Справа № 645/1/19
Провадження № 1-м/645/1/19
УХВАЛА
Іменем України

28 січня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітнью дитину 2014 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Бутирського районного суду м. Москви від 03.04.2017 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації до десяти років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Бутирського районного суду м. Москви від 03.04.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації, за ознаками на незаконний збуту наркотичних засобів в великому розмірі, коли злочин не було доведено до кінця з незалежних від цієї особи обставин, та призначено покарання у вигляді десяти років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.
Міністерство юстиції України звернулося до Фрунзенського районного суду м. Харкова із клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, в якому просить визначити норми (статті, частини статей) Кримінального Кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнаний винним вказаним вище вироком суду Російської Федерації, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі цього вироку.
В судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, надав заяву про розгляд вказаного клопотання у його відсутність.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України, посилаючись на наявність всіх правових підстав для його задоволення. Просив привести вирок суду іноземної держави відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та визначити норми Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнаний винним вироком Бутирського районного суду м.Москви від 03 квітня 2017 року.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вироку Бутирського районного суду м. Москви від 03.04.2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації, за ознаками на незаконний збуту наркотичних засобів в великому розмірі, коли злочин не було доведено до кінця з незалежних від цієї особи обставин, та призначено покарання у вигляді десяти років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Брянській області». Початок строку 04.09.2016 року, кінець строку 03.09.2026 року. До строку відбуття покарання зараховано час утримання під вартою з 04 вересня 2016 року по 02 квітня 2017 року.
Відповідно до розпорядження Бутирського районного суду м.Москви вирок суду від 03 квітня 2017 року набрав законної сили 14 листопада 2017 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції.
Остання відома адреса ОСОБА_4 в Україні АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Враховуючи, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений, набрав чинності, строк покарання який має відбувати засуджений більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочинами згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для приведення вироку у відповідність із законодавством України.
Відповідно до ст. 11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального кодексу України та визначає покарання.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків:
- якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
- якщо строк покарання призначений вироком суду іноземної держави, є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, за своїм характером покарання не повинно посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину.
Визначаючи строк позбавлення волі, суд приймає до уваги наступне:
На час вчинення злочину ОСОБА_4 санкцією ч. 2 ст. 307 КК України передбачений строк покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Згідно ч. 1 ст. 14 КК України - готуванням до злочину є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, підшукування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину.
Відповідно до ч. 2 ст. 68 КК України за вчинення готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Постановою Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" пунктом 6-1. - звернули увагу судів на особливості призначення покарання за вчинення готування до злочину або вчинення замаху на злочин. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 68 КК України у разі засудження особи за готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, а відповідно до частини 3 цієї ж статті у разі засудження за замах на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. При цьому, призначаючи особі покарання згідно з частинами 2 і 3 статті 68 КК України, у вироку суд повинен наводити відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК України у такому разі не потрібно.
Враховуючи, що максимальний строк покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 307 КК України, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 68 КК України, є меншим, ніж покарання, призначене вироком суду Російської Федерації, суд визначає максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, оскільки таке додаткове покарання вироком іноземної держави не призначалось.
З урахуванням викладеного, суд вважає клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Бутирського районного суду м. Москви від 03.04.2017 року яким ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України таким, що підлягає задоволенню.
Зарахування строку перебування під вартою ОСОБА_4 з 04 вересня 2016 року по 02 квітня 2017 року, включно, здійснюється органом виконання покарань.
Керуючись ст.ст. 9 12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб», ст.ст. 602, 610 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Бутирського районного суду м. Москви від 03.04.2017 ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести вирок Бутирського районного суду м. Москви від 03.04.2017 за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з 04 вересня 2016 року з дня фактичного затримання.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом семи діб органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Головуючий суддя ОСОБА_1