ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/146/18 Справа № 193/1120/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установа «Софіївська виправна колонія (№45)» с.Макорти, Софіївський район, Дніпропетровська область,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення було відмовлено.
В обгрунтування свого рішення суд виходить з того, що умовно дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення, а клопотання засудженого ОСОБА_7 є суто формальним, оскільки на даний час останній не довів своє виправлення, а тому і не може бути звільнений умовно достроково.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Свої вимоги мотивує тим, що висновок суду першої інстанції ґрунтується на суто формальних даних про нього, в судовому засіданні не було досліджено доказів, які свідчать про його поведінку, виконання режиму утримання та ставлення до праці за весь період перебування у виправно трудовій установі, не було з`ясовано його ставлення до вчиненого злочину, до праці та навчання, до вимог режиму утримання, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також мої наміри і бажання, щодо залучення до суспільно корисної праці.
Також вказує на те, що дані про закінчення строку покарання хибні, адже строк покарання згідно всіх перерахунків на підставі ч.5 ст. 72 КК України в нього закінчується 01 листопада 2019 року , а не 01 листопада 2020 року, як це зазначено в ухвалі Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судове рішення у формі ухвали повинно відповідати вимогам статей 368, 372 КПК України.
Заслухавши суддю доповідача, думки засудженого та прокурора, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, щодо апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Так, відповідно до ст.. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованості право слухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання суспільно корисна праця, соціально виховна робота, загальноосвітнє і професійно технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з вимогами ст.. 81 КК України умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання суду першої інстанції, суд, дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до законного та обґрунтованого висновку.
Так, ОСОБА_7 у цій справі засуджений 22 листопада 2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.309, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26.01.2016 року по 20.06.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання - 26.01.2016 року, кінець строку 01.11.2020 року.
В місцях позбавлення волі ОСОБА_7 перебуває з 28.01.2016 року.
Під час перебування у Державній установі виконання покарань №3 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області допустив одне порушення вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення, заохочень не мав.
З 18.01.2018 року ОСОБА_7 відбував покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21», характеризувався посередньо, вимог порядку відбування покарання не порушував, стягнень та заохочень не мав.
З 07.03.2018 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Софіївська виправна колонія № 45», дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядок дня
Працездатний, виконує роботи по благоустрою установи, приймає особисту участь у роботі самодіяльних організацій, бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова освіта», вину у скоєному злочині визнає, надає належну оцінку скоєному.
Має 1 заохочення від 24.07.2018 року за сумлінну поведінку та ставлення до робіт з благоустрою установи та 1 стягнення від 15.02.2017 року у вигляді догани через недбале чергування.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні даного подання, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, тому що умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, а в даному випадку доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він своєю працею та поведінкою довів своє виправлення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно п.1 ч.1 ст.9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги засудженого та залишення без змін ухвали суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4