Справа № 344/8881/19
Провадження № 1-кс/344/4878/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , володільця майна - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001754 від 21.05.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що 21.05.2019 приблизно о 07 годині 55 хвилин водій ОСОБА_5 , водій ТзОВ «Корида Транс», керуючи маршрутним №25 автобусом марки «БАЗ-А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Галицькій у м. Івано-Франківську вчинив наїзд на ОСОБА_6 , який перетинав дорогу по нерегульованому пішохідному переході справа наліво, відносно напрямку руху автобуса. У результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 доставлений до Івано-Франківської ОКЛ з діагнозом: закритий багатоуламковий перелом променевої кістки лівої нижньої кінцівки.

Під час проведення огляду місця події 21.05.2019 вилучено автобус марки «БАЗ-А079», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди, керував водій ОСОБА_5 та який належить ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 . У кримінальному провадженні транспортний засіб визнано речовим доказом.

Метою ж застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий зазначив забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Володілець майна в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив.

Заслухавши слідчого та володільця майна, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Встановлено, що слідчий звернувся з вказаним клопотання, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

Слідчим відділом Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадження № 0001754 від 21.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час проведення огляду місця події 21.05.2019 вилучено автобус марки «БАЗ-А079», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди, керував водій ОСОБА_5 та який належить ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 . У кримінальному провадженні транспортний засіб визнано речовим доказом.

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Слідчим поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що автобус марки «БАЗ-А079.14», державний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом, оскільки зберіг на собі сліди вчиненого злочину і може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Однак вважаю, що в частині накладення арешту на автомобіль слід застосувати спосіб арешту майна шляхом заборони на його розпорядження та користування.

Отже, на підставі вищенаведеного та враховуючи наявність правових підстав для задоволення клопотання, та з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки, незастосування накладення арешту, може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, вважаю, що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на автобус марки «БАЗ-А079.14», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 , шляхом заборони на його розпорядження та користування.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1