печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участі представника власника майна ТОВ БІК «Миколаївінвестбуд» ОСОБА_3 ,
процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням представника Товариства з обмеженою відповідальністю будівельна інжинірингова компанія «Миколаївінвестбуд» адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0004215, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року у справі № 757/62059/18-к,-

В С Т А Н О В И В :
14.03.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника ТОВ БІК «Миколаївінвестбуд» - адвоката ОСОБА_5 , яке передано слідчому судді ОСОБА_1 18.03.2019, про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0004215, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2017 року у справі № 757/62059/18-к.
В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна. Зазначене в своїй сукупності свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.
Окрім того, представник заявника стверджує, що органом досудового розслідування не доведено тієї обставини, що карбамід на який накладено арешт є речовим доказом у рамках вказаного кримінального провадження.
Вказує, що підстави для накладення арешту на майно, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України, відсутні, а відтак він підлягає скасуванню.
Представник власника майна ТОВ БІК «Миколаївінвестбуд» ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.
Присутній у судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на обґрунтованість ухвали про накладення арешту, вказав, що на даний час дія вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не втратила свою актуальність, а підстави які були на час накладення арешту продовжують існувати.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування представника заявника, заперечення прокурора, приходить до наступного.
Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Головним слідчим управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004215 від 17.11.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва м. Києва № 757/62059/18-к від 17.11.2017 накладено арешт на виготовлений за договором укладеним між АТ «Одеський припортовий завод» та ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія» карбамід навалом у кількості 0,331 тонн, карбамід в біг-бегах у кількості 4 475,200 тонн та розсипи карбаміду 34,412 тонн, який фактично знаходиться на складах АТ «Одеський припортовий завод» відповідно до листа №3873 від 05.12.2018 та перебуває у власності: ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія» та АТ «Одеський припортовий завод».
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2017 при накладенні арешту слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України, врахував, що арешт необхідний з метою забезпечення зберігання речових доказів, оскільки вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Разом з тим, під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що, постановою слідчого від 13.12.2018 вказане майно визнано речовим доказами.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно є самостійною правовою підставою та Закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається представник заявника, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0004215.
За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності Товариства з обмеженою відповідальністю будівельна інжинірингова компанія «Миколаївінвестбуд» обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ТОВ БІК «Миколаївінвестбуд» та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.
Враховуючи викладене, вимога заявника щодо скасування передачі майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів також не підлягає задоволенню, оскільки є взаємопов`язаною з попередньою.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю будівельна інжинірингова компанія «Миколаївінвестбуд» адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту у кримінальному провадженні № 0004215, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року у справі № 757/62059/18-к.
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1