Провадження №11-кп/801/315/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2019 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир Волинський, Волинської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз Ковельським міським судом Волинської області від 19.05.2015 за ст.ст. 185 ч.3, 162 ч.1, 70,72, 70 ч.4 КК України до 6 років позбавлення волі, згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 19.01.2015 року по 19.06.2015 року, у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку покарання 19.01.2015 року, кінець 19.08.2020 року, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.
Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що ОСОБА_7 не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення. Апеляційна скарга мотивована тим, що засуджений хворіє на ВІЛ та гепатит С, не працевлаштований через стан здоров`я та відсутності у виправній колонії №86 роботи, яку б за станом здоров`я міг виконувати, засуджений від відшкодування цивільного позову не відмовляється, проте через неможливість працевлаштуватися на роботу у виправній колонії №86 не може відшкодувати позов.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляції захисника, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Висновки суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 81 КК України умовою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2000 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 являється особою раніше неодноразово судимою: 04.02.1999 року був засуджений вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ст. ст. 140 ч.3, 140 ч.2, 42, 14 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 17.08.2001 року по амністії; 27.08.2002 року був засуджений вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ст. ст. 185 ч.3, 309 ч.1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 12.02.2003 року - вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ст. ст. 185 ч.2, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 28.11.2006 року по відбуттю строку покарання; 22.02.2011 року Рівненським міським судом Рівненської області за ст. ст. 185 ч.3, 357 ч.3, 70 КК України до 3 років позбавлення волі; 28.03.2011 року Рівненським міським судом Рівненської області за ст. ст. 190 ч.2, 185 ч.3, 15 ч.1 ст.185 ч.3, 263 ч.1, 70, 70 ч.4 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, звільнився 28.03.2013 року умовно-достроково на 2 роки 22 дні; 18.02.2015 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ст. ст. 162 ч.1, 185 ч.3, 357 ч.3, 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 25.05.2015 року Турійським районним судом Волинської області за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі; 31.03.2015 року Нововолинським міським судом Волинської області за ст. ст. 185 ч.3, 70 ч.4 КК України до 5 років 10 місяців позбавлення волі; востаннє був засуджений вироком Ковельського міського суду Волинської області від 19.05.2015 року за ст. ст. 185 ч.3, 162 ч.1, 70, 72, 70 ч.4 КК України до 6 років позбавлення волі, згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 19.01.2015 року по 19.06.2015 року, у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку покарання 19.01.2015 року, кінець 19.08.2020 року.
ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання 19.08.2018 року, немає дисциплінарних стягнень, має дисциплінарні заохочення. За місцем відбування покарання ОСОБА_7 характеризується посередньо: до дисциплінарної відповідальності не притягувався, однак потребує контролю за своєю поведінкою; на виробництві установи Вінницької ВК №86 не працевлаштований через власні переконання; має непогашений позов в сумі 105653,33 грн., який відшкодовувати не виявляв бажання; по відношенню до представників адміністрації поводиться ввічливо з метою поблажливого ставлення до себе; до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; при відвідування заходів виховного та режимно-профілактичного характеру не завжди робить для себе належні висновки; не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок; приймати участь у самодіяльних організаціях не бажає; не підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними.
Враховуючи кількість наявних у ОСОБА_7 судимостей, періодичність вчинення ним злочинів, що свідчить про стійку схильність засудженого до протиправної поведінки, а також враховуючи ситуативний характер позитивної поведінки засудженого з метою отримання пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, посередню характеристику засудженого, зважаючи на відсутність вжиття ОСОБА_7 цілеспрямованих та реальних заходів на відшкодування цивільного позову, зважаючи на те, що ОСОБА_7 не працевлаштований в установі відбування покарання через свої особисті переконання, які не підтверджуються жодними доказами, які б свідчили про неможливість ним працювати за станом здоров`я.
Стосовно доводів захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 в тій частині, що засуджений хворіє на ВІЛ та гепатит С, не працевлаштований через стан здоров`я та відсутності у виправній колонії №86 роботи, яку б за станом здоров`я міг виконувати, засуджений від відшкодування цивільного позову не відмовляється, проте через неможливість працевлаштуватися на роботу у виправній колонії №86 не може відшкодувати позов, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні вищевказані дані.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 в тій частині, що до останнього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення не знаходять свого підтвердження та дають підставу суду вважати, що останній не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.
На підставі викладеного, підстав для скасування ухвали суду за наведеними в апеляційній скарзі мотивами немає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Ковельського міського суду Волинської області від 19.05.2015 за ст.ст. 185 ч.3, 162 ч.1, 70,72, 70 ч.4 КК України залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:
Згідно з оригіналом: