Справа № 144/1185/15-к
Провадження №11-кп/801/59/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2019 року м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі: м. Вінниця

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2018 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Григорівка, Бахмацького району Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, до затримання працюючого водієм в ТОВ Теплик-Агро, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
20 грудня 1985 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст. 206 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) на чотири роки позбавлення волі;
26 січня 1993 року Прилуцьким районним судом Чернігівської області за ст. ст. 17, 145 ч. 2, 206 ч. 2, 101 ч. 1 КК України (в редакції 1960 р.) на сім років позбавлення волі;
29 січня 1998 року Прилуцьким районним судом Чернігівської області за ст., ст. 43, 94 КК України (в редакції 1960 року) на чотирнадцять років позбавлення волі;
27 червня 2012 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст. 15 ч.3, 152 ч. 1 КК України (в редакції 2001 року) на три роки 4 місяці позбавлення волі. Звільненому з місць позбавлення волі умовно-достроково ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2015 року на строк 4 місяці 14 днів,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника : ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

В с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду від 05.06.2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження закрити в зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2018 року скасувати та направити справу на повторний розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2018 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.1,2 ст.71 КК України з урахуванням вироку Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 червня 2012 року за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 21 травня 2015 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто на користь держави витрати за проведення експертних досліджень та експертиз з ОСОБА_7 - в сумі 16442 (шістнадцять тисяч чотириста сорок дві) грн. 08 коп.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_7 21 травня 2015 року у період часу з 12.40 до 13.10 самовільно зайшов до помешкання своєї сусідки ОСОБА_9 , яка проживала по АДРЕСА_2 , поряд із будинком в якому він мешкав. Знаходячись у будинку потерпілої, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник конфлікт, у зв`язку з небажанням останньої спілкуватися із ним та невиконанням її вимоги вийти з будинку та залишити територію домогосподарства. Під час конфлікту, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, розуміючи та передбачаючи настання загрозливих для життя ОСОБА_9 наслідків у вигляді її смерті, бажаючи настання саме таких наслідків, з метою умисного вбивства, ножем, який був у нього із собою, наніс ОСОБА_9 не менше 26 ударів у ділянки грудей, спини та кінцівок.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла на місці події.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №73 від 22 червня 2015 року, ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді множинних (10) непроникаючих колото-різаних ран в ділянці шиї, грудної клітки, лівого та правого передпліччя, лівої кисті, що мають ознаки легких тілесних ушкоджень; множинних (16) проникаючих колото-різаних ушкоджень грудної клітки з ушкодженням правої та лівої легенів, з послідуючою крововтратою, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 явилась гостра крововтрата, яка розвинулась внаслідок множинних проникаючих колото-різаних ран грудної клітки з пошкодженням обох легенів з послідуючою крововтратою.
Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що вказаний вирок є незаконним та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Судом першої інстанції не встановлено мотиву вчинення злочину, а відповідно і не встановлено належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_7 у будинку потерпілої ОСОБА_9 , а також доказів виникнення конфлікту між ними. Єдиною беззаперечною обставиною у даній справі є факт насильницької смерті ОСОБА_9 , також в ході розслідування справи знаряддя вбивства не виявлено, не встановлено, що з домоволодіння потерпілої чи ОСОБА_7 зник будь-який ніж, суд першої інстанції вдався до спотворення обставин справи, вніс неправдиві відомості до вироку суду, що в ході судового розгляду свідок ОСОБА_10 , ОСОБА_11 дали показання, що в день вбивства ОСОБА_9 обвинувачений перебував у її домогосподарстві, що свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог ст.374 КПК України, прийняв протокол слідчого експерименту від 23.05.2015 року в ході якого ОСОБА_7 підтвердив на досудовому слідстві, що саме він вбив ОСОБА_9 та викинув знаряддя вбивства ніж у ставок.

На думку захисту, суд першої інстанції допустив порушення ч.1 ст. 23, ч.4 ст. 95 КПК України, оцінюючи протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 як доказ вини, безпідставно визнав як доказ акт про застосування службового собаки

Стороною захисту на стадії судового розгляду в суді першої інстанції заявлено клопотання про визнання доказів не допустимими, в задоволенні даного клопотання було відмовлено, вважає, що відмова суду першої інстанції є необгрунтована, оскільки в матеріалах справи відсутня ухвала слідчого судді на проникнення у житло під час проведення оглядів місця події, а докази які встановлені внаслідок огляду та обшуку є недопустимими.

Під час огляду трупа слідчим було вилучено та поміщено у паперовий конверт та скріплено власним підписом , без підписів понятих зрізи нігтів, зразок крові трупа, одяг трупа, дактилокарту трупа, при цьому, в матеріалах кримінального провадження та реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про наявність постанови прокурора про відібрання у потерпілої ОСОБА_9 біологічних зразків в порядку ч.7 ст. 223, ч.3 ст. 245, ст. 241 КПК України.

Вказує захист, що речові докази у відділення судово-медичної цитології були доставлені з порушеннями, при розкритті конверту з речовими доказами виявлено два конверти, упакування не посвідчено підписами понятих, слідчого, не скріплено печаткою відповідного органу, такий спосіб упакування суперечить такому, який вказано у протоколі огляду трупа від 22.05.2015 року, оскільки у протоколі не зазначено, що зразки, які поміщалися до конвертів в свою чергу упаковані в один конверт із підписом слідчого.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні акти № 97 від 26.05.2015 року та № 177 від 26.05.2015 року, а також і відповідні постанови прокурора про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , відсутні процесуальні документи, якими було б зафіксовано відібрання зразків рідкої крові у ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .

Вказані обставини є самостійною підставою для визнання недопустимими доказами висновку судово-медичної експертизи № 119 від 26.05.2015 року та висновку судово-медичної експертизи № 219 від 08.06.2015 року.Висновки не місять даних на підставі яких можна було б зробити висновок про винність ОСОБА_7 , оскільки висновки не є категоричними та носять характер наукового припущення.

Звертає увагу суду, що в матеріалах провадження відсутні процесуальні документи, якими могла б бути зафіксована процедура відібрання запахового сліду від ОСОБА_7 , а також інше процесуальне рішення прокурора, слідчого з цього приводу, таким чином висновок судово-біологічної експертизи № 175 від. 04.06.2015 року є недопустимим доказом, вважає недопустимими доказами висновки судової трасологічної експертизи № 178 Т від 14.07.2015 року, № 177 Т від 08.07.2015 року , біологічної експертизи № 288 від 09.07.2015 року

Звертає увагу захисник, що згідно висновку судово-медичної експертизи від 21.05.2015 року № 73, встановлено, що незадовго до смерті з ОСОБА_9 було вчинено статевий акт, а згідно висновку судово молекулярно-генетичної експертизи № 321 від 16.07.2018 року участь ОСОБА_7 у цьому виключається, на те, що не проведено перевірки щодо причетності до смерті ОСОБА_9 іншої особи зокрема співмешканця ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовано тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав однобічності та неповноти досудового слідства та через істотні порушення вимог КПК України при постановлені вироку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , вважає вирок суду законним та обгрунтованим, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги, просив задоволити, захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні скарги, просив задоволити, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 під час судового розгляду вину не визнав , від дачі показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.
Однак, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.
Висновки суду щодо доведеності вини грунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Так, вина ОСОБА_7 підтверджується показами потерпілої ОСОБА_12 , законного представника потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , які узгоджуються між собою та іншими доказами, а саме:
-протоколом огляду місця події від 21 травня 2015 року з фото-таблицями до нього, згідно якого оглянуто домогосподарство за адресою: АДРЕСА_3 .,
-актом про застосування службового собаки від 21 травня 2015 року, відповідно до якого на пошук сліду від відбитку сліду взуття на ґрунті біля огорожі будинку АДРЕСА_3 , взявши слід, службова собака завела у двір будинку АДРЕСА_2 ,
-- протоколом огляду місця події від 21 травня 2015 року з фото-таблицями, згідно якого оглянуто домогосподарство за адресою: АДРЕСА_2 ,
- протоколом огляду трупа від 22 травня 2015 року, відповідно до якого, за участю понятих, судово-медичного експерта, оглянуто труп ОСОБА_9 , на трупі виявлено тілесні ушкодження у вигляді колото різаних ран, численні проникаючі поранення грудей, на легенях наявне пошкодження,
-протоколом проведення слідчого експерименту від 21 травня 2015 року, відповідно до якого за участю понятих, свідок ОСОБА_10 повідомив, що 21 травня 2015 року о 12.45 коли він йшов по АДРЕСА_2 , побачив як обвинувачений ОСОБА_7 перелазив через сітку в напрямку домогосподарства покійної ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_3 ,
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 травня 2015 року, відповідно до якого за участю понятих, спеціаліста, захисника, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що 21 травня 2015 року він за допомогою кухонного ножа вбив ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , ніж викинув в ставок, який розташований поруч з домогосподарством покійної. При цьому ОСОБА_7 розповів, що він прийшов в домоволодіння покійної ОСОБА_9 з метою знайомства. Між ними виник конфлікт, під час якого покійна кричала на нього, після чого ОСОБА_16 наносив їй удари, ніж викинув у ставок;
-аналітичною довідкою начальника УОТЗ УМВС України у Вінницькій області, про опрацювання інформації про з`єднання абонентів стільникового зв`язку, відповідно до якої встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 користувався абонентським номером № НОМЕР_1 . Протягом часу з 21 травня 2015 року 06.01 год. до 21 травня 2015 року 13.54 год. ОСОБА_7 працював тільки з терміналом з ІМЕІ351. НОМЕР_2 , що дислокується с. Степанівка, Теплицького району, Вінницької області;
-висновком судово-медичної експертизи № 73 від 21 травня 2015 року, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_9 , даних лабораторних досліджень, приймаючи до уваги обставини випадку встановлено наявність тяжких тілесних ушкоджень у вигляді множинних проникаючих колото-різаних ушкоджень грудної клітки з ушкодженнями правої та лівої легенів з послідуючою крововтратою. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 явилась гостра крововтрата, яка розвинулась внаслідок множинних проникаючих колото-різаних ран грудної клітки з пошкодженням обох легенів. Тілесні ушкодження в вигляді колото-різаних ран грудної клітки, шиї та верхніх кінцівок могли виникнути внаслідок дії колото-ріжучого плоского, однобічно гострого предмету типу клинка ножа, що мав обушок та досить гостре лезо. Клинок даного предмета мав ширину -2,5-3,5 см. і судячи з глибини проникаючих пошкоджень, довжину близько -12-15 см. Колото-різані рани, які розташовані на передній поверхні шиї, передньої поверхні грудної клітки виникли при дії клинка в направлені зпереду-назад дещо зправа-наліво та дещо зверху-вниз. Колото-різані рани в ділянці спини виникли від дії клинка ззаду-наперед дещо зверху-вниз, зліва на право.Кількість колото-різаних ран на тілі трупа свідчить про те, що ОСОБА_9 було нанесено не менше 26 ударів колото-ріжучим предметом: в ділянці передньої поверхні грудної клітки та шиї - 4 ушкодження, із них одне проникаюче; в ділянці задньої поверхні шиї та грудної клітки -18 із них 3 непроникаючих та 15 проникаючих; в ділянці лівого та правого передпліччя, лівої кисті чотири непроникаючих пошкодження.?Потерпіла ОСОБА_9 могла знаходитись в будь-якому положенні при умові доступності контактування травмуючої сили з тілом. Всі пошкодження встановлені при експертизі трупа ОСОБА_9 мають ознаки прижиттєвості в вигляді реакції м`яких тканин. Колото-різані пошкодження на одязі та на тілі співпадають по локалізації. Судячи з характеру пошкоджень (розмір ран, форми країв та кінців їх) не виключається , що всі колото-ріжучі ушкодження могли бути спричинені одним і тим же предметом. Виходячи із даних отриманих при дослідженні трупних явищ на місці події 21 травня 2015 року о 18:00-20:00 год., даних при проведенні розтину трупа 22 травня 2015 року 11:00-12:00 год. смерть ОСОБА_9 наступила в проміжок часу 11:00-14:00год. 21 травня 2015 року. Характер пошкоджень вказує на те, що від моменту спричинення до моменту смерті ОСОБА_9 могло пройти від декількох секунд до декількох хвилин, на протязі яких не виключена можливість скоєння потерпілою будь-яких простих, активних цілеспрямованих дій (можливість кричати, повзати, пересуватись на невелику відстань, змінювати місцеположення тіла). Тілесні ушкодження в вигляді саден в правій виличній ділянці, в ділянці грудини; колото-різаних ран в ділянці лівого та правого передпліччя та лівій кисті, по характеру можуть бути розцінені, як характерні для боротьби та самозахисту (по локалізації).
-висновком судово-медичної експертизи № 119 відповідно до якого згідно акту №177 від 26 травня 2015 року по дослідженню рідкої крові відділення судово-медичної імунології відділу дослідження речових доказів Вінницького обласного бюро СМЕ кров трупа ОСОБА_9 відноситься до групи АВ ізосерологічної системи АВО, висновком судово-медичної експертизи № 219 від 08 червня 2015 року, відповідно до якого кров із трупа ОСОБА_9 відноситься до групи АВ. Кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А. В плямі на штанах, що належать ОСОБА_7 встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої встановлені антигени А та В. Таким чином, якщо кров у вказаному об`єкті походить від однієї особи, то нею може бути людина з групою крові АВ, що не виключає походження її від потерпілої ОСОБА_9 ,
-висновком судово-медичної експертизи № 103 від 12 червня 2015 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці правого передпліччя та в ділянці лівої гомілки, дані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого-их, твердого-их предмета-ів з обмеженою ( або відносно обмеженою) контактуючою поверхнею. Термін виникнення даних ушкоджень вираховується 1-2 добами до моменту проведення експертизи. Ушкодження у вигляді саден відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. При дослідженні мазків-відбитків та тампону-змиву з статевого прутня ОСОБА_7 клітин піхвового епітелію не виявлено. Однак відсутність тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів та відсутність піхвового епітелію не виключає можливість проведення статевого акту,
- висновком судової біологічної експертизи № 175 від 04 червня 2015 року, відповідно до якого при порівнянні зразка запаху вилученого у ОСОБА_7 , зі зразком запаху вилученим при огляді місця події з поверхні зовнішньої ручки вхідних дверей, встановлено, що зразок запаху вилучений у ОСОБА_7 - має спільне джерело походження, зі зразком запаху вилученого з поверхні зовнішньої ручки вхідних дверей,
-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 288 від 09 липня 2015 року, відповідно до якого в результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові трупа ОСОБА_9 . На поверхні шортів, футболки та чорного шльопанця, належних ОСОБА_7 , виявлені сліди крові людини. В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові людини на поверхні чорного шльопанця, шортів і футболки. На поверхні блайзера та чорного шльопанця слідів крові не виявлено. Генетичні ознаки слідів крові людини на поверхні чорного шльопанця, шортів, футболки збігаються між собою, і з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_9 та на поверхні чорного шльопанця, шортів, футболки складає 3,73551 х 10П26 . Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 26,8 септильйонів (2,68 х 1025 ) осіб,
-висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 289 від 09 липня 2015 року, відповідно до якого в результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові ОСОБА_7 . На поверхні марлевих тампонів, якими робилися змиви з обох рук ОСОБА_7 виявлені сліди крові людини і клітини з ядрами. В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові людини і клітин, виявлених на поверхні марлевих тампонів, якими робилися змиви з обох рук ОСОБА_7 . Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин, виявлених на поверхні марлевого тампона, яким робився змив з лівої руки ОСОБА_7 є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_7 та трупа ОСОБА_9 ,
- висновком судово-медичної експертизи № 220 від 08 червня 2015 року, відповідно до якого кров із трупа ОСОБА_9 відноситься до групи АВ. Кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А. В плямах на вирізці з простирадла та марлевій серветці зі змивом з килима, вилучених при огляді місця події, встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої встановлені антигени А та В. Таким чином, якщо кров у вказаних об`єктах походить від однієї особи, то нею може бути людина з групою крові АВ, що не виключає походження її від трупа ОСОБА_9 . Якщо ж кров у вказаних об`єктах походить від двох або декількох осіб, тобто є змішаною, то ними могли бути люди з групами крові А з ізогемаглютинином анти-В, В з ізогемаглютинином анти-А та АВ, що не виключає домішок крові в об`єктах від ОСОБА_7 ;
-висновком судово-медичної експертизи № 222 від 08 червня 2015 року, відповідно до якого кров із трупа ОСОБА_9 відноситься до групи АВ. Кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А. В плямах на одязі з трупа ОСОБА_9 : футболці, шортах та бюстгалтері, встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої встановлені антигени А та В. Таким чином, якщо кров у вказаних об`єктах походить від однієї особи, то нею може бути людина з групою АВ, що не виключає походження її від потерпілої ОСОБА_9 та іншими.
Вказані докази були оцінені судом в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Твердження захисника ОСОБА_6 , що судом першої інстанції не встановлено мотиву вчинення кримінального правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
В дотримання вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним , суд зазначив мотиви кримінального правопорушення, наявність конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , який виник у зв`язку з небажанням останньої спілкуватися із ним та невиконанням її вимоги вийти з будинку та залишити територію домогосподарства, під час якого останній вчинив умисне вбивство.
Доведеність існування конфлікту, під час якого ОСОБА_7 наніс удари ножем ОСОБА_9 підтверджено показами обвинуваченого під час слідчого експерименту від 23.05.2015 року за участі захисника .
Твердження захисту, щодо порушення ст. 240 КПК України на думку суду апеляційної інстанції є хибними .
Відповідно ч.1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
З реєстру матеріалів досудового розслідування за №0000200 від 21 травня 2015 року вбачається, що з 13-30 год до 14-40 год 23.05.2015 року ОСОБА_7 було допитано в якості підозрюваного, слідчий експеримент проведено 23.05.2015 року з 15-00 год. до 16-30 год., під час якого відтворено обставини спілкування ОСОБА_7 з ОСОБА_9 , його подальші дії, а саме щодо нанесення ударів ножем, встановлення місця куди ОСОБА_7 викинув ніж.
З доводами захисту щодо порушення ч.1, ч.4 ст. 240 КПК України суд апеляційної не погоджується. Так, слідчий експеримент за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , проводився за участі понятих, спеціаліста, захисника, будь-яких зауважень від учасників слідчого експерименту не надходило. Під час судового розгляду судом перевірено та дано оцінку даному доказу з урахуванням позиції обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду, що не суперечить вимогам ч.1 ст. 23, ч.4 ст. 95 КПК України, на порушення яких вказує захисник.
Твердження захисту, щодо порушень ч.1 ст. 23 , ч.4 ст. 95 КПК України при оцінці судом першої інстанції протоколу проведення слідчого екперименту від 21.05.2015 року за участю свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що в травні 2015 року десь о 12-45 год. бачив як ОСОБА_7 перелазив через паркан і направлявся в домогосподарство покійної ОСОБА_17 є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд, обгрунтував свої висновки на показаннях свідка ОСОБА_10 , які той безпосередньо давав під час судового розгляду та приймав до уваги слідчий експеримент за участю свідка, оцінюючи його у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.
У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує, що судом внесено неправдиві відомості до вироку при викладені показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в ході судового розгляду. Доводи захисту є надуманими суперечать обставинам, встановленим судом. Під час судового розгляду зазначені свідки давали покази не з чужих слів, а безпосередньо щодо відомих їм обставин. Так, свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду пояснювала, що 21 травня 2015 року о 07.00 год. свідок прокинулась та пішла на роботу, а обвинувачений пішов на рибалку. Того дня у них в селі були проводи, о 10.00 год. свідок з колегами по роботі направились на цвинтар, де до неї зателефонував обвинувачений та сказав, що прийде до неї. Зустрівшись разом вони пішли до магазину, де купили сигарет та ОСОБА_7 пішов додому, а ОСОБА_11 направилась на роботу. Близько 13.45 год. свідок повернулась додому, обвинувачений був на подвір`ї, перебирав рибальські снасті. Через певний час до свідка зателефонував ОСОБА_18 та запитав, чи відомо свідку, що ОСОБА_19 вбили, відразу після дзвінка приїхали працівники поліції та почали розпитувати про покійну сусідку. Свідок в присутності працівників поліції запитала у ОСОБА_7 чи він бачив в той день покійну ОСОБА_17 , на що він відповів що бачив.
Свідок ОСОБА_10 пояснював, що в травні 2015 року десь о першій годині дня, свідок бачив як ОСОБА_7 йшов додому до ОСОБА_17 , прізвище якої він не знає. Свідок живе від ОСОБА_17 через город. Свідок бачив як ОСОБА_7 перелазив через паркан і направлявся в домогосподарство покійної ОСОБА_17 . Свідок поздоровався з ним, ОСОБА_7 у відповідь махнув рукою і пішов.
Викладені у вироку покази відповідають показанням свідків та записам, які знаходяться на технічному носії інформації, а саме на диску судових засідань.
Той факт, що ОСОБА_7 21.05.2015 року перебував у будинку ОСОБА_9 підтверджується крім його показань під час слідчого експерименту, показами свідка ОСОБА_10 , наявністю слідів крові на поверхні вилученого у нього шльопанця, шортів, футболки, генетичні ознаки якої збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 , наявністю генетичних ознак зразків крові ОСОБА_9 у змивах з лівої руки ОСОБА_7 , що знайшло відображення у висновках відповідних експертиз судової молекулярно-генетичної від № 288 від 09 липня 2015 року, відповідно до якого в результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові трупа ОСОБА_9 на поверхні шортів, футболки та чорного шльопанця, належних ОСОБА_7 , висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 289 від 09 липня 2015 року.
Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці правого передпліччя та в ділянці лівої гомілки, про що зазначено у висновку судово-медичної експертизи №103 від 12.06.2015 року підтверджують його показання, щодо конфлікту між ним та ОСОБА_9 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 103 від 12.06.2015 року у ОСОБА_7 тілесні ушкодження виникли за 1-2 доби до проведення експертизи, яка почата була 22.05.2015 року. Вказівки захисту, що висновок містить дані про наявні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження після спливу двох місяців з моменту смерті ОСОБА_9 суперечать та не відповідають змісту експертизи.
Наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а також висновок судово-медичної експертизи № 73 від 21.05.2015 року щодо того, що по характеру тілесні ушкодження у ОСОБА_9 характерні для боротьби та самозахисту підтверджують те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 мав місце конфлікт, під час якого обвинувачений наносив ОСОБА_9 удари ножем.
Аналіз доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження, в тому числі показань, які давали свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 свідчить про те, що ОСОБА_7 в день вбивства перебував у домогосподарстві ОСОБА_9 та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 п.13 ст. 115 КК України.
Згідно з частиною першою статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Посилання захисника ОСОБА_6 , що акт про використання службового собаки не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки не відповідає додатку № 4 Наказу МВС від 05.08.2014 року № 772 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 08.10.2014 року за № 1213/25990 « Про затвердження Інструкції з організації службової кінології в Національній гвардії України» не є слідчою дією є помилковими, оскільки у п.7 вказаної Інструкції чітко зазначено, що службові собаки - узагальнена назва групи порід собак, що використовуються в Національній гвардії України, службові собаки поділяються на: розшукових; вартових; спеціальних; племінних, цуценят. При виконанні службово-бойових завдань розшукові собаки використовуються під час обшуку місцевості, житлових масивів та приміщень; вибору підозрюваних за запахом їх речей або слідів.
Згідно акту про застосування службового собаки від 21.05.2015 року по відбитку сліду взуття на грунті біля огорожі будинку АДРЕСА_3 службова собака використовувалася для вибору підозрюваного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказів, а саме протоколів огляду місця події від 21.05.2015 року є аналогічними тим , що були надані стороною захисту у клопотанні під час розгляду провадження в суді першої інстанції.
Суд першої інстанції, розглянувши клопотання, дійшов висновку щодо його необгрунтованості, а також, невстановивши процесуальних порушень прав обвинуваченого на стадії досудового розслідування, навів у вироку відповідні мотиви з якими погоджується і суд апеляційної інстанції.
Оспорюючи допустимість доказів, захисник посилався на відсутність в матеріалах кримінального провадження ухвал слідчого судді про надання дозволу на проникнення в житло під час проведення оглядів місця події та відповідно на порушення вимог ст. 234, ст. 237 КПК України.
Перевіряючи допустимість доказів, а саме протоколів огляду місця події від 21.05.2015 року, суд встановив, що власником домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_20 , за участю якого проводився огляд, власником домогосподарства у АДРЕСА_2 є ОСОБА_11 , за заявою та участю якої проводився огляд.
При цьому від власників будь -яких зауважень щодо огляду не надходило.
За наявності добровільної згоди на огляд працівниками поліції домогосподарств, який відбувся за участі власників, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду щодо допустимості зазначених доказів, оскільки дозвіл слідчого судді (на що акцентує увагу захисник) як форма речення про дозвіл на проникнення до житла чи іншого володіння особи з метою проведення огляду є обов`язковим у випадку, коли власник добровільної згоди на проведення не надав.
Отже, отримані докази протоколи огляду місця події та похідні від нього висновки експертиз, вилучені матеріали біологічного походження та речові докази є допустимими.
При дослідженні судом висновків експертиз порушень вимог чинного законодавства судом першої інстанції не встановлено, тому суд, дослідивши їх, визнав висновки експертиз належними доказами, які узгоджуються з іншими доказами, зібраними у даному кримінальному провадженні, оцінив з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Вказуючи про відсутність постанови прокурора про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_9 , захисник безпідставно посилається на норми ст. 241 КПК України , оскільки дана стаття регулює освідування особи, а не огляд трупа.
З матеріалів провадження убачається, що під час огляду трупа ОСОБА_9 22.05.2015 року в присутності понятих, судово-медичного експерта відбирались об`єкти біологічного походження та були упаковані відповідно до науково-методичних рекомендацій, викладених у Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, Служби безпеки України, Верховного Суду, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року №51/401/649/471/23/125 «Про затвердження та введення в дію» .
Дійсно, як видно з дослідницької частини висновку судово медичної експертизи № 119 від 26.05.2015 року експертам було надано речові докази по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000200 від 21 травня 2015 року, а саме конверт з паперу білого кольору, розмірами 21.1х17.1 см. з надписом на лицьовій стороні «Зрізи нігтів з обох рук трупа ОСОБА_9 Слідчий СУ підпис ОСОБА_21 ». Цілісність конверту не порушена, при цьому при розкритті пакету фактично виявлено два пакети: пакет з паперу білого кольору, розмірами 13.7х7.9 см з обох боків скріплений 2-ма металевими скобами, на лицьовій стороні «Зрізи нігтів з правої руки трупа ОСОБА_9 » пакет заклеєний, цілісність його не порушена, при розкритті пакету виявлено 5 нігтьових пластин півмісяцевої форми, розмірами від 1,2х0,5 см до 0,6х 0,4 см. з накладеннями речовини чорною, темно-коричневого та буро-коричневого кольору на ввігнутих поверхнях кожної нігтьової пластин об`єкт №1 , в другому пакеті з паперу білого кольору, розмірами 14.4х7,8 см. з обох боків скріплений 2-ма иеталевими скобами, на лицьовій стороні надпис «Зрізи нігтів з лівої руки трупа ОСОБА_9 » пакет заклеєний, цілісність його не порушена, при розкритті пакету виявлено 5 нігтьових пластин півмісяцевої форми, розмірами від 1,2х0,4 см до 0,6х 0,3 см. з накладеннями речовини чорною, темно-коричневого та буро-коричневого кольору на ввігнутих поверхнях кожної нігтьової пластин об`єкт №2 .
Враховуючи те, що як зазначено цілісність конверту не порушено , а у протоколі огляду трупа вказано про те, що зрізи нігтів упаковувались у паперовий конверт суд апеляційної інстанції не приймає сумніви захисту щодо допустимості висновку судово-медичної експертизи № 119 від 26.05.2015 року.
Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави вважати недопустим доказом висновок судово-біологічної експертизи № 288 від 09.07.2015 року, оскільки, ставлячи під сумнів даний доказ, захисник звертає увагу на відсутність процесуальних документів, якими могла бути зафіксована процедура відібрання зразків крові та змивів рук ОСОБА_7 , однак під час даної експертизи перевірялась та встановлювалась наявність крові ОСОБА_9 на поверхні чорного шльопанця, шортів і футболки належних ОСОБА_7 та згідно висновку вказаної експертизи генетичні ознаки слідів крові людини на поверхні чорного шльопанця, шортів, футболки збігаються між собою і з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 .

Викладаючи свої доводи в апеляційній скарзі, захисник звертає увагу на відсутність в матеріалах кримінального провадження актів №97 від 26.05.2015 року, № 177 від 26.05.2015 року, що на думку захисту є самостійною підставою для визнання недопустимими доказами висновків судово медичних експертиз № 119 від 26.05.2015 року, № 219 від 08.06.2015 року.
Зазначені доводи суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відсутність актів не спростовує висновки експертиз проведених з дотриманням норм КПК, які є джерелами доказів.
Враховуючи викладене, відсутність в матеріалах справи актів № 97 від 26.05.2015 року, № 177 від 26.05.2015 року не є самостійною підставою для визнання недопустимими доказами висновку судово- медичних експертиз № 119 від 26.05.2015 року, № 219 від 08.06.2015 року, оскільки експертизи проведені у порядку, встановленому КПК України, а акти не охоплюються поняттям процесуального джерела доказів.
Не погоджується суд апеляційної інстанції з думкою захисту, що висновки судово- медичних експертиз № 219 від 08.06.2015 року, №222 від 08.06.2015 року не містять даних, на підставі яких можна зробити висновок про винність ОСОБА_7 , оскільки вказані висновки, згідно яких встановлювалась наявність крові людини в плямах на вирізці з простирадла, марлевій серветці зі змивом з килима, вилучених при огляді місця події, на одязі з трупа ОСОБА_9 судом першої інстанції оцінювались в сукупності з іншими доказами, які беззаперечно вказують на ОСОБА_7 , як на особу , що вчинила вбивство ОСОБА_9 .
Суд апеляційної інстанції вважає, що поскільки факт вилучення одорологічних слідів зафіксовано у протоколі огляду місця події від 21.05.2015 року то відсутні підстави для визнання недопустимим доказом висновку судово-біологічної експертизи № 175 від 04.06.2015 року, оскільки дотримано порядок вилучення.
При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням захисника, що висновки судово-трасологічної експертизи № 178Т від 14.07.2015 року та №177Т від 09.07.2015 року не містять відомостей, які мали б доказове значення для даної справи.

Той факт, що як зазначено у висновку судово-медичної експертизи від 21.05.2015 року № 73 незадовго до смерті з ОСОБА_9 було вчинено статевий акт не є обставиною, яка виключає чи ставить під сумнів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 .
Захисник вказує, що не знайдено знаряддя вбивства, не проведено перевірки на предмет причетності до смерті ОСОБА_9 іншої особи, зокрема співмешканця, який повідомив про смерть ОСОБА_9 . Однак, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 , повідомляючи під час слідчого експерименту про обставини вчинення кримінального правопорушення, вказував що ніж викинув у ставок, розташований біля домогосподарства покійної, показував місце. Щодо посилання у апеляційній скарзі на те, що органами досудового розслідування не перевірялись інші версії, зокрема щодо причетності співмешканця покійної, то згідно реєстра матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000200 від 21.05.2015 року органами досудового розслідування був допитаний ОСОБА_20 , що свідчить про перевірку його причетності до вбивства.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне вбивство вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Відповідно до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Під час апеляційного розгляду процесуальних порушень, порушень прав обвинуваченого гарантованих Конституцією України та Конвенцією прав захист людини та основоположних свобод суд апеляційної інстанції не встановив.
В апеляційній скарзі захисника фактично викладено незгоду з висновками суду першої інстанції , щодо належності і допустимості доказів , які сторона захисту вважала недопустимими. Однак, доводи зазначені в апеляційній скарзі захисника не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо однобічності, неповноти досудового розгляду , судового розгляду, істотного порушення вимог КПК , наявності підстав для повторного судового розгляду належним чином необгрунтовані.
За таких обставин доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставними.
Підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2018 року щодо ОСОБА_7 за п.13 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно оригіналу: Суддя: