Дата документу 31.01.2019 Справа№ 331/4652/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/368/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/4652/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2018 року,

в с т а н о в и л а:

зазначеним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівське Запорізького району Запорізької області, громадянина України, освіта професійно-технічна, офіційно працевлаштований в ТОВ «Агробудхолдинг» на посаді спеціаліста з маркетингу, сімейний стан не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має судимості:
- 05.05.2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 680 гривень;
- 11.06.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;
- 20.05.2009 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 356 КК України до штрафу в сумі 510 гривень;
- 21.04.2010 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2009 року змінений, призначено покарання за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна; звільнений 05.02.2016 року за відбуттям строку покарання;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування, призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, згідно ст.76 КК України.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_7 у виді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили - залишено без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 час його затримання та тримання під вартою з 03.06.2016 року по 31.05.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 02 червня 2016 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись на трамвайній зупинці по вул. Жуковського, 29 в м. Запоріжжі, шляхом ривку, правою рукою з рук потерпілої ОСОБА_9 відкрито викрав майно, яке належить останній, а саме, мобільний телефон «Nomi 504» вартістю 2300 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора МТС та флеш-карта об`ємом 8 Гб, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2300 гривень.
Після чого зник з місця події з викраденим майном, проте був зупинений випадковими перехожими, отже ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для вчинення злочину та мав реальну можливість розпорядитись викраденим майном.

В апеляційній скарзі прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 Запорізької області ОСОБА_8 не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_7 є незаконним тапідлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано дані про особу обвинуваченого, тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення. Судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, злочин за який його засудженого даним вироком, вчинено обвинуваченим через 4 місяці після відбуття попереднього покарання, що свідчить про стійке небажання стати на шлях виправлення. Крім того, суд не визнав рецидив як обставину, що обтяжує покарання.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання, яке є аналогічним з призначеним вироком суду першої інстанції за виключенням застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу першого заступника прокурора; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 Запорізької області ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, при обставинах, наведених у вироку від 16 лютого 2018 року, у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України перевірки в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.75 КК України, місцевий суд виходив з того, що останній свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину, усунув заподіяну шкоду шляхом повернення викраденого майна, у зв`язку з чим реальних матеріальних збитків потерпілій не завдано, усвідомив свою протиправну поведінку, зробив відповідні висновки.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував дані про особу винного, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку.
Зокрема, місцевий суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, злочин за який його засудженого даним вироком, вчинено обвинуваченим через 4 місяці після відбуття попереднього покарання, тому вказані обставини свідчать про відсутність бажання, у обвинуваченого, ставати на шлях виправлення, через що необґрунтовано застосував до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України.

За таких обставин вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням згідно до ст.75 КК України підлягає скасуванню.
Крім того, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи прокурора, що суд першої інстанції не визнав рецидив як обставину, що обтяжує покарання, оскільки такі вимоги не відповідають положенням закону, а зазначена обтяжуюча обставина врахована як повторність.

Колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння нових злочинів.
З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 Запорізької області ОСОБА_8 , задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_7 , скасувати в частині звільнення його від відбування призначеного покарання відповідно до ст. ст.75,76 КК України.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4