Справа № 521/9/19
Номер провадження:1-кп/521/766/19
УХВАЛА

17 травня 2019 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м. Одеси, кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Велика Олександрівка Херсонської області, маючого вищу освіту, суб`єкт підприємницької діяльності, засновник ТОВ «ТЛС Інтер», заресєтрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Зелений Гай Велико Олександрівського району Херсонської області, маючого вищу освіту, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого ФОП, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КК України.
Обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2018 року, обрано запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, строк дії ухвали діяв до 02.12.2018 року.
Прокурором у підготовчому судовому засіданні надані клопотання щодо обрання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ОУВП № 21 в Одеській області, так як до вказаної дати розглянути кримінальне провадження з винесенням законного та обґрунтованого рішення не можливо.
Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав думку прокурора стосовно застосування запобіжного заходу до обвинувачених, та надав до суду клопотання про повернення обвинувального прокурору.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 заперечували щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили повернути обвинувальний акт прокурору.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 заперечували щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили повернути обвинувальний акт прокурору.
Заслухавши сторони провадження, дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступного.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу в даному випадку суд враховує, що стаття 194 КПК України, яка регулює застосування запобіжного заходу, передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України та клопотання прокурора є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам згідно даного клопотання:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Суд критично ставиться до обґрунтування даного ризику прокурором, оскільки обвинувачений є особою не працюючою, джерел доходів не має, в попередньому судовому засіданні повністю визнав свою вину, добровільно відшкодовує збитки потерпілим, має сталі соціальні звязки за місцем проживання та реєстрації.
2) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні. Суд не враховує можливість, впливу на свідків чи потерпілих зі сторони обвинуваченого, не вбачає з досліджених матеріалів клопотання жодних підтверджень даного ризику та відхиляє його як недоведений.
3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Наявність такого ризику суд вважає не доведеним з огляду те, що обвинувачений є особою раніше не судимою, за місцем проживання характеризується як особа, на яку не надходило скарг чи зауважень, за останнім місцем навчання характеризується позитивно, має місце постійного проживання, висловлює чіткі наміри щодо працевлаштування з метою відшкодування шкоди потерпілим.
У даному випадку, наведені прокурором ризики є характеристикою можливої ситуації, що має невизначеність у результаті, при можливій наявності несприятливих наслідків, а не предметним обґрунтуванням існування ризиків, як таких.
Також, суд враховує, що стороною обвинувачення некоректно застосовані норми КПК України в частині обрання та продовження запобіжного заходу, до клопотання не надано доказів в обґрунтування існування заявлених ризиків.
У відповідності до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі Бекчієв проти Молдови (Becciev v. Moldova),).
Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.
Прокурором не наведено фактичних даних про підтвердження підозри у тому, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 будуть переховуватись від органів досудового слідства та/або суду чи незаконно впливати на свідків, потерпілих чи вчинити інше правопорушення. Між тим, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинувачених, їх моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії»). Ця ж сама теза висловлена і в рішеннях ЄСПЛ у справах «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії», «Летельє проти Франції»)
Поруч з тим, суд звертає увагу сторони обвинувачення, як і в попередній ухвалі, на те, що Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України та даної справи, обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою є недоцільним, а клопотання таким, що не підлягає до задоволенню.
Статтею 291 КПК України передбачено вичерпний перелік вимог до обвинувального акту та перелік документів, які можуть бути додані до нього.
На адресу Малиновського районного суду м.Одеси 03 січня 2019 року надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КК України з розписками підозрюваних про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, та розписки про отримання обвинувального акту з реєстром захисниками, та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до переконання, що обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, в ньому викладено формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію, фактичні обставини справи, які прокурор як сторона обвинувачення вважає встановленими та зазначено анкетні дані обвинуваченого.
Згідно п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.
З наведеного суд дійшов висновку, що клопотання сторони захисту та представника потерпілого про повернення обвинувального акту прокурору є безпідставним.
Оголошена у підготовчому судовому засіданні стороною захисту позиція не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Відтак, клопотання захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також клопотання представника потерпілого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають як безпідставні та необґрунтовані.
Керуючись ст.ст.176-206, 331, 369-372 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишити без задоволення.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком на 60 днів, з обов`язком передбаченим ч. 5 ст. 194 КПК України:
-прибувати до Малиновського районного суду м. Одеси за першою вимогою;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком на 60 днів, з обов`язком передбаченим ч. 5 ст. 194 КПК України:
-прибувати до Малиновського районного суду м. Одеси за першою вимогою;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченим, що в разі невиконання покладених на них обов`язків до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на співробітників Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 17 травня 2019 року. Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання припиняє свою дію 16 липня 2019 року.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підлягає негайному виконанню після її оголошення.
В задоволенні клопотання захисників обвинувачених та представника потерпілого про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_3