Ухвала

10 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 310/2558/14-к

провадження № 51-10144 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2014 року щодо останньої,
встановив:
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області вироком 29 травня 2014 року засудив ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 01 грудня 2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишив без зміни.
Захисник ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою,в якій порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку,та клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження. Як на підставу для поновлення строку на касаційне оскарження захисник ОСОБА_4 посилається на те, що лише 08 листопада 2018 року було видано доручення № 004-0047497 та призначено його для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_6 , за зверненням останньої до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області. На думку сторони захисту, вказані доводи є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.
Перевіривши касаційну скаргу з клопотанням та долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути захиснику виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440 кс (15) 16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Також суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Пунктом 3 ч. 3 ст. 429 КПК передбачено, що касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Касаційну скаргу до Верховного Суду захисник подав 30 листопада 2018 року, тобто через 4 роки після закінчення строку на касаційне оскарження судових рішень.
Посилання захисника ОСОБА_4 на те, що в листопаді 2018 року було видано доручення і лише тоді він зміг оскаржити судові рішення щодо ОСОБА_5 , не заслуговують на увагу.

З наданих копій судових рішень убачається, що інтереси засудженої ОСОБА_5 в суді першої та апеляційної інстанцій представляв захисник ОСОБА_7 , який був присутній разом із засудженою при проголошенні оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Тобто у засудженої було достатньо часу для того, щоб оскаржити вирок та ухвалу, в разі незгоди з ними. Будь-яких доказів того, що права засудженої вчасно оскаржити судові рішення були обмежені не надано.
Звернення засудженої до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській областічерез 4 роки після закінчення строків на касаційне оскарження судових рішень не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, а тому не може бути підставою для його поновлення.
Інших обґрунтованих даних на підтвердження того, що захисник пропустив строк на касаційне оскарження з поважних причин, які були б підставою для його поновлення, не наведено, а тому, на думку суду, строк на подачу касаційної скарги поновлений бути не може.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2014 року щодо останньої.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 повернути особі, яка її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3