Дата документу 27.11.2018 Справа № 328/1275/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/635/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №328/1275/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу (зі змінами) захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Токмак Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 і ОСОБА_10 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

28.02.2017 року близько 00-00 години ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_9 за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна в групі між собою, шляхом зламу замка водійської двері автомобілю марки «ВАЗ 21013» червоного кольору, д/н НОМЕР_1 , який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_4 , проникли до салону автомобіля, де таємно викрали майно, яке належать ОСОБА_11 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1470 грн.

Крім того, 28.02.2017 року близько 00-00 години неповнолітній ОСОБА_9 , знаходячись в автомобілі марки ВАЗ «21013» червоного кольору, д/н НОМЕР_1 , який стояв у дворі будинку АДРЕСА_4 , маючи умисел на незаконне заволодіння паспортом, шляхом викрадення заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився у бардачку вищевказаного автомобіля.

Крім того, 28.02.2017 року близько 01 години 40 хвилин ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_9 за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна в групі між собою, із корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом розбиття скла правої задньої двері автомобіля марки «ВАЗ 2109» білого кольору д/н. НОМЕР_3 , який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_5 , проникли до автомобіля, де таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_13 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на загальну суму 5000 грн.

Крім того, 01.03.2017 року близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_9 за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна в групі між собою, із корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом зламу замка передньої пасажирської двері автомобілю марки «ВАЗ 2101» жовтого кольору, який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_4 , проникли до автомобіля, де таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_14 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2100 грн.

Крім того, 02.03.2017 року близько 00 години 30 хвилин ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_9 за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна в групі між собою, з корисливих мотивів, діючи повторно, шляхом розбиття скла лівої задньої двері автомобілю марки «Nissan Qashqsi» сірого кольору д/н НОМЕР_4 , який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_6 , проникли до автомобіля де таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_15 , чим завдали останньому матеріальну шкоду на загальну суму 840 грн.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб; за ч.3 ст.357 КК, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

Йому призначено покарання за ч.2 ст.185 КК із застосуванням ст.69 КК у виді 1 місяця арешту; за ч.3 ст.357 КК з урахуванням положень ст.101 КК у виді 15 діб арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 1 місяця арешту.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб. Йому призначено покарання у виді 3 місяців арешту.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі (з урахуванням внесених змін) захисник просить вирок змінити. Призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.185 КК із застосуванням положень ст.69 КК у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.3 ст.357 КК у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. На підставі п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від покарання. Призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.185 КК із застосуванням положень ст.69 КК у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що при призначенні покарання суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, злочини вчинив у неповнолітньому віці, добровільно відшкодував всім потерпілим завдану матеріальну шкоду, навчається, отримує стипендію, позитивно характеризується. Обвинувачений ОСОБА_10 має матір, яка страждає на тяжку хворобу, навчається, отримує стипендію, позитивно характеризується. Крім того, обвинувачені визнали свою вину, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину. А тому суд мав усі підстави для призначення обвинуваченим покарання із застосуванням ст.69 КК у виді штрафу.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинувачених, законного представника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який також підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка їх діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_9 та злочинів обвинуваченим ОСОБА_10 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Доводи захисника про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді штрафу, є обґрунтованими з погляду на наступне.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинений злочин, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині свого рішення зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання за вчиненні ним кримінальні правопорушення, суд першої інстанції, як це зазначено у вироку, на виконання вимог ст. 65 КК України врахував ступінь їх тяжкості, дані про особу винного, а саме те, що він є неповнолітнім, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав, щиросердно розкаявся, відшкодував потерпілим завдану ним шкоду.

Обставинами, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття та відсутність у нього судимостей, при цьому, з огляду на те, що останній вчинив злочини, будучи неповнолітнім, вважав, що зазначені обставини у їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, та з урахуванням особи винного, і відношення до скоєного, дійшов висновку про можливість при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, застосування ст. 69 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Однак вид покарання, на думку колегії суддів, судом першої інстанції був визначений обвинуваченому ОСОБА_9 без врахування вищевказаних вимог закону та без врахування всіх обставин справи, хоча більшість із них і наведені у вироку.

Із матеріалів справи видно, що неповнолітній ОСОБА_9 вчинив злочини середньої тяжкості, але під час досудового розслідування та судового провадження повністю визнав вину у їх вчиненні, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю цих злочинів (т. 1 а.п. 6 об), добросовісно приймав участь у слідчих діях, не ухилявся від слідства та суду, добровільно відшкодував потерпілим завдану матеріальну шкоду, характеризується за місцем проживання задовільно, має власні кошти, на які може бути звернено стягнення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тому колегія суддів вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у виді штрафу, оскільки ряд обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочинів у неповнолітньому віці, добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також дані про особу винного, який зокрема раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, задовільно характеризується за місцем проживання, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які передбаченні ч. 2 ст. 185 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає також обґрунтованими доводи захисника про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді штрафу за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.

Колегія суддів також погоджується з доводами захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній вчинив злочини середньої тяжкості, будучи неповнолітнім.

Між тим, колегія не може погодитися з доводами захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 ст. 69 КК України, з огляду на наступне.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, судом першої інстанції було враховано, що останній вину визнав, щиро покаявся, активно сприяв органам досудового розслідування у розкритті злочинів, за місцем проживання характеризується задовільно (т. 2 а.п. 4), а тому суд призначив останньому мінімальне покарання, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 ст. 69 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що він має матір, яка страждає на тяжку хворобу, навчається, отримує стипендію, позитивно характеризується, оскільки останній раніше був судимим, на нього неодноразово складалися протоколи за вчинення ним адміністративних правопорушень (т. 1 а.п. 112), згідно характеристики з місця навчання, ОСОБА_10 в учбовому закладі має велику кількість пропусків без поважних причин, часто створює конфліктні ситуації, може проявляти агресію (т. 2 а.п. 3), а це не може характеризувати його як позитивну особу, в зв`язку з чим наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, сама по собі ніяким чином не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочинів, з урахуванням негативної особи винного.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу (зі змінами) захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити, а в інтересах ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року щодо ОСОБА_9 , змінити, а по відношенню до ОСОБА_10 в цій справі, залишити без змін.

Пом`якшити призначене ОСОБА_16 покарання та вважати його засудженим:

- за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

- за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначити ОСОБА_16 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

ОСОБА_16 від відбування призначеного покарання у виді штрафу звільнити на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: