСА_2 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час спільного розпиття алкогольних напоїв, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 взяв у руки стілець, сидінням якого умисно наніс один удар зверху по тім`яній частині голови ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: перелому тім`яної кістки, забою головного мозку середнього ступеня, крововиливу в речовину головного мозку, рубаної рани голови, які за своїм характером відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України 7 років позбавлення волі.

Посилався на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Уважав, що суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 оголошувався в розшук та має три непогашені судимості згідно вироків Красилівського районного суду від 12 квітня 2007 року, 29 грудня 2012 року та 31 березня 2014 року та не зазначив ці судимості у вироку.

На переконання апелянта, вищевикладене не було належним чином ураховано при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, та не взято до уваги наявність обтяжуючих покарання обставин, зокрема, рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Стверджував, що висновок суду про щире каяття ОСОБА_8 не відповідає дійсним обставинам провадження, оскільки останній завданої шкоди потерпілому не відшкодував.

З огляду на викладене вважав, що вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суперечить загальним засадам призначення покарання і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора на підтримання апеляційної скарги про скасування вироку з викладених у ній мотивів; потерпілого ОСОБА_7 , який при вирішенні апеляційної скарги покладався на розсуд суду; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням нового вироку з таких підстав.

Як установлено апеляційним судом, близько 17-ої години 08 серпня 2017 року в приміщенні веранди будинку по АДРЕСА_2 між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час спільного розпиття алкогольних напоїв, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 взяв в руки стілець, сидінням якого умисно наніс один удар зверху по тім`яній частині голови ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: перелому тім`яної кістки, забою головного мозку середнього ступеня, крововиливу в речовину головного мозку, рубаної рани голови, які за своїм характером відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України є обґрунтованим та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через його м`якість, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються, у тому числі прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Проте судом першої інстанції не враховано цих вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, що містяться у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 і з подальшими змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», яка не втратила чинності і жодним чином не суперечить вимогам чинного КПК України, згідно яких до відомостей про особу обвинуваченого, які мають значення для справи і які належать зазначити у вступній частині вироку, крім тих, що прямо передбачені у КПК України, належать, зокрема, й такі: місце роботи чи навчання, громадянство, участь у бойових діях, інвалідність, нагороди, дані про непогашену і незняту судимість.

Так, місцевим судом установлено, що ОСОБА_8 має три незняті та непогашені судимості, зокрема за вироком Красилівського районного суду від 12 квітня 2007 року за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_8 засуджений на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; за вироком того ж суду 29 грудня 2008 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, на підставі ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі та 31 березня 2014 року за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України засуджений на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, що підтверджується відповідною довідкою (а. к.п.82).

Однак, указані обставини всупереч вимогам п.4 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині оскаржуваного вироку не відображено та належним чином при призначенні покарання судом не враховано.

Водночас, відомості про непогашені судимості мають суттєве значення для справи, оскільки характеризують особу обвинуваченого, як такого, що будучи неодноразово судимим, в тому числі зі звільненням від відбування покарання, належних висновків для себе не зробив і невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Відповідно до статей 50, 65 КК України при виборі заходу примусу суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має на меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, як останнім, так і іншими особами.

Так, на підставі ст.65 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Разом з тим, обвинуваченому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням лише в тому випадку, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, належно вмотивувавши свій висновок.

Проте, зазначені вимоги місцевим судом були порушені, оскільки при призначенні ОСОБА_8 покарання не повною мірою взято до уваги обставини, які впливають на призначення покарання, що свідчить про незаконність вироку в цій частині.

Ураховуючи викладене, а також вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину, що судом визнано обставинами, що обтяжують покарання, висновок суду про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства є непереконливим.

Звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не мотивував такого рішення, не врахував вказані обставини, а тому призначене покарання не можна визнати необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів через його м`якість і явну несправедливість.

Щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 та позиція потерпілого про призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, на думку колегії суддів, не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_8 у частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до положень ст.420 КПК України і застосуванням реального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України ближче до його мінімального розміру.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображатиме співмірність злочину і кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з часу звернення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 18 травня 2018 року по 07 серпня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя Хмельницького
апеляційного суду ОСОБА_2