Номер провадження: 11-сс/785/1893/18
Номер справи місцевого суду: 520/7938/18, 1-кс/520/5752/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до ЄРДР 05.05.2018 року за ч.5 ст.191 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до ЄРДР 05.05.2018 року за ч.5 ст.191 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене 19.10.2018 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Своє рішення про накладення арешту на вищезазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що, встановлена наявність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки накладення арешту необхідно для позбавлення можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, відчужити зазначене майно, яке за обставинами кримінального провадження може зберегти на собі його сліди, тому може бути визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та зобов`язати його повернути вилучене майно власнику.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує такими доводами:

- клопотання слідчого не відповідає вимогам КПК України

- слідчим суддею не дотримано право власника майна на участь у судовому засіданні з розгляду клопотання про арешт майна;

- слідчий у клопотанні не навів жодного доказу відповідності вилученого майна критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, у зв`язку з чим не доведена можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні;

- вилучене в ході обшуку майно перебуває у власності ОСОБА_5 на законних підставах та не має жодного відношення до кримінального провадження.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
ОСОБА_5 неодноразово були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання неодноразово не з`являлись, про причину неявки не повідомляли, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути клопотання без їх участі та згідно з ч.4 ст.107 КПК України не здійснювати технічну фіксацію апеляційного розгляду.

Дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про арешт майна дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції, внаслідок чого постановив законне та обґрунтоване рішення.

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до ЄРДР 05.05.2018 року за ч.5 ст.191 КК України, за фактом здійснення невстановленими службовими особами Августівської сільської ради привласнення та розтрати бюджетних коштів у особливо великих розмірах із залученням до злочинної схеми підприємств з ознаками фіктивності та фізичних осіб через використання їх банківських рахунків з метою переміщення грошових коштів та їх подальше переведення у готівковий вигляд.

З матеріалів провадження вбачається, що до зазначеної злочинної схеми був залучений ОСОБА_5 , на банківський рахунок якого було здійснено низку грошових переказів від підприємств з ознаками фіктивності, які в подальшому були отримані ним готівкою у відділеннях банку та передані невстановленим особам.

Під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 були виявлені та вилучені речі і документи, які можуть свідчити про його причетність до вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі його сліди, тому мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 19.10.2018 року вищевказані речі визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Апеляційним судом встановлено, що у клопотанні слідчого зазначені правові підстави та мета арешту майна, з обґрунтуванням конкретної можливості використання такого майна як доказу у кримінальному провадженні, а також зазначенням цілей кримінального провадження, для досягнення яких необхідно застосувати арешт майна, а саме запобігання відчуженню майна та унеможливленню переходу прав на зазначений об`єкт до законного власника.

Таким чином, у кримінальному провадженні наявні усі підстави вважати, що майно, на яке був накладений арешт, дійсно має істотне доказове значення для проведення повного, всебічного і об`єктивного досудового розслідування та має бути долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів, тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів визнає необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення права на участь власника майна у розгляді клопотання про арешт майна апеляційний суд також вважає безпідставним, оскільки можливість розгляду такого клопотання без повідомлення власника майна передбачена чинним кримінальним процесуальним Законом.

Інших доводів щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029, внесеному до ЄРДР 05.05.2018 року за ч.5 ст.191 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене 19.10.2018 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4