Постанова
іменем України
12 березня 2019 року
м. Київ
справа № 135/822/13-к
провадження № 51-212км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_5 на ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 11-го та 12 травня 2017 року й на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 2 листопада 2017 року в провадженні за заявою ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 7 лютого 2014 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 7 лютого 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, і на підставі ст. 54 КК його позбавлено спеціального звання «підполковник міліції».
Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 21 липня 2014 року залишив вирок місцевого суду без змін.
У порядку ст. 34 КПК до Тульчинського районного суду Вінницької області надійшли матеріали кримінального провадження за заявою засудженого ОСОБА_7 про перегляд зазначеного вироку за нововиявленими обставинами.
До початку розгляду справи по суті в судовому засіданні 11 травня 2017 року ОСОБА_7 подав суду клопотання про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 та п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК та про його повернення прокурору.
В задоволенні цього клопотання суд відмовив.
Тульчинський районний суд Вінницької області ухвалою від 12 травня 2017 року залишив заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 7 лютого 2014 року без задоволення.
При перегляді справи Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 2 листопада 2017 року відмовив ОСОБА_7 у задоволенні його апеляційної скарги та залишив ухвали районного суду від 11-го та 12 травня 2017 року без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах, аналогічних за змістом, засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При цьому засуджений та захисник, оскаржуючи законність ухвали районного суду від 11 травня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, зазначають, що суд провів розгляд у порядку ст. 459 КПК (нововиявлені обставини), а не в порядку ст. 55 Конституції України, як про це просили у клопотанні, чим обмежив право ОСОБА_7 на доступ до правосуддя. Скаржники стверджують, що суд не врахував доводів зазначеного клопотання про порушення конституційного права ОСОБА_7 на захист, яке, на їхню думку, полягає в невідповідності обвинувального акта п. 5 ч. 2 та п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК.
У скарзі на ухвалу районного суду від 12 травня 2017 року засуджений та захисник указують на те, що суд, відмовляючи у задоволенні заяви засудженого про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, порушив вимоги ч. 2 ст. 439 та ч. 4 ст. 466 КПК і не перевірив усіх наведених у ній доводів. Зокрема, суд не перевірив доводів, викладених у заяві, стосовно додержання вимог кримінального процесуального закону щодо прав та обов`язків понятих у кримінальному провадженні, а отже, не виконав вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 4 жовтня 2016 року на необхідність належної правової оцінки всіх доводів заяви при новому судовому розгляді.
На думку сторони захисту, при перегляді справи апеляційний суд не надав належної оцінки усім доводам, наведеним в апеляційній скарзі засудженого, а тому постановлена цим судом ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК. Також сторона захисту стверджує, що всупереч ч. 2 ст. 375 КПК рішення апеляційного суду не було підписано усім складом суду.
В доповненнях до касаційної скарги засуджений ОСОБА_7 посилається на невідповідність обвинувального акта у кримінальному провадженні вимогам ст. 291 КПК і просить Верховний Суд (далі Суд) перевірити його на дотримання вимог ч. 2 ст. 42, ч. 2 ст. 43, ст. 291 КПК щодо процесуального статусу ОСОБА_7 у провадженні та дослідити обвинувальний акт і додаток до нього. За наслідками розгляду його касаційної скарги засуджений просить скасувати вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 7 лютого 2014 року на підставі п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК та ст. 124 Конституції України і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримав доводи, наведені у касаційних скаргах сторони захисту, одночасно змінив вимоги у своїй касаційній скарзі: просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор ОСОБА_6 висловилася проти задоволення касаційних скарг та просила залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім як у випадках, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням цих вимог закону ухвала районного суду від 11 травня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокурору через його невідповідність вимогам ст. 291 КПК не може бути предметом касаційної перевірки, оскільки це рішення не перешкоджає кримінальному провадженню, а тому доводів у касаційних скаргах у цій частині Верховний Суд не розглядає.
Крім того, Суд не дає оцінку доводам, викладеним у доповненнях до касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 , щодо незаконності вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 7 лютого 2014 року, оскільки зазначений вирок був предметом перегляду суду апеляційної інстанції, набрав законної сили й у цьому касаційному провадженні не перевіряється.
Відповідно до ст. 433 КПК у цьому касаційному провадженні Суд перевіряє правильність застосування норм процесуального права та правильність правової оцінки обставин, наданої Тульчинським районним судом Вінницької області при постановленні ухвали від 12 травня 2017 року та Апеляційним судом Вінницької області при залишенні зазначеної ухвали без змін у провадженні за заявою ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 7 лютого 2014 року.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано главою 34 КПК, у якій наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст. 459 КПК такі судові рішення можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, зокрема, є: штучне створення або підроблення доказів; неправильність перекладу висновку і пояснень експерта; завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; визнання Конституційним Судом України неконституційного закону, іншого правового акта чи окремого положення, застосованого судом; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі собою чи разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У силу приписів ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвала Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року відповідає вказаним вимогам закону.
Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_7 є обґрунтованими і законними, оскільки заявник не навів належних доводів та не надав доказів щодо наявності нововиявлених обставин, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи та не були відомі й не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.
При цьому посилання у касаційних скаргах сторони захисту як на нововиявлену обставину на факт попередніх (до 13 січня 2013 року) відносин співробітника Служби безпеки України ОСОБА_8 , котрий здійснював процесуальні дії у кримінальному провадженні, з понятими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які брали участь під час огляду місця події 4 листопада 2013 року та огляду речей 3 січня 2013 року, є безпідставними.
Як видно з матеріалів провадження, протоколи зазначених слідчих дій були предметом дослідження та оцінки судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду по суті кримінального провадження щодо ОСОБА_7 і визнані судом належними та допустимими доказами.
Жодних нових обставин, які б не були предметом розгляду судових інстанцій, які б мали істотне значення й ставили під сумнів законність і обґрунтованість судових рішень, у тому числі й таких, які можуть бути визнані нововиявленими у розумінні ст. 459 КПК, ОСОБА_7 у своїй заяві та в касаційній скарзі не навів.
Законність ухвали районного суду, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку щодо нього, була предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який у своєму рішенні спростував наведені в апеляційній скарзі доводи засудженого, вказавши конкретні мотиви, виходячи з яких визнав їх неспроможними.
Ухвала суду апеляційної інстанції є достатньо обґрунтованою та вмотивованою і за своїм змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Крім того, рішення апеляційного суду підписано всіма членами колегії суддів, визначеної системою автоматизованого розподілу справи, а тому наведені у касаційних скаргах сторони захисту доводи про порушення апеляційним судом вимог ч. 2 ст. 375 КПК слід визнати неприйнятними.
При перевірці матеріалів провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість оспорюваних судових рішень та були підставою їх скасування, суд касаційної інстанції не встановив.
З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 2 листопада 2017 року в провадженні за заявою ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 7 лютого 2014 року без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11