Справа № 515/865/18
Провадження № 1-кп/515/1464/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

21 грудня 2018 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Приозерне Рогатинського району Івано-Франківської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , але проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого: 15 січня 2007 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ст. 185 ч.1 КК України до 3-х років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки; 27 червня 2008 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.3 КК України до 4-х років позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України остаточно призначено покарання 4 роки та 8 місяців позбавлення волі; 12 серпня 2013 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ст. 310 ч.1 КК України до 1 місяця арешту; 05.02.2014 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 27.11.2014 року - ухвалою Татарбунарського районного суду вирок переглянуто, на підставі ст.78 КК України - скасовано випробувальний термін та направлено в місця позбавлення волі на 3 роки; вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області за ст. 395 КК України - до арешту строком на 6 місяців; на підставі ст.ст.70 ч.4, 72 КК України за сукупністю злочинів, остаточно до відбування - 3 роки 2 місяці позбавлення волі; звільнився 03.01.2018 року після відбування строку покарання,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.395, ст. 185 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2017 року, відповідно до положень п. «б» ст. 3 та ст.ст. 5,10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено адміністративний нагляд, строком на 24 місяці.

Згідно зазначеної ухвали суду, відносно ОСОБА_5 були застосовані обмеження, передбачені ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», а саме: заборона відвідування торгових точок, де відбувається реалізація алкогольних напоїв на розлив; зобов`язання постійно знаходитись щоденно з 22:00 до 06:00 години ранку наступної доби за встановленою для постійного мешкання адресою; зобов`язання явкою для реєстрації в територіальний орган поліції за місцем постійного мешкання чотири рази на місяць.

Після чого, ОСОБА_5 був ознайомлений зі встановленими відносно нього обмеженнями та правилами адміністративного нагляду, отримав роз`яснення про відповідальність за порушення правил нагляду і встановлених обмежень, в чому власноручно розписався.

11 березня 2018 року, приблизно о 18 годині, не дивлячись на встановлені обмеження, ОСОБА_5 умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без відповідного дозволу керівництва Татарбунарського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, самовільно залишив своє місце проживання, де він мешкав, за адресою: АДРЕСА_3 , та був відсутній без поважної причини до 24.05.2018 року.

Далі, 04 листопада 2018 року, близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_4 , в приміщенні будинку, розташованого по АДРЕСА_4 , умисно, із корисних мотивів, з метою крадіжки чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не бачать потерпілий ОСОБА_4 та сторонні особи, таємно, повторно, викрав грошові кошти, належні потерпілому, в сумі 4 500 грн., які знаходились на столі в кімнаті під скатертиною.

Після чого, ОСОБА_5 з місця події зник, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_4 матеріальний збиток у розмірі 4 500 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, не оспорював фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаявся та пояснив суду, що дійсно 11.03.2018 року, знаючи про встановлені йому адміністративним наглядом обмеження, в тому числі щодо заборони виїзду з населеного пункту за місцем постійного мешкання, без відповідного дозволу керівництва територіального ВП, залишив своє постійне місце проживання та був відсутній до 24.05.2018 року. По епізоду крадіжки у ОСОБА_6 зазначив, що дійсно, 04 листопада 2018 року, приблизно в 13 годин, перебуваючи за місцем мешкання потерпілого, який спав на кроваті, будучи у нетверезому стані, викрав належні останньому грошові кошти в сумі 4500 гривень, які лежали на столі під скатертиною, після чого розпорядився викраденим на власний розсуд. Про вчинене він дуже шкодує та просить суд при призначенні покарання не позбавляти його волі, надавши можливість працювати та розрахуватись з потерпілим.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому діяннях, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальних актах, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження щодо характеризуючих даних на останнього.

Таким чином, суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ст.395 КК України за ознаками самовільного залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, та за ст. 185 ч.2 КК України - по епізоду крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_4 , за ознаками таємного викрадення чужого майна, вчиненої повторно.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При обранні покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого у їх сукупності.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченим в судовому засіданні, його щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень, активне сприяння у розкритті злочинів, думку потерпілого ОСОБА_4 , який не має претензій до обвинуваченого та просив призначити йому покарання на розсуд суду.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України, по обом інкримінуємим обвинуваченому епізодам, суд визнає рецидив злочинів.

З урахуванням вказаних обставин, ступеня тяжкості вчинених злочинів, які за ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, враховуючи особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання та місцем відбування покарання (а.с.58-60, 66), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.62), за наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та, виходячи з висновку досудової доповіді, складеної органом пробації, згідно якої можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, може становити дуже високу небезпеку для суспільства (а.с.а.с.41-46), суд доходить висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 й попередження вчинення ним нових злочинів, буде призначення йому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства у виді арешту, в межах санкції ст.395 КК України та позбавлення волі - в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України з призначенням іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачено санкціями інкримінуємих йому статтей, суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.369,370,371,373,374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.185 ч.2, 395 КК України та призначити йому покарання:

- за ст. 185 ч.2 КК України - 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- за ст. 395 КК України 4 місяці арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів та, враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.72 КК України щодо правил складання покарань, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1