Справа № 596/2264/14-к
провадження № 1-кп/598/5/2019
ВИРОК
іменем України

"14" березня 2019 р. колегія суддів Збаразького районного суду

Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000075 від 21 лютого 2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною освітою, не одруженого, що має на утриманні двоє малолітніх дітей, непрацюючого, раніше судимого:

1) 08 серпня 2007 року Гусятинським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

2) 14 травня 2009 року Гусятинським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.296, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі; на підставі постанови Бережанського районного суду Тернопільської області від 28.10.2010р. відповідно до вимог ст.107 КК України звільненого 05.11.2010р. від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 11 місяців 16 днів;

3) 23 вересня 2014 року Гусятинським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.190, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі;

за ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.190, ч.1 ст.263, ст.395 КК України,

встановила:

У березні місяці 2014 року під час участі в акціях протесту у м.Києві ОСОБА_10 отримав від іншого учасника акцій, особу якого не встановлено, пістолет моделі «STALKER - MOD. 914- S», а також патрони у кількості 8 штук, якого він, не маючи на те передбаченого Законом дозволу, умисно порушуючи правила поводження зі зброєю, постійно носив при собі та зберігав до 18.07.2014р. Вказаний пістолет є короткоствольною вогнепальною зброєю - гладкоствольним самозарядним пістолетом моделі «STALKER - MOD. 914- S», виробництва Туреччини калібру 9 мм. Враховуючи наведене, ОСОБА_10 , не маючи будь-якого дозволу на такі дії, незаконно придбав, зберігав та носив вогнепальну зброю, чим порушив вимоги: Постанови Верховної Ради України за №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 та «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС №622 від 21.08.1998р..

Також, 11 травня 2014 року приблизно 04 години ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні кімнати житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин через те, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 неодноразово виникали сварки та непорозуміння, розпочав з останьою словесну суперечку, в ході якої, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_7 приблизно десять ударів кулаками рук у верхню частину тіла, зокрема в ділянку голови, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі та правій руці, синців на лівій завушній ділянці, на правому плечі та в ділянці правого плечового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після вчиненого, ОСОБА_10 пішов в іншу кімнату житлового будинку, з місця події поїхав.
Крім того, 18 липня 2014 року у першій половині дня після смс-переписки та телефонних розмов зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , у ОСОБА_10 виник умисел на вбивство останньої та її подруги ОСОБА_8 , які разом проживали, та з якими він перебував у неприязних відносинах через те, що ОСОБА_7 , з якою він раніше проживав, має двох спільних дітей і яка неодноразово відмовляла йому у пропозиції знову жити разом, а ОСОБА_8 завжди підтримувала негативне відношення ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , а також останній не бажав аби ОСОБА_8 спільно проживала разом із його дітьми. З метою вчинення вбивства вказаних осіб ОСОБА_10 , заздалегідь приготувавши пістолет моделі «STALKER MOD. 914- S», а також патрони у кількості 8 штук, які спорядив у магазин зазначеного пістолету, 18.07.2014р. приблизо 12:00 години на автомобілі таксі з с.Білий Потік Чортківського району Тернопільської області приїхав у м.Копичинці Гусятинського району Тернопільської області до житлового будинку своєї колишньої співмешканки ОСОБА_7 , розташованого по АДРЕСА_2 , де остання проживала разом із ОСОБА_8 та двома дітьми. Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство двох осіб, ОСОБА_10 , із заздалегідь приготовленим пістолетом, з метою умисного вбивства потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , через відчиненні двері, зайшов у вказаний будинок, а саме в приміщення кухні житлового будинку, де знаходилася ОСОБА_8 , і застосовуючи пістолет моделі «Stalker mod. 914 - S», приставив його до потиличної ділянки голови ОСОБА_8 та здійснив один постріл, від якого потерпіла присіла на підлогу зазначеного приміщення, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді рани на голові.

Надалі ОСОБА_10 повернувся у приміщення коридору, куди на звук пострілу вибігла ОСОБА_7 на яку він, погрожуючи вбивством, наставив пістолет. У подальшому, коли ОСОБА_8 сиділа на підлозі в приміщенні кухні і закривала обличчя долонями рук, ОСОБА_10 у присутності ОСОБА_7 , направивши пістолет в напрямку потерпілої ОСОБА_8 , з метою доведення свого умислу до кінця, перебуваючи на відстані близько трьох метрів від останньої, здійснив ще два постріли у голову потерпілої, під час яких вона, намагаючись зберегти своє життя, закрила обличчя долонями рук. Після того ОСОБА_8 , не зважаючи на отримані травми, з метою втечі та звернення за допомогою, скориставшись тим, що ОСОБА_10 знову направив пістолет на ОСОБА_7 , вибігла на вулицю та побігла в напрямку найближчого сусіднього житлового будинку.
При цьому, ОСОБА_10 , побачивши що ОСОБА_8 втекла з приміщення житлового будинку, з метою умисного вбивства ОСОБА_7 , приставив пістолет до її голови на відстань близько 30 см. та здійснив постріл в тім`яну ділянку її голови зліва, від якого потерпіла присіла на підлогу коридору, спричинивши їй при цьому тілесне ушкодження у виді рани на голові. Одразу після цього ОСОБА_10 , з метою доведення свого умислу на вбивство ОСОБА_8 , вибіг із приміщення будинку та вслід ОСОБА_8 здійснив ще два постріли, заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на лівій нозі, однак через обставини, які не залежали від його волі, не зміг цим її зупинити та потерпіла втекла на подвір`я сусіднього домогосподарства.
Після цього ОСОБА_10 , не змігши до кінця довести свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 з отриманими травмами втекла з будинку і побігла у сусіднє домогосподарство кликати на допомогу. З метою уникнення відповідальності, вибіг із території домогосподарства та на автомобілі таксі втік з місця вчинення злочину.

В результаті умисних протиправних дій, направлених на вбивство ОСОБА_8 , їй було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рани на голові, 3-4-му пальцях правої кисті та лівому передпліччі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також синця та садна на лівій нозі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
У результаті умисних дій, направлених на вбивство ОСОБА_7 , їй було заподіяно тілесне ушкодження у виді рани на голові, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_10 є винним у вчиненні злочинів, передбачених:
- ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, як за ознаками закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом особам;
- ч.1 ст.125 КК України, як за ознаками умисно заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 ;
- ч.1 ст.263 КК України, як за ознаками умисного носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у скоєному визнав частково: визнав повністю вину у обвинуваченні його за ч.1 ст.125 КК України та частково за ч.1 ст. 263 КК України, і повністю не визнав вини у обвинуваченні його за ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.190, ст.395 КК України КК України.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_10 пояснив наступне:
Коштів із банківської карточки потерпілого ОСОБА_6 при допомозі свого знайомого ОСОБА_11 не знімав. Тією карточкою користувалася ОСОБА_7 , яка знала пін-код і він тільки на її прохання знімав кошти з банкомату.
Адміністративний нагляд, встановлений над ним, не порушував, оскільки не знав, що він щодо нього встановлений.
Із потерпілою ОСОБА_7 він проживав у незареєстрованому шлюбі у АДРЕСА_2 у орендованому будинку. Між ними відбувалися постійні скандали і його тричі притягували до адміністративної відповідальності за скандал з ОСОБА_7 .. Оскільки разом з його дружиною стала проживати подруга ОСОБА_7 ОСОБА_8 , то це загострило його стосунки із дружиною. Він вважає, що ОСОБА_8 веде розгульний спосіб життя, під час його відсутності у будинку бувають сторонні особи і тому він неодноразово звертався до ОСОБА_7 з вимогою, щоб ОСОБА_8 пішла жити окремо. У травні 2014 року між ним і ОСОБА_8 по цій причині почалася сварка, під час якої він її шарпав і бив, а ОСОБА_7 втрутилася і він також декілька разів її вдарив в різні частини тіла через неприязні відносини. Після вчиненного він поїхав з будинку.
18 липня 2014 року через неприязні відносини до ОСОБА_7 і ОСОБА_8 він захотів поговорити із ними і з цією метою приїхав на таксі у м.Копичинці Гусятинського району, маючи при собі травматичний пістолет із вісьмома патронами, який він завжди носив із собою. У будинку він побачив ОСОБА_8 , котра розмовляла по телефону та ігнорувала його прихід, через що він вистрілив у підлогу. Коли із сусідньої кімнати вибігла ОСОБА_7 , схопила його за руку в якіій він тримав пістолет і стала кричати, виштовхувати його з будинку. Він почав відштовхувати ОСОБА_7 і вистрілив у неї, а потім зробив 3 неприцільних постріли в сторону ОСОБА_8 .. Він побачив, що обидві потерпілі присіли і став тікати. ОСОБА_8 його обігнала і втікла до сусідів. Після чого, він сів у таксі і поїхав у напрямку м.Густина але через 15 хвилин по дорозі його затримали працівнити міліції і вилучили пістолет. Умислу на вбивство він не мав, хотів лише налякати потерпілих. Травматична зброя сили вбивства не має, однак він розумів, що вбивство могло трапитися при попаданні кулі у очі чи інші частини голови.
Пістолет, яким він при цьому користувався у м.Копичинці, він отримав від незнайомця під час перебування на Майдані у м.Києві у березні 2014 року. Він знав, що це перероблений стартовий шумовий пістолет із травматичними патронами придатний для стрільби. Вказаний пістолет із патронами він носив при собі постійно з березня 2014 року і до 18.07.2014р., коли його затримали і вилучили працівники міліції. Дозволу на придбання та носіння такої зброї він не мав і не мав часу здати пістолет в міліцію.

Разом з тим, вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження доказами, що були дослідженні в ході судового розгляду даного кримінального провадження:

По епізодах скоєння замаху на вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 та ОСОБА_8 18.07.2014р. та незаконного поводження зі зброєю:

Показами потерпілої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні ствердила, що після її побиття у травні 2014 року ОСОБА_10 , останній неодноразово телефонував їй та погрожував фізичною розправою. Під час сварок неодноразово прицільно наводив на неї зброю. 18.07.2014р. приблизно 12:00 години, коли вона перебувала із дитиною у кімнаті, то побачила, що в будинок забіг ОСОБА_10 із пістолетом і вистрілив у ОСОБА_8 , котра знаходилась у кухні. Потерпіла присіла, а він далі стріляв у неї. Коли ОСОБА_8 втекла, то він вистрілив ОСОБА_7 у голову, впритул від чого вона присіла, побіг за ОСОБА_8 та стріляв їй вдогін. Усього обвинувачений здійснив 5 пострілів: 3 у будинку і 2 на дворі. Перед цими подіями він їй телефонував і погрожував, вказуючи, що повбиває їх, зробить інвалідами.
Показами потерпілої ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_10 постійно погрожував їй та ОСОБА_7 фізичною розправою. 18.07.2014р. приблизно 12:00 години вона перебувала у приміщенні кухні та розмовляла по телефону, коли у приміщення раптово вбіг ОСОБА_10 із пістолетом у руках і зразу ж вистрілив у неї. На постріл із кімнати вибігла ОСОБА_7 з дитиною на руках, а ОСОБА_10 , загородивши їй дорогу, аби не втекла, знову цілився у неї і зі словами «я ж тобі казав», два рази вистрелив. Перший вистріл зробив впритул до голови, а інші два з відстані 3-4 метри. Після того вона у шоковому стані вибігла з будинку до сусідів, то почула, що їй навздогін лунає ще два постріли, куля з одного черкнула її по нозі. Крім того, ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_10 стріляв у ОСОБА_7 , яка тримала дитину на руках.
Показами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтверджено, що обвинуваченний усвідомлював свою протиправну поведінку, діяв умисно, намагався заподіяти смерть ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Дані покази потерпілих у судовому засіданні, суд визнає остаточними і такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі.

Показами свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні ствердив, що в обідню пору, як фельдшер швидкої допомоги, прибув на місце події, дві жінки вибігли з воріт будинку по вулиці Б.Хмельницького в м.Копиченці йому назустріч. Вони були у шоковому стані, плакали, кричали, були емоційно збуджені. У одної із них він виявив кульове поранення тім`яної частини голови, у другої потиличної, а також поранення руки та пальця. В авмтомобілі швидкої допомоги він дав їм знеболювальне, промив рани та відвіз у травмпункт Копиченецької лікарні для надання медичної допомоги. Цими жінками виявилися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Показами свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні ствердив, що приблизно в обідню пору 18.07.2014р., він як хірург у Копичинецькій лікарні Гусятинського району надавав медичну допомогу двом жінкам, які були емоційно збуджені, на одежі була кров. У них він виявив кульове поранення потиличної частини голови, а також поранення рук. Вони також казали, що тілесні ушкодження їм спричинив, стріляючи з пістолета, чоловік однієї із них. Пізніше вони приходили на перев`язки.
Показами свідка ОСОБА_14 , яка у судовому засіданні ствердила, що 18.07.2014р. приблизно 12:00 години вона розмовляла по телефону з ОСОБА_8 і чула, як остання кричала, щоб ОСОБА_10 не чіпав дітей. Потім чула хлопки і крик ОСОБА_8 та дітей.
Показами свідка ОСОБА_15 , яка у судовому засіданні ствердила, що у 2014 року навпроти її будинку проживали ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , подружка ОСОБА_7 і в їхнього будинку часто відбувалися конфлікти.
Показами свідка ОСОБА_16 , яка у судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_7 є її сусідкою, вона жила з подружкою та її чоловіком. Влітку 2014 року вона, знаходячись на подвір`ї, бачила що ОСОБА_10 перебував на вулиці, потім почула звуки пострілів, на які збіглися всі сусіди і вона бачила, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 плакали та кричали. У ОСОБА_8 текла кров із пальця.
Показами свідка ОСОБА_17 , який у судовому засіданні ствердив, що у липні 2014 року, працюючи таксистом, отримав замовлення і віз ОСОБА_10 у якості пасажира у м.Копичинці Гусятинського району Тернопільської області. Він їхав спокійним, був тверезим, казав що зайде у будинок, візьме гроші, розрахується з ним і поїде назад. У м.Копичинці, після зупинки на вулиці, ОСОБА_10 вийшов із машини і пішов, через деякий час повернувся і вони поїхали назад. У руках ОСОБА_10 він бачив пістолет, а коли по дорозі за м.Копичинці їх зупинили працівники міліції, ОСОБА_10 викинув пістолет. Потім їх затримали працівники міліції.
Показами вказаних свідків, які узгоджуються з показами потерпілих та іншими доказами по справі, підтверджено обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Висновками експертів:
- №268 від 23.07.2014р. підтверджено, що 18.07.2014р. у Копичинську лікарню поступила ОСОБА_8 з приводу вогнепального поранення. У неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ран на голові, 3-4 пальцях правої кисті, лівому передпліччі, і вони відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синця та садна на лівій нозі і вони відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2 а.к.п. 64-65);
- №267 від 23.07.2014р. підтверджено, що ОСОБА_7 зверталась у Копичинську лікарню з приводу вогнепального поранення, де їй була проведена ПХО рани на голові. У неї в лобно-тім`яній ділянці зліва розташована рана невизначеної формиа на площі розмірами 3,5х1,8 см, в центральній частині краї рани розмічені та виступає гумовий випускник. Краї рани закріплені множинними швами. Виявлена рана на голові за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т.2 а.к.п. 66-67).
При дослідженні вилучених із магазину предмета, схожого на зброю із маркуванням «STALKER MOD. 914- S», « НОМЕР_1 » трьох патронів, висновком експерта №1-658/14 підтверджено, що ці предмети являються патронами калібру 9 мм РА, призначеними для придушення агресивності нападаючого, шляхом болючої дії за раунок кінетичної енергії еластичної кулі «несмертельної дії», а також для проведення тренувальних занять і відпрацювання навичок поводження зі зброєю. Надані патрони придатні для стрільби (т.2 а.к.п.80-82).
Висновком балістичної експертизи №1-659/14 від 02 серпня 2014 року підтверджено, що п`ять предметів, вилучених при огляді місця події є складовими частинами патронів калібру 9 мм, які призначені для придушення агресивності нападаючого, шляхом болючої дії за раунок кінетичної енергії еластичної кулі «несмертельної дії», а також для проведення тренувальних занять і відпрацювання навичок поводження зі зброєю. Два предмети, що були вилучені при огляді місця події та з тіла ОСОБА_8 у Копиченецькій лікарні, є складовими частинами (еластичними кулями) патронів калібру 9 мм, які призначені для придушення агресивності нападаючого, шляхом болючої дії за раунок кінетичної енергії еластичної кулі «несмертельної дії», а також для проведення тренувальних занять і відпрацювання навичок поводження зі зброєю. Патрони, гільзи що були вилучені при огляді місця події, були відстріляні із пістолета «STALKER MOD. 914- S», з номерами: НОМЕР_1 на рамці; НОМЕР_2 на кожух-затворі, калібру 9 мм Р.А.К., який вилучено у ОСОБА_10 (т.2 а.к.п.74-79).
Судово-хімічною експертизою вибухових речовин продуктів пострілу та вибуху №2-594/14 від 05.08.2014р. підтверджено, що із вилученого у ОСОБА_10 пістолета був проведений вистріл, оскільки на марлевому відрізку, яким протирався канал ствола пістолета, виявлено присутність слідів мастильного матеріалу (нафтового мастила) та продукти пострілу незгорівші частинки бездимного пороху, нітрит-іони та дифеніламін стабілізатор нітроцілюлозних порохів (т.2 а.к.п. 95-102).
Дактилоскопічною експертизою №4-27/14 від 15.08.2014р. підтверджено, що один слід пальця руки розміром 12х15 мм, що вилучений із предмета, схожого на пістолет, залишений мізинним пальцем правої руки ОСОБА_10 (т.2 а.к.п.89-94).
Висновком судово-хімічної експертизи вибухових речовин продуктів пострілу та вибуху №2/570/14 від 05.08.2014р. установлено, що на поверхні чорної куртки, належної ОСОБА_10 , виявлено продукти пострілу незгорівші частинки бездимного пороху, нітрит-іони та дифеніламін стабілізатор нітроцелюлозних порохів (т.2 а.к.п.83-88).
Висновком судово-хімічної експертизи вибухових речовин продуктів пострілу та вибуху №2/570/14 від 05.08.2014р. установлено, що на поверхні чорної куртки, належної ОСОБА_10 , виявлено продукти пострілу незгорівші частинки бездимного пороху, нітрит-іони та дифеніламін стабілізатор нітроцелюлозних порохів (т.2 а.к.п.83-88).
Висновками експертів №465, №466 від 11.08-15.08.2014р., №463, №464 від 22.07.2014р., №208, №209 від 28.08-01.09.2014р., підтверджено, що на одязі потерпілих штанах ОСОБА_8 та футболці ОСОБА_7 виявлено сліди їх крові, що вказує на спричинення їм поранень (т.2 а.к.п.103-116).
Зазначені вище висновки компетентних, кваліфікованих експертів сумнівів у колегії суддів не викликають і сторонами кримінального провадження не оспорюється та підтверджують обставини вчинення ОСОБА_10 злочинів.

Протоколом огляду від 19.07.2014р. мобільного телефону потерпілої ОСОБА_7 підтверджено, що з 22.05.2014р. по 17.07.2014р. обвинувачений ОСОБА_10 зі свого телефону неодноразово надсилав текстові повідомлення із грубими образами та погрозами фізичної розправи їй та ОСОБА_8 (т.2 а.к.п.32-34).
Протоколом огляду місця події від 18.07.2014р. з фотоілюстраціями підтверджено, що на узбіччі дороги в с.Суходіл Гусятинського району Тернопільської області біля автомобіля таксі, яким їхав ОСОБА_10 , в траві лежав предмет, зовні схожий на ТЗ, на якому напис STALKER MOD. 914- S», «0713-342382» (т.2 а.к.п.37-41).
Даним протоколом огляду місця події підтверджуються обставини вчинення злочинів та місце вчинення злочинів.

Протоколом огляду від 25.07.2014р. предмету, ззовні схожого на пістолет із маркуванням «STALKER MOD. 914- S» підтверджено, що пістолет вилучений з місця події належним чином оглянутий для направлення експерту (т.2 а.к.п.35-36).
Обвинувачений ОСОБА_10 підтвердив, що коли повертався із м.Копичинці у таксі і його зупинили працівники міліції, то він витягнув пістолета, показав його і на вимогу кинути кинув у траву. Такі пояснення ОСОБА_10 підтверджені показами свідка ОСОБА_17 , вказавшого, що під час їзди у таксі із м.Копичинці він побачив у руках ОСОБА_10 пістолет.
Висновком судової балістичної експертизи №1-657/14 від 30.07.2014р. підтверджено, що наданий на дослідження пістолет, який вилучено у ОСОБА_10 є короткоствольною вогнепальною зброєю гладкоствольним самозарядним пістолетом. Цей пістолет виготовлений шляхом переробки (видалення обмежувача зі ствола і заглушування газовідвідного отвору) сигнального (шумового) пістолета моделі «STALKER MOD. 914- S», з номерами: НОМЕР_1 на рамці; НОМЕР_2 на кожух-затворі, калібру 9 мм Р.А.К., промислового виготовлення, виробництва Туреччини. Дана вогнепальна зброя (гладкоствольний самозарядний пістолет) працездатна і придатна для стрільби 9-ти мм сигнальними (шумовими) набоями (при цьому пістолет працює лише в режимі ручного перезаряджання), 9-ти мм травматичними патронами з еластичними кулями «несмертельної дії) та до проведення пострілів свинцевими кулями, шляхом роздільного спорядження, при цьому кулі отримують енергію, достатню для враження людини (т.2 а.к.п.69-73).
Вказаний висновок експерта проведений на високому професійному рівні і сумніву в колегії суддів не викликає та підтверджує обставини вчинення ОСОБА_10 злочинів.

Показами експерта ОСОБА_18 , який у судовому засіданні ствердив, що наданий на дослідження пістолет, який вилучено у ОСОБА_10 є короткоствольною вогнепальною зброєю гладкоствольним самозарядним пістолетом моделі «STALKER MOD. 914- S». До переобладнання даним пістолетом не можливо було проводити постріли гумовими кулями, а після переобладнання, можна проводити постріли гумовими кулями і свинцевими кулями. При цьому, кулі отримують кінетичну енергію, достатню для враження людини. Травматичною зброєю взагалі заборонено стріляти з невеликої відстані у голову і статеві органи. Проведені ним у данному кримінальному провадженні висновки він підтримує повністю.
Твердження захисника ОСОБА_9 , що пістолет, який носив і зберігав ОСОБА_10 , не є зброєю та подана ним на підтвердження цього інформація з мережі Інтернет (т.5 а.к.п.22), колегія суддів оцінює критично, оскільки дані твердження спростовуються висновком судової балістичної експертизи №1-657/14 від 30.07.2014р. та показами допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_18 ..
Як підтвердив у суді обвинувачений, дозволу на придбання чи носіння вогнепальної зброї у нього не було і він не мав часу здати зброю у міліцію.
Таким чином, винність ОСОБА_10 в умисному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, доведена як його визнавальними показами, так і вищенаведеними доказами.
Також на підставі вищенаведених доказів, суд прийшов до висновку про наявність вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 пострілів із пістолета «STALKER MOD. 914- S», у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , чого не заперечив і сам ОСОБА_10 ..

Вирішуючи питання про наявність у ОСОБА_10 умислу на вчинення вбивства, суд врахував наступне:
Замахом закон визнає діяння, яке безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Замах це кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, і тому воно мислиме як акт, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.
Відповідно до ст.15 КК України та п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 р. №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» закінчений замах на вбивство особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
В ухвалі судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 26.06.2014р. №5-10кс14 зазначено, що вирішуючи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий (спрямованість умислу) необхідно зважати на сукупність всіх обставин вчиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, а й спосіб вчинення злочину, засоби і знаряддя злочину. Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не привели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Таким чином, судова практика повністю поділяє точку зору, згідно з якою прямий умисел має місце, зокрема, у випадках, коли винний усвідомлював, що внаслідок його дій з невідворотністю настає смерть іншої людини. Завдання ушкоджень у життєво важливі органи тіла, які, як правило, спричиняють смерть потерпілого, але не призвели до смертельного наслідку лише через випадковий збіг обставин, незалежних від волі винного, належить кваліфікувати не за наслідками, що сталися, а як замах на умисне вбивство.
Аналізуючи діяння, вчинене ОСОБА_10 , суд врахував: усталені неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілими та його агресивне ставлення до них; вчинення ОСОБА_10 неодноразових погроз фізичною розправою, у тому числі і вбивством, демонстрація пістолета; спосіб та знаряддя вчинення злочину: це використання бойової зброї із приставленням пістолета впритул до голови, тобто у життєво важливий орган людини; здійснення неодноразових пострілів у потерпілих; поведінку ОСОБА_10 після вчинення злочину бачачи сліди крові на потерпілій ОСОБА_7 він не прийняв заходів для допомоги, а у потерпілу ОСОБА_8 стріляв вдогін, не зупинившись на перших пострілах, що свідчить про намір довести задумане вбивство до кінця.
При цьому, суд приймає до уваги загальні технічні умови пістолетів, револьверів та інших короткоствольних пристроїв несмертельної дії Стандарт МВС України СОУ 78-19-001:2007, згідно яких забороняється стрільба по живій цілі, якщо відстань до неї менша, ніж 3,5 м, а також забороняється прицільна стрільба в голову, шию, статеві органи, груди (у жінок).
За наведених обставин колегія суддів, враховуючи все вищенаведене, даючи належну оцінку знаряддю злочину, кількості пострілів, їх направленність у життєво-важливі органи потерпілих, прийшла до висновку, що у ОСОБА_10 був умисел на вбивство двох осіб, однак свій намір він не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 з отриманими травмами втекла за допомогою до сусідів, і він, з метою уникнення відповідальності за скоєне, за допомогою таксі втік з місця вчинення злочину.
Таким чином, винність ОСОБА_10 у вчиненому закінченому замаху на вбивство двох осіб доведена, як частково його показами, так і вищенаведеними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

По епізоду спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 у травні 2014 року:

Показами потерпілої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні ствердила, що спочатку вона проживала із ОСОБА_10 у його матері у м.Гусятині Тернопільської області, де він поводив себе негативно: гуляв, постійно бив її, і бив її навіть тоді, коли вона була вагітною. Після того, як вони обоє переїхали жити у м.Копичинці у орендований будинок, то ОСОБА_10 таке поводження з нею продовжив, шлюб вони не реєстрували. Весною 2014 року обвинувачений поїхав до м.Києва, а вона залишилася із двома маленькими дітьми. Оскільки їй було важко, а ОСОБА_10 по телефону постійно погрожував що покалічить її або вб`є, то на її прохання разом з нею стала проживати її подруга ОСОБА_20 , що дуже не подобалось її співмешканцю. У травні 2014 року приблизно 04:00 години ОСОБА_10 приїхав, виламав двері у будинку і став бити ОСОБА_8 , а коли вона прийшла на допомогу подрузі, то став бити і її. Він бив її руками по лицю, голові, під час чого вона закривалася руками, а після того він з будинку пішов.
Показами потерпілої ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_7 є її подругою і на її прохання вона стала з нею проживати, оскільки ОСОБА_10 завжди погрожував подрузі. Під час їх життя він казав ОСОБА_7 аби вона переїзджала жити до нього у м.Гусятин, а ОСОБА_8 погрожував що вижене її і все те закінчиться для обох подруг погано. Станом на 18.05.2014р. ОСОБА_10 у будинку уже не проживав, оскільки покинув місце проживання. Біля 04:00 години., коли вона розмовляла по телефону на кухні, то він раптом увірвався, почав її бити. Тут же прибігла з іншої кімнати ОСОБА_7 і стала її захищати, а обвинувачений почав наносити удари також ОСОБА_7 , після чого так само раптово поїхав.
Показами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтверджено, що обвинуваченний усвідомлював свою протиправну поведінку, умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження ОСОБА_7 .. Дані покази потерпілих у судовому засіданні, суд визнає остаточними і такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі.

Зокрема, показами свідка ОСОБА_21 , який у судовому засіданні ствердив, що, як фельдшер, приїжджав на місце події по виклику і потерпіла ОСОБА_7 сказала, що її побив співмешканець. У лікарню вона не поїхала, загрози її життю спричиненими побоями не було.
Протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 14.05.2014р., згідно якого ОСОБА_7 повідомила, що 11 травня 2014 року приблизно 3:30 год ОСОБА_10 , прийшовши до неї у м.Копичинці по вул.Б.Хмельницького, №72, наніс тілесні ушкодження (т.5 а.к.п.195).
Протоколом огляду місця події від 14.05.2014р. з фотоілюстраціями оглянуто житловий будинок, розташований у АДРЕСА_2 (т.2 а.к.п.42-44).
Даним протоколом огляду місця події підтверджуються обставини вчинення злочину та місце вчинення злочину.

Висновком експерта №179 від 13.05.2014р. підтверджено, що зі слів обстежуваної ОСОБА_7 , 11.05.2014р. приблизно 04:00 години, перебуваючи у себе вдома, вона була побита колишнім чоловіком. При обстеженні у потерпілої ОСОБА_7 виявлено такі ушкодження: садна на обличчі та правій руці, синці на лівій завушній ділянці, на правому плечі та в ділянці правого плечового суглобу, які утворилися від дії тупих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2 а.к.п. 62-63).
Таким чином, винність ОСОБА_10 у вчиненому доведена, як його показами, так і вищенаведеними доказами.

Актом огляду №353 від 31.07.2014р. спеціальної медичної комісії КУТОР «Тернопільський обласний наркологічний диспансер» встановлено, що у ОСОБА_10 наркологічних захворювань не виявлено (т.2 а.к.п.29).

Висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №367 від 29.07.2014р. підтверджено, що ОСОБА_10 , в період інкримінованих йому діянь, психічними захворюваннями не страждав, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. На момент скоєння злочину в стані фізіологічного афекту не перебував. За теперішнього часу ОСОБА_10 психічними захворюваннями не страждає, може усвідомлювати свої дії і керувати ними (т.2 а.к.п.25-26).

Вказаний висновок експерта проведений на високому професійному рівні і сумніву в колегії суддів не викликає та підтверджує, що обвинувачений ОСОБА_10 є осудним на момент скоєння злочинів і в теперішній час.

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 звинувачується також у вчиненні кримінальних правопорушень:

1) 02.10.2013р. обвинувачений ОСОБА_10 , зловживаючи довірою свого знайомого ОСОБА_6 , під приводом отримання грошового переказу, попросив у останнього його платіжну банківську картку ПрАТ КБ «Приватбанк», дізнавшись таким чином її номер. 19.12.2013р., володіючи інформацією за номером телефона ОСОБА_6 , який користувався абонентським номером НОМЕР_3 оператора зв`язку ПрАТ «Київстар», від імені свого знайомого ОСОБА_11 , у м.Чортків Тернопільської області у відділенні центру обслуговування абонентів ПрАТ «Київстар» оформив втрату та відновлення вказаного номера. Далі, знаючи номер платіжної картки ПрАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_6 , та володіючи його абонентським номером оператора, за допомогою системи часообслуговування ПрАТ КБ «Приватбанк» - «Приват 24» здійснив переказ грошових коштів у сумі 340 грн із платіжної картки ПрАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_6 без відому та згоди останнього, на рахунок платіжної картки ОСОБА_11 , після того ОСОБА_11 за проханням ОСОБА_10 , зняв із своєї платіжної картки грошові кошти у розмірі 340 грн та віддав їх ОСОБА_10 .
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Однак, ні на досудовому слідстві, ні в судовому засіданні жодного доказу про те, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.190 КК України, не здобуто, а саме обвинувачення ґрунтується на припущеннях.
Так зокрема, потерпілий ОСОБА_6 повідомив суду, що він перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_7 і на прохання останньої він дав їй свою банківську карточку для отримання коштів, повідомивши пін-код. Пізніше на його телефон прийшло смс-повідомлення від ОСОБА_7 , яка порадила йому перевірити рахунок на банківській карті. Коли він це зробив, то виявилось, що з картки знято кошти у сумі 340 грн..
Потерпіла ОСОБА_7 підтвердила ту обставину, що вона повідомляла ОСОБА_10 пін-код до кредитної карти ОСОБА_6 і давала йому ту карту для отримання, з дозволу ОСОБА_6 , деяких коштів. Також потерпіла ОСОБА_7 вказала, що якось, коли у неї не було грошей, то потерпілий ОСОБА_6 дав їй свою банківську карточку та повідомив пін-код. Вона, з метою отримання коштів з карточки, передала її ОСОБА_10 , сказавши пін-код, для того аби він отримав гроші з банкомату.
Таким чином, ні потерпілий ОСОБА_6 , ні потерпіла ОСОБА_7 не підтвердили обставини обвинувачення, що 02.10.2013р. обвинувачений ОСОБА_10 , зловживаючи довірою свого знайомого ОСОБА_6 , під приводом отримання грошового переказу, попросив у останнього його платіжну банківську картку ПрАТ КБ «Приватбанк», дізнавшись таким чином її номер (т.5 а.к.п.92-105).
Разом з тим, відповідно до Правил користування банківською карткою ОСОБА_6 не має права передавати іншій особі банківську картку і розголшувати пін-код до неї.
Із огляду виписки по лицевому рахунку банківської картки ОСОБА_6 НОМЕР_4 випливає, що 19.12.2013р. із його картки на карту Приватбанку через «Приват 24» було переведено 340 грн, при цьому не вказано, на чию картку переведені ці гроші. Таким чином твердження звинувачення про перевод коштів на картку ОСОБА_11 не підтверджено жодним доказом (т.2 а.к.п. 50-56).
Такий доказ як диск із інформацією із камери відеоспостереження банкомату, наданий стороною звинувачення, не містить обгрунтування як доказ, без обгрунтування аналізу, яким саме чином цей документ підтверджує винність ОСОБА_10 в отриманні коштів від ОСОБА_11 , а лише перелічений стороною звинувачення. Тому колегія суддів не оцінює поданий диск, як належний та допустимий доказ.
Разом з тим, у матеріалах провадження відсутні відомості на чий саме рахунок було здійснено переказ коштів.
Свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що восени 2012-2013 років, він приїзджав із с.Васильків Чортківського району в м.Копиченці Гусятинського району, де зустрічався із ОСОБА_10 .. ОСОБА_10 повідомив йому, що на його банківську карту мають перевести гроші. Через невеликий проміжок часу на його карту поступили гроші в сумі 340 грн, які він зняв і передав ОСОБА_10 .. Останній дав йому 40 грн, а триста гривень залишив собі і вони розійшлися.
Крім того, у звинуваченні не вказано, коли саме, з якого номера банківської картки ОСОБА_11 було знято зі своєї картки гроші та передані ОСОБА_10 , що суд вважає неконкретним звинуваченням. Крім того, неконкретність звинувачення полягає у тому, що в обвинувальному акті не зазначений номер платіжної картки, з рахунку якої було здійснено отримання ОСОБА_10 грошових коштів, тобто відсутня прив`язка до картки свідка ОСОБА_22 .. Таким чином, звинувачення є неповним, неконкретним, чим порушено право ОСОБА_10 на захист.
У судовому засіданні також не здобуто доказів спростування твердження обвинуваченого, що карточкою користувалася ОСОБА_7 , яка знала пін-код і ОСОБА_10 тільки на її прохання знімав кошти з банківської картки ОСОБА_6 ..

2) 10.02.2014р. Гусятинським райсудом Тернопільської області ОСОБА_10 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік та обрані обмеження, передбачені п. «в» ч.1 ст.3, ст.ст.5, 6, 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», а саме: заборонено залишати житло в період з 22 години до 6 години наступного дня, крім випадків навчання чи роботи у зазначений час; заборонено відвідування винних магазинів, пивних барів, ресторанів, кафе, шашличних та других місць, де продаються спиртні напої на розлив; заборонено виїзд за межі Гусятинського району Тернопільської області з особистих питань без дозволу керівництва Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області; зобов`язано з`являтися на реєстрацію у Гусятинський РВ УМВС України кожну п`ятницю місяця у відділення дільничних інспекторів міліції. Будучи належним чином ознайомленим із вказаною ухвалою Гусятинського районного суду від 10.02.2013 р. ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, порушуючи встановлені судом обмеження, без поважних причин і повідомлення керівника територіального органу внутрішніх справ Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області, не з`явився на реєстрацію в Гусятинський РВ УМВС України 14.03.2014, 21.03.2014, 28.03.2014, 04.04.2014, 11.04.2014, 18.04.2014, 25.04.2014, 02.05.2014, 09.05.2014, 16.05.2014, 23.05.2014, 30.05.2014, 06.06.2014, 13.06.2014, 20.06.2014, 27.06.2014, 04.07.2014, 11.07.2014, 18.07.2014 року. Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у порушенні правил адміністративного нагляду, тобто самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ст.395 КК України.
Ознайомившись із вказаним звинуваченням, колегія суддів вважає, що дане звинувачення не знайшло свого підтвердження, виходячи із наступного: під самовільним залишенням особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду розуміються зміна піднаглядним без поважних причин і повідомлення працівників міліції, що здійснюють нагляд, як місця проживання у межах одного населеного пункту, так і виїзд без дозволу органів внутрішніх справ до іншого населеного пункту. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом і спеціальною метою ухилення від адміністративного нагляду. Вказана обставина грунтується також у роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.03.1986р. «Про практику застосування судми України законодавства у справах про порушення правил адміністративного нагляду».
У обвинувальному акті ОСОБА_10 звинувачено у порушенні адміністративного нагляду, а саме у порушенні заборони самовільного залишення особою місця проживання, з метою ухилення від адміністративного нагляду, із зазначенням лише дат його неявки на реєстрацію і жодним чином не вказано коли, з якою метою він залишив місце проживання, тобто звинувачення являється неконкретним. Цим самим порушено право ОСОБА_10 на захист.
Свідок ОСОБА_23 у суді пояснив, що він працював у секторі міліції, який здійснював нагляд за адмінпіднаглядними, які саме правила адміннагляду порушував ОСОБА_10 , він не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_24 пояснив, що він працював у секторі міліції, який здійснював нагляд за адмінпіднаглядними, в які саме дні ОСОБА_10 був відсутній по місцю проживання, він не пам`ятає.
Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», адміністративний нагляд здійснюється міліцією. Осіб, щодо
яких встановлено адміністративний нагляд, беруть на облік,
фотографують, а у разі необхідності у них беруть відбитки пальців.
Працівники міліції зобов`язані систематично контролювати поведінку
цих осіб, запобігати порушенням ними громадського порядку та прав
інших громадян і припиняти їх, проводити розшук осіб, які уникають
адміністративного нагляду.
Як вбачається з постанови Гусятинського відділу міліції від 10.02.2014р. про заведення адміністративного нагляду, адміністративний нагляд не заведено і не здійснено контролю за поведінкою ОСОБА_10 , оскільки постанова стосується ОСОБА_25 (т.2 а.к.п.2).
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_10 взятий на облік, що його сфотографовано, що проводився розшук ОСОБА_10 у зв`язку із уникненням адміністративного нагляду, а також стороною звинувачення не представлено відомостей про те, що ОСОБА_10 був ознайомлений зі змістом ухвали про встановлення щодо нього адміністративного нагляду.
Крім того, як вбачається з довідки, виданої Копичинецькою міською радою від 25.09.2014р. №503, ОСОБА_10 у м.Копиченці не проживає і не зареєстрований (т.2 а.к.п.19).
Отже, пред`являючи обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні ним злочину, передбаченому ст.395 КК України, стороною звинувачення перелічені дати неявки в органи міліції для реєстрації, однак вказані обставини жодним чином не підтверджені.
Таким чином, при пред`явленні ОСОБА_10 не конкретних обвинувачень за ст.395, ч.2 ст.190 КК України, позбавило його можливості обрати відповідну позицію у суді і обмежило його право на захист.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Крім того, у судовому засіданні не здобуто допустимих та належних доказів вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, предбачених ст.395 та ч.2 ст.190 КК України.
Із врахуванням вищенаведеного колегія суддів прийшла до переконання, що ОСОБА_10 за ст.395, ч.2 ст.190 КК України слід виправдати.

Крім того, з обвинувачення ОСОБА_10 слід виключити незаконне поводження із бойовими припасами, що виразилося у придбанні та носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, оскільки в суті обвинувачення про це не зазначено і доказів цього у судовому засіданні не здобуто, а навпаки, згідно висновків експертиз вилучені патрони до категорії боєприпасів не відносяться.
При призначенні покарання винному ОСОБА_10 , відповідно до вимог ст.ст.50, 65-68 КК України, суд враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, його характеризуючи дані і приходить до висновку, що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

При призначенні винному покарання за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі або довічне позбавлення волі, суд приходить до висновку, що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі. При цьому, суд враховує, що даний злочин є особливо тяжким. Також суд враховує, що відповідно до вимог ч.3, ч.4 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу.
При призначенні винному покарання за ч.1 ст.125 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу, громадських робіт або виправних робіт, суд приходить до висновку, що йому необхідно призначити покарання у виді громадських робіт.

При призначенні винному покарання за ч.1 ст.263 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі, суд приходить до висновку, що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, суд враховує вищенаведене та те, що остаточне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, буде призначатись ОСОБА_10 на підставі ч.1 ст.70 КК України за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а отже остаточне покарання винному буде призначено у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд враховує обтяжуючу покарання обставину, як рецидив злочину та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Суд також враховує думку потерпілих, яким завдані збитки не відшкодовані і вони просять суд суворо покарати винного за скоєне.

Поряд з цим, беручи до уваги те, що ОСОБА_10 у відповідності із вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2014 року засуджений за ч.2 ст.190, ч.1 ст.71 КК України, до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, за скоєння кримінальних правопорушень у період 2012 року, а за даним вироком злочини, передбачені ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, вчинив до винесення вищевказаного вироку, тому остаточне покарання ОСОБА_10 слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за попереднім вироком Гусятинського районного суду від 23 вересня 2014 року, більш суворим за даним вироком, а отже остаточне покарання винному буде призначено у виді позбавлення волі.

У строк відбування покарання ОСОБА_10 необхідно зарахувати термін відбутий обвинуваченим за вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2014 року і строк відбування покарання рахувати з 18 липня 2014 року. При цьому, суд бере до уваги, що 18 липня 2014 року ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч.2 ст.190 КК України змінено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 з особистого зобов`язання на тримання під вартою, ухвала підлягає негайному виконанню (т.2 а.к.п.10-15, т.5 а.к.п.207-208).

Беручи до уваги те, що у даному кримінальному провадженні злочини обвинуваченим ОСОБА_10 вчинено до 18 липня 2014 року, а тому під час зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, діючих на час притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

11 вересня 2014 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у данному кримінальному провадженні до ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.5 а.к.п.199-200) і з цього часу слід рахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 (т.5 а.к.п.207-208). У строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 включається строк тримання його під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування, під час судового розгляду кримінального провадження, перебування ОСОБА_10 , який відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій і участі у судовому розгляді кримінального провадження, тобто до 04 листопада 2015 року винесення ухвали апеляційним судом Тернопільської області у даному кримінальному провадженні (т.3 а.к.п. 91-97).

З 04 листопада 2015 року до 08 жовтня 2018 року ОСОБА_10 утримувався під вартою, згідно вироку Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2014 року, відповідно до якого його засуджено за ч.2 ст.190, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі (т.5 а.к.п. 72).
Ухвалою Збаразького районного суду від 08 жовтня 2018 року у даному кримінальному провадженні обрано обвинуваченому ОСОБА_10 , на час судового розгляду, запобіжний захід у виді тримання під вартою (т.5 а.к.п.111).

Враховуючи вищенаведене у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно зарахувати час утримання його під вартою у даному кримінальному провадженні з 11 вересня 2014 року по 04 листопада 2015 року та з 08 жовтня 2018 року по день набрання даним вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Оскільки ОСОБА_10 покарання визначено у виді позбавлення волі, то запобіжний захід до набрання вироком законної сили йому необхідно залишити без змін у виді тримання під вартою, визначивши кінцевий термін його дії 13 травня 2019 року включно.

Судові витрати за проведені по справі експертизи, які підтверджуються довідками вартості проведених експертиз (т.5 а.к.п.197, 198, 201-204), підлягають стягненню з ОСОБА_10 ..

Накладений арешт, згідно ухвали слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 липня 2014 року (т.5 а.к.п.196), відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України, підлягає скасуванню.

Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, а саме речові докази (т.2 а.к.п.57-61): мобільний телефон із сім-картою «Київстар», куртку чоловічу повернути ОСОБА_10 ; 5 гільз, дві еластичні кулі, один патрон знищити; штани повернути ОСОБА_8 ; футболку повернути ОСОБА_7 ; пістолет конфіскувати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.94, 100, 368-371, 373-374 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі;
- за ч.1 ст.125 КК України у виді 100 (сто) годин громадських робіт;
- за ч.1 ст.263 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 покарання у виді 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначено за попереднім вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2014 року за ч.2 ст.190, ч.1 ст.71 КК України у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, більш суворим за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців.
Качалу ОСОБА_26 за ст.395, ч.2 ст.190 КК України виправдати.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 18 липня 2014 року.

Зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення період з 11 вересня 2014 року по 04 листопада 2015 року та з 08 жовтня 2018 року по день набрання даним вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишити без зміни у виді тримання під вартою визначивши кінцевий термін його дії 13 травня 2019 року включно.

Стягнути з ОСОБА_10 в користь держави:

- 196,56 грн. (сто дев`яносто шість гривень п`ятдесят шість копійок) вартості проведеної балістичної експертизи №1-657/14 від 30 липня 2014 року;

- 196,56 грн. (сто дев`яносто шість гривень п`ятдесят шість копійок) вартості проведеної балістичної експертизи №1-658/14 від 31 липня 2014 року;

- 732,2 грн. (сімсот тридцять дві гривні двадцять копійок) вартості проведеної балістичної експертизи №1-659/14 від 02 серпня 2014 року;

- 294,84 грн. (двісті дев`яносто чотири гривні вісімдесят чотири копійки) вартості проведеної судово-хімічної експертизи вибухових речовин продуктів пострілу та вибуху №2-594/14 від 05 серпня 2014 року;

- 294,84 грн. (двісті дев`яносто чотири гривні вісімдесят чотири копійки) вартості проведеної судово-хімічної експертизи вибухових речовин продуктів пострілу та вибуху №2-570/14 від 05 серпня 2014 року;

- 368,94 грн. (триста шістдесят вісім гривень дев`яносто чотири копійки) вартості проведеної дактилоскопічної експертизи №4-2/14 від 15 серпня 2014 року;

Скасувати накладений арешт, згідно ухвали слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 липня 2014 року, на мобільний телефон марки «LG» ІМЕІ: НОМЕР_5 із сім-картою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар», куртку чоловічу із шкірозамінника чорного кольору, пістолет моделі «Stalker mod. 914 S» з 3 патронами в магазині із маркуванням 9 мм, п`ять гільз, із маркуванням 9 мм та резивному кулю чорного кольору.

Речові докази по справі, а саме:
- мобільний телефон марки «LG» ІМЕІ: НОМЕР_5 із сім-картою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар», куртку чоловічу із шкірозамінника чорного кольору, які перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільської області та належать обвинуваченому ОСОБА_10 повернути останньому за належністю;
- штани комбіновані із тканини та трикотажу сірого кольору із фіолетовим відтінком, які перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільської області та належать потерпілій ОСОБА_8 повернути останній за належністю;

- футболку комбіновану із тканини та трикотажу сірого кольору із фіолетовим відтінком, яка перебуває на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільської області та належить потерпілій ОСОБА_7 повернути останній за належністю;

- п`ять гільз, що є частинами 9 мм пістолетних патронів, споряджених еластичними кулями, дві еластичні кулі, один патрон, які перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільської області знищити.

- гладкоствольний самозарядний пістолет моделі «Stalker mod. 914 S» виробництва Туреччини калібру 9 мм, який зберігається на складі озброєння ВРЗтО УМЗ УМВС України в Тернопільській області конфіскувати у дохід держави.

На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3