ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/78/19 Справа № 184/686/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000102,-

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Покров Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 22.03.2018 року Орджонікідзевським міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,

визнаного винуватим та засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він на протязі трьохрічного випробувального терміну не здійснить іншого злочину і буде виконувати покладені на нього зобов`язання.

Згідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - у вигляді домашнього арешту.

Згідно ст. 124 ч. 2 КПК України стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 572,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він приблизно о 16 годинні 03 лютого 2018 року знаходився на четвертому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де побачив, що двері до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку забиті цвяхами. Таким чином встановивши, що в квартирі відсутні мешканці, застосувавши фізичну силу, ОСОБА_7 відчинив вхідні двері до квартири та незаконно проник до вказаної квартири, демонтував та виніс з квартири дві чавунні батареї на 8 секцій загальною вагою 134 кг., вартість яких становить 871 грн.; а також демонтував та виніс з квартири металеву батарею на 32 секції, вагою 12 кілограм, вартість якої становить 78 грн. Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 949 грн.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок скасувати, в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованим та невмотивованим.

На думку апелянта, надавши перевагу загальносоціальним даним про особу засудженого, суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 на початку січня 2018 року вже вчиняв крадіжку майна і в лютому 2018 року повторно вчинив більш тяжкий злочин - крадіжку поєднану з проникненням в житло громадянина.

Зазначає, під час досудового розслідування ОСОБА_7 не сприяв слідству.

Посилається, що обвинувачений спричинену матеріальну шкоду самостійно не відшкодував, оскільки працівники поліції повернули викрадене майно. Він є працездатним, має середню освіту, однак незважаючи на те, що йому не обирався запобіжний захід, який обмежує свободу пересування, ОСОБА_7 заходів до працевлаштування не вжив. Тому, твердження обвинуваченого про його щире каяття, на думку апелянта , є сумнівними, а висновки суду в цій частині - необгрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який заперчував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні ним злочинів, не оскаржуючи фактичних обставин злочинів, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч.3 ст. 349 КПК України недоцільним, колегія суддів в цій частині вирок не перевіряє.

Як видно з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.
Обставини, які обтяжують покарання, судом не було встановлено.
Районний суд обґрунтовано врахував, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся та добровільно відшкодував шкоду потерпілому в цій частині, не відповідають дійсності.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого, шляхом застосування вимог ст.ст. 75,76 КК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 визнав себе винним, та щиросердно розкаявся, про що підтвердив і в апеляційному суді, пояснивши, що він в теперішній час працює підсобним робітником в тепличному господарстві, сплатив штраф 850 грн., приймаючи до уваги, що потерпілий не наполягав на призначенні реального позбавлення волі та виходячи з принципів гуманності, колегія суддів приходить до висновку, що призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям, було б несправедливим внаслідок суворості та становило б надмірний тягар для обвинуваченого.
Колегія суддів також приходить до висновку, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
Вирок за своїм змістом є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним.
Суттєвих порушень закону, які б слугували скасуванню чи зміні вироку колегією суддів не встановлено.
Отже колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404,405,407,409, 420 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4