Справа № 349/1870/17
Провадження № 11-кп/4808/34/19
Категорія ч.1 ст.125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000261 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції начальника Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пуків Рогатинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною вищою освітою, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, працює приватним підприємцем, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 умисне легке тілесне ушкодження, за таких встановлених судом обставин.

З 13 травня 2010 року по 29 грудня 2014 року ОСОБА_8 перебував у шлюбі із ОСОБА_11 , в якому в них народився син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу між батьками не було досягнуто згоди щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 червня 2017 року ОСОБА_8 було визначено відповідні способи участі у вихованні сина, з вказівкою на систематичні побачення з дитиною у відповідні періоди часу, зокрема першої і третьої суботи, другої, четвертої, п`ятої неділі, другої та четвертої п`ятниці з 13 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. та право на відвідування дитиною місця проживання батька.

24 вересня 2017 року о 13 год. 00 хв. ОСОБА_8 , маючи на меті у визначений судом час побачитись із сином та провести з ним час за місцем свого проживання, спільно із своєю знайомою ОСОБА_13 , на автомобілі марки «Таврія», приїхав по місцю тимчасового проживання ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_2 .

Приблизно о 13 год. 10 хв., коли ОСОБА_11 виходила із подвір`я господарства разом із сином та братовою ОСОБА_14 , ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, та на вулиці розпочав із нею сварку з приводу недотримання нею встановленого судом порядку побачення з сином.

Під час словесного конфлікту ОСОБА_8 , з прямим умислом, з мотивів особистих неприязних відносин, зумовлених недотриманням ОСОБА_11 рішення суду, в присутності малолітнього сина та інших осіб, схопив її правою рукою за ліве плече, та стиснувши його шарпнув, а потім завдав удар ногою в ділянку попередньої поверхні середньої третини гомілки правої ноги.

В результаті таких дій ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої руки, синця в ділянці правої ноги, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції начальник Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_15 та правильності кваліфікації його злочинних дій, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, прокурор зазначає, що місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_8 у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, врахував ряд обставин, а саме те, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та відсутність претензій матеріального чи морального характеру з боку потерпілої, які на думку прокурора, не є достатніми в даному випадку для призначення особі покарання у виді штрафу. Також вважає, що суд не повною мірою врахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, вину у вчиненні якого ОСОБА_8 не визнав, і як на стадії досудового розслідування, так і в судовому засіданні заперечував свою причетність до вчинення злочину, вводячи при цьому суд та учасників судового процесу в оману. Окрім того, судом не враховано, що злочин обвинуваченим вчинено щодо жінки, над якою він має фізичну перевагу, та у присутності малолітнього сина, якому вчинене ним діяння могло спричинити моральну травму. На думку прокурора, призначення зам`якої міри покарання обвинуваченому не відповідає меті покарання та не може виконати профілактичну функцію щодо запобігання вчинення нових злочинів, як самим засудженим, так і іншими особами.

Просить скасувати вирок Рогатинського районного суду від 16.10.2018 щодо ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.125 КК України, у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт. В іншій частині вирок залишити без зміни.

- обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у вироку, дійсним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що в обвинувальному акті, всупереч п.5 ч.2 ст.291 КПК України, не повністю викладені фактичні обставини справи, які прокурор та слідчий вважають встановленими, а також відсутнє формулювання обвинувачення, а тільки продубльовано повідомлення про підозру, що є неприпустимим. Вважає, що обвинувальний акт було пред`явлено обвинуваченому передчасно, оскільки на той час досудовим слідством ще не було допитано усіх очевидців події, а жоден з опитаних свідків не був очевидцем інкримінованого йому правопорушення.

Вказує, що суд, без належного мотивування, не взяв до уваги показання обвинуваченого та інших безпосередніх очевидців події, не відобразив у вироку достовірних показань деяких свідків, не дав їм належної оцінки та не співставив з іншими доказами у кримінальному провадженні, при цьому поклав в основу вироку показання тих свідків, які не були безпосередніми очевидцями події, а прийшли на місце через деякий час, побачивши потерпілу та лише з її слів зробили певні висновки.

Стверджує, що ОСОБА_11 була ініціатором створення конфліктної ситуації 24.09.2017 року, оскільки безпідставно вимагала від нього підписатися у розписці, потім перешкоджала йому сісти в автомобіль, а потім бігла за ним, щоб вихопити з його рук мобільний телефон, по якому він викликав поліцію, та як наслідок безпідставно звинувачує його у нанесенні їй легких тілесних ушкоджень. Вказані протиправні дії ОСОБА_11 підтверджуються показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 .

Звертає увагу на те, що показання потерпілої ОСОБА_11 надані на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду, щодо подій 24.09.2017 року значно різняться між собою. Крім того, свідчення потерпілої спростовуються показами працівників поліції ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , що виїжджали на звернення ОСОБА_8 на місце події 24.09.2017 року, які вказали, що остання голослівно заявляла про побиття колишнім чоловіком, не могла вказати на місця, куди ОСОБА_8 наносив їй удари та яким чином, а також категорично відмовлялася від проведення судово-медичної експертизи. Проте, суд не взяв до уваги ці покази працівників поліції.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання працівника поліції ОСОБА_16 , оскільки даний свідок був викликаний стороною захисту з приводу подій 16.09.2017 року і який підтвердив факти, які не мають відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Вказує, що свідки сторони обвинувачення ОСОБА_20 та ОСОБА_21 постійно плуталися в своїх показаннях, їхні свідчення є нечіткими та суперечливими, хоча з позиції сторони обвинувачення вказані свідки були очевидцями події.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які підтверджують його вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а письмові докази, які були досліджені судом та, на які послався суд не доводять його причетності до правопорушення, а говорять про факт наявності у потерпілої тілесних ушкоджень. Крім того, вважає, що не доводять його винуватість зазначені у вироку рішення апеляційного суду від 07.06.2017 року, копія матеріалів виконавчого провадження від 07.12.2017 року, копія матеріалів перевірки №870 за зверненням ОСОБА_8 від 16.09.2017 року, які є підтвердженням того, що ОСОБА_11 не бажає добровільно виконувати рішення суду та порушує права дитини, а дії ОСОБА_8 по даному питанню проводилися виключно в правовому полі та в інтересах дитини.

Просить скасувати вирок Рогатинського районного суду від 16 жовтня 2018 року про його обвинувачення та ухвалити виправдальний вирок.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора в якому просив залишити її без задоволення.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити;

- прокурор підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, які свого підтвердження не знайшли.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 аналогічні доводам, які він наводив в суді першої інстанції.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Колегія суддів вважає апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення неспроможними, виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні не визнав свою вину, зазначив, що жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 він не наносив. Разом з тим не заперечував, що між ним та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт з приводу побачення з сином, під час якого остання вимагала, щоб він підписав розписку про те, що забирає дитину для виховання, на що він відмовився і вирішив їхати без сина. Однак ОСОБА_11 перешкоджала йому сісти в автомобіль, ображала його. Після цього він вирішив викликати працівників поліції, а ОСОБА_11 йому в цьому перешкоджала та кричала, що її б`ють.

Показання ОСОБА_8 стосовно подій, що сталися 24.09.2017 року підтверджуються лише показаннями свідка ОСОБА_22 , яка знаходиться в дружніх відносинах з обвинуваченим, що викликає недовіру до них.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вищевказані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення не підтверджуються іншими доказами та спростовуються сукупністю доказів, які були оцінені судом в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 визнавав, що між ним та потерпілою мали місце неприязні стосунки та, що саме 24 вересня 2017 року приблизно о 13 год. 00 хв. біля господарства Шиманських між ним та потерпілою ОСОБА_11 виник конфлікт.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 е оспорює встановлені судом фактичні обставини стосовно часу, місця та мотивів вчинення злочину, однак вказує на те, що не мав умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень і не вчиняв стосовно потерпілої дії, які могли заподіяти їй тілесні ушкодження.

Вищевказані доводи спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка неодноразово стверджувала, що 24 вересня 2017 року приблизно о 13 год. 10 хв. на вулиці під час конфлікту ОСОБА_8 навмисно заподіяв їй тілесні ушкодження.

Зокрема, в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_8 зловив її рукою за ліве плече та почав шарпати та стискати плече, а потім наніс їй один удар ногою в гомілку правої ноги, заподіявши їй тілесні ушкодження з приводу яких вона звернулась до Рогатинської ЦРЛ.

Вищевказані показання потерпілої ОСОБА_11 є послідовними, оскільки вона ще 24.09.2017 року в своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення вказувала на те, що ОСОБА_8 заподіяв їй тілесні ушкодження тулуба та правої ноги.

Правдивість вищевказаних показань ОСОБА_23 повністю підтверджується висновком експерта №68 від 12 жовтня 2017 року, згідно якого у потерпілої виявлені тілесні ушкодження: синець в ділянці лівої руки, синець в ділянці правої ноги, які утворились від дії тупих твердих предметів, могли утворитись внаслідок нанесення ударів тупими твердими предметами у вказані вище ділянки, так і при стисканні тупими твердими предметами вказаних вище ділянок, можуть відповідати терміну вказаному в постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер та локалізація тілесних ушкоджень, виключає можливість їх утворення внаслідок падіння на площину.

Висновки вищевказаної експертизи повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_11 в частині локалізації нанесених тілесних ушкоджень, характеру насильства, яке було застосовано до неї та його наслідків.

Показання потерпілої ОСОБА_11 також повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , які були очевидцями зазначеної події.

Так, свідок ОСОБА_24 , який є рідним братом потерпілої, пояснив, що 24 вересня 2017 року, перебуваючи в гостях у своїх родичів, став очевидцем, як ОСОБА_8 однією рукою шарпав та тримав потерпілу за плече, а іншою утримував мобільний телефон та розмовляв. Після конфлікту на подвір`ї сестра показувала почервоніння шкіри на плечі та скаржилась на біль в нозі.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що бачила як ОСОБА_8 зловив ОСОБА_11 за плече і почав телефонувати на поліцію.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що проживає по сусідству з родиною ОСОБА_25 і 24 вересня 2017 року перебувала вдома та з свого господарства бачила, як ОСОБА_8 тримав в одній руці телефон, а іншою рукою відштовхував від себе ОСОБА_11 .

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які є сусідами ОСОБА_11 , пояснили, що 24 вересня 2017 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні літньої кухні з вулиці почули крики. Вийшовши на вулицю побачили там сусідку ОСОБА_11 та її колишнього чоловіка ОСОБА_8 , який штовхав її та наніс один удар їй в ногу.

Показання вказаних свідків повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_11 стосовно обставин заподіяння їй тілесних ушкоджень, достатньо детально описують послідовність події, отримані в установленому законом порядку і обґрунтовано визнані судом належними та допустимими доказами, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого, зазначені в апеляційній скарзі про те, що пояснення свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 нечіткі та суперечливі, а також те, що вони не були свідками події, не відповідають дійсності, оскільки вказані свідки в своїх показаннях стверджують, що були очевидцями вчиненого злочину.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання працівника поліції ОСОБА_16 , які підтверджують наявність конфліктних відносин між обвинуваченим ОСОБА_8 і потерпілою ОСОБА_11 та вказує на мотив вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що його невинуватість у вчиненні злочину підтверджується показаннями працівників поліції ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які виїжджали за його зверненням на місце події 24.09.2017 року, є неспроможними, оскільки вказані свідки не були очевидцями вчиненого злочину і не вказують на обставини, які свідчать про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину.

Зокрема, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 стверджували, що дійсно як працівники поліції виїжджали 24 вересня 2017 року у с.Пуків по вул.Шевченка, 10, з приводу конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , де остання вказувала, що обвинувачений заподіяв їй тілесні ушкодження у ділянці лівого плеча та правої ноги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується сукупністю письмових доказів по кримінальному провадженню, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується протоколом огляду місця події від 12 жовтня 2017 року з фототаблицями, відповідно до якого було проведено огляд місця де відбувався конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 ; протокол проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2017 року з фототаблицями за участю потерпілої ОСОБА_11 , у ході якого остання показала яким чином їй було спричинено тілесні ушкодження; копію догоспітального клінічного протоколу №85 від 24 вересня 2017 року хворого ОСОБА_11 , який складений та підписаний лікарем ОСОБА_26 о 16 год. 00 хв., відповідно до якого потерпіла під час огляду стверджувала, що 24 вересня 2017 року о 13 год. 00 хв. у с.Пуків її побив ОСОБА_8 та скаржилась на біль у лівому плечі і середній третині правої гомілки, наявність ссадин,а при її огляді було виявлено «на лівому плечі на зовнішній поверхні садно овальної форми діаметром 2,5-3 мм. краї рівні, крововиливи під шкірою», в «середній треті гомілки по передній поверхні садно діаметром 1,5-2 мм. краї нерівні, овальної форми»; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 вересня 2017 року о 16 год. 30 хв. від ОСОБА_11 про те, що 24 вересня 2017 року ОСОБА_8 в с.Пуків біля її житлового будинку під час конфлікту спричинив їй тілесні ушкодження .

За встановленими судом фактичними обставинами провадження, виходячи із сукупності зазначених та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки він своїми умисними діями спричинив легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_11 .

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, а саме те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в психіатра та нарколога не числиться, працює приватним підприємцем, відсутність претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілої.

Обставини, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу, оскільки вказане покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та є законним і справедливим.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі начальника Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 не наведено переконливих доводів щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції начальника Рогатинського відділу Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5

З оригіналом згідно. Суддя: ОСОБА_3