Справа № 761/7321/19
Провадження № 1-кс/761/5303/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представників власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_4 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві

клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_28 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001223 від 02 вересня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.197-1, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364, ч.2 ст.28, ч.3 ст.365-2, ч.3 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Прокурор відділу прокуратури Київської області ОСОБА_28 20 лютого 2019 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001223 від 02 вересня 2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.197-1,ч.3 ст.358,ч.4 ст.358,ч.2 ст.364,ч.2 ст.28,ч.3 ст.365-2,ч.3 ст.382 КК України, а саме земельних ділянок, перелік, яких вказано в клопотанні, з позбавленням їх власників - фізичних осіб та користувача - ТОВ «Роза-Л» () права на відчуження, розпорядження та користування ними; земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, що належать ПАТ «Обухівське» на підставі Державного Акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003263 від 16.02.1996 р. виданого Нещерівською сільською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 284, Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003262 від 13.02.1996 р. виданого Першотравенською сільською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 та відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 р. виданого Обухівською міською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 26 радгоспу-комбінату Обухівський, з позбавленням права ПАТ «Обухівське», Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів та у галузі земельних відносин та його територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування права на відчуження та розпорядження ними.

З метою збереження речових доказів,якими визнані земельні ділянки,на які прокурор у клопотанні просить накласти арешт,запобігання злочинним посяганням на вказані об`єкти під час проведення досудового розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на вказані у клопотанні земельні ділянки.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі з наведених у ньому підстав,просив його задовольнити .

Власники майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_4 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , представники власника майна ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_5 .. ОСОБА_6 , в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання,посилаючись на відсутність підстав для накладення арешту , законність підстав виникнення права власності на земельні ділянки,порушення їх прав та законних інтересів за умови накладення арешту на належні їм на праві власності земельні ділянки,також вказуючи на те,що вказані земельні ділянки не можуть виступати в якості речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Дослідивши клопотання й додані до нього матеріали, заслухавши доводи прокурора,власників майна та представників власника майна, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання, виходячи із наступного.

Як зазначено у клопотанні в провадженні СУ Головного управління Національної поліції в Київській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001223 від 02 вересня 2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.197-1,ч.3 ст.358,ч.4 ст.358,ч.2 ст.364,ч.2 ст.28,ч.3 ст.365-2,ч.3 ст.382 КК України та за підозрою ОСОБА_29 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.3 ст.358,ч.2 ст.28,ч.3 ст.365-2,ч.3 ст.382 КК України.

Проте,як пояснив у судовому засіданні прокурор,18 лютого 2019 року,тобто ще до направлення до суду вказаного клопотання про арешт майна, матеріали кримінального провадження за підозрою ОСОБА_29 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.3 ст.358,ч.2 ст.28,ч.3 ст.365-2,ч.3 ст.382 КК України виділені з кримінального провадження №0001223 в окреме провадження.

Необхідність накладення арешту на земельні ділянки прокурором у клопотанні мотивується тим, що всі земельні ділянки, які знаходяться у межах визначених Державними Актами на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №003263 від 16.02.1996 р, серії ІІ-КВ № 003262 від 13.02.1996 р. та серії ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 р. та виділені у власність працівникам, пенсіонерам ПАТ «Обухівське» та особам, за якими судом визнане право на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування, на підставі проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське», а неПроекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру в Київській області, а не розпоряджень районної державної адміністрації, набуті кримінально-протиправним шляхом, а тому вказані земельні ділянки є речовими доказами та підпадають під критерії визначені статтею 98 КПК України; земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні ПАТ «Обухівське» згідно Державних Актів на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003263 від 16.02.1996 р, серії ІІ-КВ № 003262 від 13.02.1996 р. та серії ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 р., які ще не передані у приватну власність громадянам, залишаються об`єктами кримінально протиправних дій з боку посадових осіб Головного управління Держгеокадастру в Київській області та службових осіб Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В клопотанні прокурор наводить мету та підставу для накладення арешту на земельні ділянки, перелік яких зазначено слідчим в клопотанні, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно постанови слідчого слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_30 від 08 червня 2018 року ,у кримінальному провадженні №№ 0001223,земельні ділянки,на які прокурор просить накласти арешт,визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001223,як такі,що відповідають ознакам ,зазначеним у ст.98 КПК України,а саме є предметами,що були об`єктом кримінально протиправних дій,набуті кримінально протиправним шляхом.

Проте,слідчий суддя вважає,що прокурором не надано такого обсягу вагомих доказів та не доведено, що потреби досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.197-1,ч.3 ст.358,ч.4 ст.358,ч.2 ст.364,ч.2 ст.28,ч.3 ст.365-2,ч.3 ст.382 КК України,за умови,що матеріали кримінального провадження за підозрою ОСОБА_29 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.3 ст.358,ч.2 ст.28,ч.3 ст.365-2,ч.3 ст.382 КК України виділені з кримінального провадження №0001223 в окреме провадження,виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні.

При цьому,земельні ділянки,на які прокурор просить накласти арешт, на переконання слідчого судді,безпідставно постановою слідчого СУ ГУ НП в м. Києві від 08 червня 2018 року визнані речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні, адже вони не є знаряддям вчинення злочинів, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року, не зберегли на собі сліди кримінальних правопорушень, не є об`єктом кримінально протиправних дій, та не є такими, що набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Тобто, в розумінні ст. 98 КПК України, арештовані земельні ділянки не можуть бути визнані речовими доказами, відповідно не доведено наявності правової підстави для арешту майна, а саме, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладається для забезпечення збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність необхідності накладення арешту на вказане майно, клопотання є передчасним і такий вид забезпечення на даній стаді досудового розслідування не відповідає критерію співрозмірності завданням кримінального провадження.
Крім того,слід зазначити ,що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 13 червня 2018 року ,у кримінальному провадженні №0001223 від 02 вересня 2016 року (справа № 761/21645/18,провадження № 1-кс/761/14667/2018) накладено арешт на майно,а саме на земельні ділянки,перелік яких вказано прокурором у цьому клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року скасовано арешт майна,накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року ( справа № 761/21645/18,провадження № 1-кс/761/14667/2018), а саме, на земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, що належать ПАТ «Обухівське» на підставі Державного Акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003263 від 16.02.1996 р., виданого Нещерівською сільською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 284, Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003262 від 13.02.1996 р., виданого Першотравенською сільською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 та відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 р., виданого Обухівською міською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 26 радгоспу-комбінату Обухівський з позбавленням права ПАТ «Обухівське», Центрального орану виконавчої влади з питань земельних ресурсів та у галузі земельних відносин та його територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування права на відчуження та розпорядження ними, а також перелік яких вказаний в ухвалі слідчого судді з позбавленням їх власників фізичних осіб та користувача ТОВ «Роза-Л» права на відчуження, розпорядження та користування ними.

Підставами для скасування арешту майна було те,що земельні ділянки,на які накладено арешт ,не відповідають критеріям для визнання їх речовими доказами , визначеним ст. 98 КПК України, порушення накладенням арешту законних прав та інтересів власників та користувачів земельних ділянок.
Проте,прокурор ,після отримання судового рішення щодо скасування арешту майна,знову 20 лютого 2019 року звертається до слідчого судді з аналогічним клопотанням про арешт цього самого майна-земельних ділянок,без з`ясування та усунення виниклих перешкод для повторного накладення арешту на майно.

За вищевказаних обставин,у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_28 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001223 від 02 вересня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.197-1, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364, ч.2 ст.28, ч.3 ст.365-2, ч.3 ст.382 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1