Дата документу 18.03.2019 Справа № 326/214/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/208/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/214/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 .

Голови правління міжнародної громадської організації «Міжнародна Ліга захисту прав громадян України» ? ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2019 року, якою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінакана Вірменія, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 15 години 30 хвилин 13 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на те, що він раніше ніколи не був судимий, до будь-якої відповідальності, у тому числі адміністративної, не притягувався, перебуває у цивільному шлюбі та виховує малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характеризується лише з позитивної сторони.

Також просить врахувати, що згідно з паспортними даними та даними облікової картки платника податків, правильно по-батькові ОСОБА_12 є ОСОБА_13 , а не ОСОБА_14 , як це невірно зазначено в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді, у зв`язку з чим, на думку апелянта, не можна вважати оскаржувану ухвалу, яка була ухвалена з помилкою в імені або по-батькові, юридично законною.

Крім того, 01 березня 2019 на адресу Запорізького апеляційного суду надійшла заява Голови правління міжнародної громадської організації «Міжнародна Ліга захисту прав громадян України» ОСОБА_8 , в якій він просить застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистої поруки, з посиланням на те, що він протягом багатьох років знає членів родини ОСОБА_9 та спілкується з ними до сьогоднішнього часу, а сам ОСОБА_9 характеризується з позитивної сторони, що підтверджується характеристиками, які містяться в матеріалах кримінального провадження, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, підстав вважати, що підозрюваний може переховуватися чи ухилятися від органів дізнання чи слідства не має, а він готовий забезпечити явку підозрюваного до органу досудового розслідування або суду і при необхідності доставити його до органу дізнання, досудового слідства чи суду на першу вимогу.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, вислухавши захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, Голову правління міжнародної громадської організації «Міжнародна Ліга захисту прав громадян України» ОСОБА_8 , який підтримав подану ним заяву, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги та заяви, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та заяви Голови правління міжнародної громадської організації «Міжнародна Ліга захисту прав громадян України» ОСОБА_8 , колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно зі змістом судового рішення та матеріалами, доданими до клопотання, СВ Приморського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 12.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

12 лютого 2019 року ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру відповідно до ст. ст. 276-278 КПК України у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

13 лютого 2019 року слідчий СВ Приморського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області з клопотанням про застосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без права внесення застави.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону, з огляду на таке.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_9 , вислухані думки слідчого, прокурора, захисника, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

У справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.
Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Летельє проти Франції» наголосив на тому, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, санкцією якої передбачено покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_15 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, на думку колегії суддів, ризик переховування посилюється наявністю у ОСОБА_15 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що він мешкає за межами юрисдикції Запорізької області, в якій, крім цього, розташований орган досудового розслідування, що ускладнює контроль за його поведінкою і пересуванням.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_15 матиме змогу незаконно впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний знає адресу місця проживання потерпілих, за якою було вчинено кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється.

Крім того, ОСОБА_15 було затримано в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення злочину. На момент затримання з потерпілими від кримінального правопорушення орган досудового розслідування мав можливість провести лише першочергові слідчі (розшукові) дій, а тому перебуваючи на волі, у підозрюваного є реальна можливість вчинити спробу незаконного впливу на потерпілих в кримінальному провадженні.

Згідно з пред`явленою ОСОБА_15 підозрою, йому інкримінується вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), за попередньою змовою.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілих та свідків, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Протиріччя у показаннях ОСОБА_15 та інших співучасників, невизнання ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, незважаючи на наявність обґрунтованої підозри, вказує на небажання останнього сприяти досудовому розслідуванню, який такими своїми діями перешкоджає кримінальному провадженню.

Відсутність у ОСОБА_9 місця роботи та постійного джерела доходу, а також, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, свідчать про можливість останнього, з метою власного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, наявність зазначених ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій.

Що стосується позитивних даних про особу підозрюваного, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, а також, які були додатково надані апеляційному суду, а саме, що ОСОБА_9 раніше ніколи не був судимий, до будь-якої відповідальності, у тому числі адміністративної, не притягувався, перебуває у цивільному шлюбі та виховує малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характеризується лише з позитивної сторони, а також має досягнення у музичній діяльності, то вони, на думку колегії суддів, не можуть бути, всупереч доводам апелянта, підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу вигляді особистого зобов`язання, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Твердження захисника про неправильно зазначене слідчим у клопотанні та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі по-батькові ОСОБА_12 , а саме, ОСОБА_13 , замість правильного ОСОБА_14 , є неспроможним, з урахуванням наявності у матеріалах провадження копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_9 /а.п. 21/.

Отже, як вважає колегія суддів, застосовуючи щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, оцінив ступінь порушення цінностей суспільства, врахував, що у даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, та забезпечив своїм рішенням високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Правильно застосувавши до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя, відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив під час розгляду клопотання розмір застави, виходячи з того, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, з погрозою застосування насильства.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, є достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками, і вважає, що інший, більш м`який, запобіжний захід, про застосування якого захисником заявлена вимога в апеляційній скарзі, не може забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Із урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів доходить висновку про неможливість задоволення й заяви Голови правління міжнародної громадської організації «Міжнародна Ліга захисту прав громадян України» ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Заяву Голови правління міжнародної громадської організації «Міжнародна Ліга захисту прав громадян України» ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_9 задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 15 години 30 хвилин 13 квітня 2019 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: