Справа № 139/1043/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його представника як цивільного відповідача адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці у приміщенні суду кримінальне провадження № 0000112 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дерешова Мурованокуриловецького району Вінницької області; адреса проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, із вищою освітою, не працюючого, не судимого, на утриманні має двох малолітніх дітей, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 протягом січня 2018 року винаймав будинок за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_4 . Тимчасово володіючи ключами від замка, яким зачинявся гараж, що знаходиться на території вказаного домоволодіння, шляхом вільного доступу, маючи умисел на заволодіння чужим майном, розукомплектував автомобіль марки ВАЗ 2105, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору, який знаходився в гаражі, а саме демонтував двигун об`ємом 1300 см3 з навісним обладнанням та коробку перемикання передач. Також з даного гаража викрав два колеса із металевими дисками і зимовою резиною ROSAVA розміром 175/70 R-13 до автомобіля ВАЗ 2105.

В подальшому викрадений двигун, об`ємом 1300 см3 реалізував жителю с. Дружба Мурованокуриловецького району ОСОБА_8 за кошти в сумі 1800 гривень, а коробку передач та два колеса із металевими дисками із зимовою резиною ROSAVA розміром 175/70 R-13, реалізував невідомим йому особам, що перебували на станції технічного обслуговування, в якому працював ОСОБА_6 , за кошти в сумі 800 гривень.

Отриманими коштами від реалізації викраденого майна розпорядився на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта за № 347 від 05.10.2018 ринкова вартість аналогічного повнокомплектного двигуна до автомобіля ВАЗ 2105, 1988 року випуску з робочим об`ємом 1300 см куб. становить 5666 гривень 70 коп.; ринкова вартість аналогічної повнокомплектної коробки перемикання передач до автомобіля ВАЗ 2105, 1988 року випуску з робочим об`ємом 1300 см куб. становить 1033 гривень 35 коп.; ринкова вартість аналогічних 2 металевих дисків R-13 до автомобіля ВАЗ 2105, 1988 року випуску з робочим об`ємом 1300 см куб. становить 840 гривень 60 коп.; ринкова вартість аналогічних 2 зимових шини ROSAVA розміром 175/70 R-13 до автомобіля ВАЗ 2105, 1988 року випуску з робочим об`ємом 1300 см куб. становить 1423 гривень 40 коп.

Внаслідок своїх незаконних дій ОСОБА_6 заподіяв матеріального збитку ОСОБА_4 на загальну суму 8964 гривень 05 коп.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у висунутому звинуваченні визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, що дійсно в січні 2018 року (точної дати не пам`ятає) викрав у ОСОБА_4 вищезазначені речі, які в подальшому реалізував, а кошти віддав на погашення боргів. Тепер в своїх діях щиро кається. Докази його вини, добуті досудовим слідством, визнає повністю і не оспорює. Правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються. Цивільний позов не визнав з підстав зазначених у відзиві, просив в його задоволенні відмовити.

Потерпіла ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, 17.01.2019 подала заяву в якій просила провадження розглянути у її відсутності (а.с.49)
ЇЇ представник-адвокат ОСОБА_5 , 13.02.2019 подав цивільний позов, який в судовому засіданні підтримав, зазначивши, що внаслідок вчинення обвинуваченим злочину його довірительці було завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі 12000 грн. Вказані кошти він просив стягнути з обвинуваченого.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач, пред`явивши вимогу про стягнення компенсації за нібито заподіяну моральну шкоду не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Враховуючи характер суспільно небезпечного діяння, яке йому інкримінується (ч.1 ст.185 КК України) у вказаному кримінальному проваджені та конкретні обставини справи, вважає відсутній причинний зв`язок між діяннями та можливою понесеною позивачем моральною шкодою. Також зазначив, що ним добровільно було відшкодовано позивачу матеріальну шкоду в розмірі 12000 грн, що підтверджується відповідною розпискою підписаною позивачем, в той час коли матеріальні збитки відповідно до матеріалів кримінального провадження становлять 8964,05 грн. (а.с.85-90)

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що потерпіла ОСОБА_4 намагалась в позасудовому порядку відновити свої права як власника, звернулася до ОСОБА_6 з проханням повернути викрадене майно. Однак ОСОБА_6 свою причетність до відсутності (викрадення) майна ОСОБА_4 спочатку заперечував, а 13.07.2018 надавши потерпілій розписку проте, що упродовж 14 днів зобов`язується повернути відсутнє майно, зобов`язання у визначений строк не виконав. У зв`язку із вказаним, ОСОБА_4 вимушена була 24.07.2018 звернутися з заявою про вчинений злочин до органів поліції. Та навіть після початку досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом крадіжки майна ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не поспішав відшкодувати заподіяні їй збитки. Відшкодувати матеріальні збитки, заподіяні злочином, про які вказано у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_6 вирішив лише після того, як 12.10.2018, йому було оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за викраденням майна в ОСОБА_4 . Відповідно до розписки, ОСОБА_6 відшкодував ОСОБА_4 матеріальні збитки лише 19.10.2018, тобто майже через три місяці після написання заяви про злочин до органів поліції. Через такі неправомірні суспільно-небезпечні дії ОСОБА_6 . ОСОБА_4 завдано немайнових втрат, спричинених моральними та душевними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті. Внаслідок викрадення майна ОСОБА_4 переживає емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, тривоги, страху, вона й досі відчуває душевний біль, образу, обурення поведінкою винуватця. Окрім того, у зв`язку із вчиненим кримінальним правопорушенням та потребою поновлення порушених прав, ОСОБА_4 вимушена змінити звичний для себе ритм життя, їй необхідно неодноразово відриватись від запланованих власних справ та долаючи значну відстань, - приїжджати до органів досудового розслідування для надання показів, а тепер і до суду. Потерпіла не заперечує факт передачі їй коштів в сумі 12 тис грн., як часткове відшкодування заподіяної ОСОБА_6 матеріальної шкоди, разом з тим вказане не може слугувати підставою для ствердження, що вказаними коштами також і відшкодовано моральну шкоду (а.с.99-107).

В запереченнях на посилання представника позивача про те, що потерпіла в результаті розслідування кримінального провадження змушена була змінити звичайний для себе ритм життя, оскільки приїздила до органів розслідування та до суду для дачі пояснень, представник відповідача зазначає, що згідно цивільного позову місце проживання ОСОБА_4 АДРЕСА_2 . А тому долати значну відстань, щоб відвідати орган досудового розслідування та суд позивачу не було необхідності. Тому, квитки на проїзд надані представником позивача не підтверджують витрати, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження. Крім того, витрати на проїзд до місця досудового розслідування чи суду є процесуальними витратами пов`язаними з забезпечення кримінального провадження, відшкодування яких покладається на певних суб`єктів процесу. Але причинного зв`язку не має між поїздками до органу розслідування, суду та моральною шкодою потерпілого. Тому вважає, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності моральної шкоди та її розміру, відсутній причинний зв`язок між діяннями, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та можливою понесеною позивачем моральною шкодою, розмір шкоди не співмірний з діями, якими на думку позивача, її було завдано; позивач не вказує з яких міркувань вона виходила визначаючи розмір шкоди у розмірі 12000 гривень.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого, поясненнями представника потерпілої, представника цивільного відповідача, дослідженням доказів на підтвердження та заперечення цивільного позову та дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 в січні 2018 року вчинив таємне викрадення чужого майна - крадіжку, а тому ці його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий (а.к.п. 114), по місцю проживання характеризується позитивно (а.к.п. 115), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.к.п. 113), має на утриманні двох малолітніх дітей (а.к.п.116-118).

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України досудовим слідством та судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Відповідно до такої інформації (а.к.п. 62-65) Мурованокуриловецький РС з питань пробації зробив висновок, що існує середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, та «середній» рівень ризику небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі.
Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого, те, що він не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також враховуючи думку представника потерпілої, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд приходить до висновку що саме покарання у виді громадських робіт в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано його діяння, буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_6 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
При вирішенні питання щодо цивільного позову суд приходить до переконання, що винними діями обвинуваченого, через вчинений злочин, потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, а позов, в цій частині, частковому задоволенню.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Виходячи із зазначених норм Конституції України та ЦК України, суд вважає, що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно потерпілої, було спрямоване проти одного з її конституційних прав - права власності, яке гарантується та охороняється державою.

Глибина душевних страждань потерпілої, на думку суду, є значною та відчутною, але не критичною. Безперечно особа страждала, протиправні дії відносно неї викликали зміни в її морально-психологічному стані, що внесло в її життя душевний та моральний дискомфорт, в тому числі змінило звичний ритм її життя, змусило неодноразово відриватись від запланованих власних справ, відвідувати органи досудового розслідування та суду для захисту своїх порушених прав, проте суду не надано доказів, що ці зміни яким-небудь чином перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності ОСОБА_4 про що її представник зазначав у позові.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання ОСОБА_6 та його представника про добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_4 у розмірі 12000 гривень, оскільки відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язується з розміром цього відшкодування. А згідно долученої до відповіді на відзив розписки, остання була надана ОСОБА_6 потерпілій саме в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди обвинуваченим повинен бути встановлений судом на рівні 4000 гривень.

Судові витрати в сумі 572 грн за проведення автотоварознавчої експертизи слід стягнути з ОСОБА_6 на користь держави у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Судові витрати у вигляді судового збору, які понесені внаслідок розгляду судом цивільного позову слід віднести на рахунок держави, оскільки, з урахуванням правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові №51-274км17 від 23.01.2019, при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

Речові докази, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Мурованокуриловецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, а саме, паперовий конверт з фрагментами папілярних узорів пальців рук зберігати в матеріалах кримінального провадження, а двигун ВАЗ 2 об`ємом 1300 см3 повернути власнику ОСОБА_4 , знявши з двигуна арешт накладений 13.09.2018 ухвалою слідчого судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт тривалістю 100 (сто) годин.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати пов`язанні з проведеною автотоварознавчоюекспертизою в сумі 572 гривні.
Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заподіяну моральну шкоду в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Речові докази, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Мурованокуриловецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області, а саме, паперовий конверт з фрагментами папілярних узорів пальців рук зберігати в матеріалах кримінального провадження, а двигун ВАЗ 2 об`ємом 1300 см3 повернути власнику ОСОБА_4 , знявши з двигуна арешт накладений 13.09.2018 ухвалою слідчого судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та представнику потерпілої.

Суддя :