Справа № 347/2417/17
Провадження № 11-кп/4808/75/18
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000336 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2018 року, згідно з якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_9 .

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2017 року за № 0000336, - закрито.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року, на мотоцикл марки «Спарк- SP 200 D-26», чорного кольору, без реєстраційного номеру, який належить ОСОБА_10 .

Вирішено питання про речові докази.

за участю прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вважає ухвалу незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що якщо особа притягується до кримінальної відповідальності, то заходи кримінально-правового впливу повинні відповідати загальним засадам призначення покарання. Звертає увагу на покарання, яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості є незаконним та несправедливим, бо суперечить загальним принципам застосування інституту відповідальності особи за скоєне, так як саме кримінальна відповідальність є серед інших найбільш суворою. Вказує, що ст. 46 КК України стосується злочинів, у яких основним і безпосереднім об`єктом посягання є суспільні відносини по охороні особистих та майнових інтересів особи, в той час як безпосереднім об`єктом злочину за ч. 1 ст. 286 КК України є громадський порядок, а суспільні відносини з охорони здоров`я осіб та майнових інтересів факультативним. Тому вважає, що судом невірно застосовано вказану норму закону.

Судом першої інстанції встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зокрема у тому, що він 18 вересня 2017 року приблизно о 18 год. 00 хв., керуючи мотоциклом марки «Спарк- SP 200 D-26», без реєстраційного номеру, власником якого являється ОСОБА_10 , з дозволу володільця даного транспортного засобу, без посвідчення водія, по АДРЕСА_2 , порушив чинні вимоги п.п. «а» 2.1., «б» п. 2.3, п.п. «а» п. 2.9, п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижувало реакцію і унеможливлювало здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався по узбіччю дороги у протилежному напрямку, ведучи велосипед.

У результаті допущених ОСОБА_8 порушень Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому нижньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням по ширині, що відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення та саден в ділянці лівого передпліччя, на місці яких утворився епідерміс, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, з мотивів, викладених у ній, просить її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 просив заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважає її безпідставною.

Обвинувачений ОСОБА_8 також подав клопотання про залишення без змін ухвали Верховинського районного суду Івано-Франківської області, яка винесена з дотриманням вимог закону. Пояснює, що з потерпілим примирились. Потерпілий в суді першої інстанції підтримав клопотання про закриття провадження за примирення, вказав, що йому повністю відшкодовано збитки. На даний час потерпілий своєї позиції не змінив, а тому його правомірно звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення вперше злочину невеликої тяжкості за примиренням з потерпілим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінального провадження, винуватість та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 ніким не оспорюються і в апеляційному порядку, відповідно, не перевіряються.

Прокурор висловив свою незгоду щодо звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_9 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Під час кримінального провадження у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_9 .

Відповідно до положень ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відповідно до приписів ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з даних, які є в матеріалах кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх передбачених ст. 46 КК України підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, що правильно встановлено та відображено в ухвалі судом першої інстанції

Так, ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, не є корупційним злочином, свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому, повністю відшкодував потерпілому заподіяні збитки та примирився з ним.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції підтримав клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, також подав до суду відповідну заяву, де вказав, що з обвинуваченим примирилися, ним в повному обсязі відшкодовано йому матеріальні і моральні збитки, претензій до нього немає. Будь-яких інших заяв та клопотань потерпілий не подавав.

Сумнівів з приводу того, що примирення між обвинуваченим та потерпілим досягнуто добровільно, немає.

Прокурор в апеляційній скарзі жодним чином не заперечує наявність підстав, передбачених ст. 46 КК України, за яких суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

В той час, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за наявності, передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Враховуючи, що всі умови для застосування положень ст. 46 КК України, яка має імперативний (обов`язковий) характер, були дотримані, на думку суду апеляційної інстанції, суд обґрунтовано прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим, а також, оскільки п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, правильно закрив кримінальне провадження відносно нього.

Доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки ст. 46 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочину за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування. Також кримінальне та кримінально процесуальне законодавство не містить норм, які б встановлювали обставини, за наявності яких застосування ст. 46 КК України заборонено.

Твердження прокурора про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, має два об`єкти посягання, а застосування ст. 46 КК України можливе лише у кримінальних провадженнях про злочини, у яких основним і безпосереднім об`єктом є суспільні відносини по охороні особистих та майнових інтересів особи, є помилковим.

Крім того, у відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Незважаючи на те, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є безпека руху й експлуатації визначених видів транспорту, його обов`язковим об`єктом є життя та здоров`я особи. Кримінальна відповідальність особи за ч. 1 ст. 286 КК України настає у разі порушення нею правил безпеки руху тільки за умови, якщо в результаті цих порушень настали суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння особі тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та наявності причинного зв`язку між діянням та цими наслідками. Про жодну іншу шкоду в диспозиції цієї частини статті не йдеться.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції при прийнятті даного рішення не враховано обтяжуючу обставину, а саме перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, теж не є слушними.

Суд першої інстанції, як вбачається зі змісту ухвали, встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

В той час, дана обставина жодним чином не впливає на обґрунтованість застосування ст. 46 КК України, адже жодних винятків обмежень чи заборон з приводу її застосування законодавством не передбачено.

Вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання, яка враховується судом саме при призначенні покарання під час ухвалення обвинувального вироку.

Крім того, прокурор не посилається на конкретну норму закону, яка містять заборону застосовування ст. 46 КК України до осіб, вчинили злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Також, оскільки винна особа звільняється від кримінальної відповідальності, безпідставними суд апеляційної інстанції вважає посилання прокурора на те, що заходи кримінально-правового впливу повинні відповідати загальним засадам призначення покарання.

Більше того, твердження прокурора про необхідність врахування покарання, яке передбачено санкцією статті 130 КУпАП за відповідне адміністративне правопорушення, в межах кримінального провадження та при вирішенні клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України суперечить приписам як кримінального, так і кримінального процесуального законодавства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обов`язковість застосування ст. 46 КК України в межах даного кримінального провадження.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в суді першої інстанції, як слідує з звукозапису судового засідання та як зазначено в ухвалі, прокурор підтримав клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та наголосив на підставах для цього.

Позиція прокурора, який подав апеляційну скаргу, по даному питанню істотно суперечить висловленій думці прокурора, який брав участь в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, мотивуючи ухвалу, виходив з принципу змагальності, та відповідно, у даному судовому рішенні не навів мотивів на спростування доводів сторони обвинувачення щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, які зумовлені зміною позиції стосовно цього питання, наведені в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції враховує принцип диспозитивності, в той час до його повноважень віднесено саме перегляд судових рішень суду першої інстанції, а не перевірка доводів, які виникли після прийняття такого рішення через неузгодженість позиції сторони обвинувачення, що можуть вплинути на правильність оскарженого рішення.

Отже, з урахуванням наведеного, підстави для скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції за мотивами викладеними в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5