Дата документу 11.02.2019 Справа № 334/2776/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/537/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/2776/18
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, не працюючого, маючого середню освіту, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
1)09 жовтня 2000 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140, ст.229-6, ч.1 ст.ст.42, 43 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився умовно-достроково 19 лютого 2002 року. На не відбутий строк покарання 8 місяців 18 днів;
2)18 грудня 2002 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.3 ст.313, ст.ст. 69, 70, 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі. Звільнився умовно-достроково 27 жовтня 2006 року. На не відбутий строк покарання 1 місяць 10 днів;
3)24 листопада 2008 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.1 ст.121, ст.70 КК України до покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився умовно-достроково 23 січня 2014 року. На не відбутий строк покарання 6 місяців 14 днів;
4)24 листопада 2014 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі;
5)15 січня 2015 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився умовно-достроково 27 грудня 2016 року. На не відбутий строк покарання 8 місяців 24 доби;
6)04 квітня 2018 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок відносно нього підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачений ст. 71 КК України, та який не підлягає застосуванню.

Вважає, що суд 1 інстанції при призначенні покарання невірно застосував ст. 71 КК України. Так, відповідно до оскаржуваного вироку суд застосував положення ст. 71 КК України та до призначеного покарання частково приєднав невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2015 та остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі. Вказане застосування ст. 71 КК України суперечить самій згадуваній статті. По-перше, вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2015 відносно ОСОБА_6 не є попереднім вироком, відповідно до розуміння ст. 71 КК України. Так, після засудження 15.01.2015 ОСОБА_6 був засуджений Ленінським районним судом м. Запоріжжя 04.04.2018 справа № 334/3524/17, де застосовувалось положення ст. 71 КК України. По-друге, за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2015 ОСОБА_6 був засуджений до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Звільнився умовно-достроково 27.12.2016. Не відбутий строк покарання становив 8 місяців 24 доби. Вказаний строк умовно-дострокового звільнення закінчився у серпні 2017 року. Злочини, за які ОСОБА_6 засуджено оскаржуваним вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14.09.2018, скоєно після закінчення строку умовно-дострокового звільнення, а саме 28.03.2018 та 29.03.2018.

Також не оспорюючи обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок відносно нього підлягає зміні через неврахування судом розміру понесених витрат на проведення експертизи під час досудового розслідування. Під час судового слідства судом досліджувались довідка про витрати на проведення цієї експертизи по кримінальному провадженню №0001070 від 29.03.2018. Довідка долучена під час судового слідства до матеріалів справи. Судом також досліджувались постанови про призначення судових експертиз та висновки експертів. Окрім того, вартість витрат на проведену під час досудового розслідування обвинуваченим та його захисником не оскаржувалась, докази за згодою сторін досліджувались у порядку ст. 349 ч. 3 КПК України.

Крім того, прокурором в дебатах висловлено думку щодо необхідності стягнення цих витрат з обвинуваченого на користь держави. Таким чином, докази призначення та проведення експертизи, її вартість досліджувались під час судового слідства, однак не знайшли свого відображення в оскаржуваному вироку. Отже, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення експертизи в розмірі 572 грн. 00 коп., підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави на підставі вимог ст.ст. 122,124 КПК України, про що необхідно було зазначати у вироку від 14.09.2018.

Також судом в оскаржуваному вироку не вказано, що необхідно зробити з парою кросівок марки «Adidas» чорного кольору, які належать ОСОБА_6 , та на якій скасовано арешт, що був накладений ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2018.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. З ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеним за даним вироком більш суворим призначеним вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2018 призначити покарання у вигляді - 3 років 2 місяців позбавлення волі. Арешт на пару кросівок, накладений ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2018, - скасувати, кросівки повернути його власнику - ОСОБА_6 . Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави України процесуальні витрати у розмірі 572 гривень за залучення експерта. У іншій частині вирок від 14.09.2018 прошу залишити без змін.

В апеляційній скарзі та в доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що суд, в порушення вимог ст. 72 КК України не зарахував йому термін попереднього ув`язнення, а саме з 08.05.2017 року по 06.07.2017 року включно. А також на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, просить зарахувати йому термін з 29.03.2018 року по теперішній час та до набрання вироком законної сили. В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить повернути йому його особисті речі: мобільний телефон «Samsung Galaxy A 5», мобільний телефон «LG», мобільний телефон «Ирбис», ТВ-тюнер Т2, чорне шкіряне портмоне з картою Ошадбанку на його ім`я, картонну коробку з інструментами.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, захисника та обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним за даним вироком більш суворим призначеним вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2018 року призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. Відповідно до ст.ст.71,72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_6 , зараховано строк його попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 29 березня 2018 року до набрання законної сили вироком.
ОСОБА_6 запобіжний захід до набрання вироком законної сили, залишено без змін тримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту взяття його під варту, а саме з 29 березня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду від злочину у розмірі 13182 гривень. Арешт на пару кросівок, марки «Adidas», чорного кольору, які належать ОСОБА_6 , накладений 04 квітня 2018 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя скасувати. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, обвинувачений ОСОБА_6 28 березня 2018 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, відчинив засов калитки із зовнішньої сторони, тим самим проник на територію домоволодіння, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму металопластикового вікна, проник в приміщення будинку за вказаною адресою, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: плазмовий телевізор марки «LG» моделі «32LH510B» серійний номер «702MAPNBA136» в корпусі чорного кольору зі вставками сріблястого кольору вартістю 6200 гривень, та утримуючи при собі викрадене майно, реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, залишив місце вчинення злочину. Таким чином, своїми діями обвинувачений спричинив ОСОБА_11 матеріальний збиток на зазначену суму.
Він же, 29 березня 2018 року у проміжку часу з 07 години 00 хвилин до 18 години 10 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан, тим самим проник на територію домоволодіння, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму вікна, проник в приміщення будинку за вказаною адресою, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: кухонний комбайн фірми «Займер» в корпусі білого кольору, з насадками, вартістю 1300 гривень, нарди, дерев`яні з шашками у кількості 30 штук, чорних та білих кольорів, з двома кубиками, вартістю 300 гривень, коробку з рибальськими снастями у кількості 12 одиниць (3 воблера з потрійним гаком, 4 блешні), вартістю 200 гривень; коробку з рибальськими снастями (22 воблери, 2 поплавки, 50 гачків), вартістю 7000 гривень, чоловічу обручку, виконана з металу жовтого кольору, 585 проби, вагою 2,5 грама, вартістю 2500 гривень, грошові кошти в сумі 400 доларів США, які відповідно до курсу НБУ складає 10668 гривень, та утримуючи при собі викрадене майно, реалізовуючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, залишив місце вчинення злочину. Таким чином, своїми діями обвинувачений спричинив ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 21 968 гривень.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції ст. 71 КК України, є обґрунтованими, з погляду на наступне.

Згідно до ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження 15.01.21015 року обвинувачений ОСОБА_6 був засуджений Ленінським районним судом м. Запоріжжя до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. 27.12.2016 року він був звільнений умовно-достроково на 8 місяців 24 доби. Вказаний строк умовно-дострокового звільнення закінчився 21 вересня 2017 року. Злочини, за які ОСОБА_6 засуджено оскаржуваним вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2018, скоєно після закінчення строку умовно-дострокового звільнення, а саме 28.03.2018 та 29.03.2018.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає необхідним виключити з вироку застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 71 КК України, як застосованої безпідставно.

Обґрунтованими є доводи прокурора про те, що суд в порушення вимог ст. 124 КПК України, при ухваленні обвинувального вироку безпідставно не стягнув з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме за проведення судової експертизи, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені затрати на залучення експерта.

Як вбачається з довідок витрати на залучення експерта під час досудового розслідування у кримінальному провадженні склали 572,00 грн. (за проведення дактилоскопічної експертизи) (т. 2 а.с. 109).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в дохід держави понесені по кримінальному провадженню процесуальні витрати в сумі 572 грн., пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи.

Між тим, доводи прокурора про скасування вироку суду, є необґрунтованими, оскільки прокурор відповідно до вимог ст. ст. 420, 421 КПК України, не ставить питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому вирок, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, підлягає зміні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про не застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК України за попереднім вироком, є частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно зі змінами, внесеними в ч. 5 ст. 72 КК Законом України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Цей закон застосовувався до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
При цьому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК зі змінами, внесеними Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII"Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення", що набрав чинності 20 червня 2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими в ч. 1 ст. 72 КК.
Як убачається із матеріалів провадження, суд першої інстанції зарахував ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання 08.05.2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі ( т. 2 а.с. 52-53).
Однак судом не взято до уваги вимоги ст. 5 КК, відповідно до яких закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. При цьому закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався декілька разів, зворотну дію у часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Якщо особа вчинила злочин у період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).
Така позиція Суду узгоджується і з правовим висновком Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що, не зарахувавши обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбутого покарання у виді позбавлення волі попереднє ув`язнення в період із 21.06.2017 року до 06.07.2017 року із розрахунку 1 день за 2 дні, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню, зокрема Закон України від 18.05.2017 року № 2046-VIII та ч.5 ст. 72 КК України встановлену цим Законом, а також не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ч.5 ст. 72 КК України в редакції, встановленій Законом України від 26.11.2015 року № 838-VIII, а також ч.2 ст.4 і ч.2 ст. 5 КК України.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 було затримано 08.05.2017 року з наступним обранням йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що йому підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 08.05.2017 року по 06.07.2017 року, керуючись ч.5 ст.72 КК (у редакції Закону від 26 листопада 2015 р. № 838-VIII) з розрахунку «день за два».

Керуючись вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, про те, що в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, колегія суддів зараховує у строк покарання частково відбуте обвинуваченим покарання в період з 08.05.2017 року по 06.07.2017 року.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з доводами обвинуваченого про застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) з розрахунку «день за два» в період з 29.03.2018 року до набрання цим вироком законної сили, оскільки злочини він вчинив після 20.06.2017 року (28.03.2018 року; 29.03.2018 року), а тому на нього поширюється дія ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII) на підставі якої попереднє ув`язнення зараховується останньому у строк покарання як 1день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Що стосується доводів прокурора та обвинуваченого щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, які відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України не були вирішенні під час ухвалення вироку, то колегія суддів, приймаючи до увагу на недостатність інформації яка є у даному кримінальному провадженні по цьому питанню, звертає увагу апелянтів на те, що ці питання вони можуть вирішити в порядку ст. ст. 537-539 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2018 року відносно ОСОБА_6 , змінити.
Виключити із резолютивної частини вироку застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 71 КК України.

Вважати його засудженим за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з 29.03.2018 року. Зарахувати в строк остаточного покарання частково відбуте їм покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2018 року період з 08.05.2017 року по 06.07.2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону від 26 листопада 2015 р.) рахувати обвинуваченому ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення в період з 08.05.2017 року по 06.07.2017 року, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави понесені по кримінальному провадженню процесуальні витрати в сумі 572 грн., пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: