КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000792 від 28 січня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим м. Феодосія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено обчислювати з 06 червня 2018 року, зараховано, відповідно до вимог ст.72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення, починаючи з 28 січня 2018 року по 05 червня 2018 року включно.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вирішено питання речових доказів.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якійпросить оскаржуваний вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Вирок суду вважає незаконним та необґрунтованим, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Посилаючись на положення ст.62 Конституції України вказує на недоведеність складу кримінального правопорушення в діях обвинуваченого у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції на підтвердження вини обвинуваченого посилається на показання потерпілої ОСОБА_8 , залишивши поза увагою показання обвинуваченого, який зазначив, що не викрадав телефон, а знайшов його, що повністю узгоджується із протоколом огляду місця події. Вказує на те, що суд, за наявності різних показань обвинуваченого та потерпілої, з незрозумілих причин надав перевагу показанням ОСОБА_8 .
Зазначає, що всупереч вимогам п.6 ч.2 ст.243 КПК України дійсна вартість викраденого майна експертним шляхом не встановлена, що має значення для встановлення наявності в діях обвинуваченого об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення та свідчить про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.
Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 28 січня 2018 року, близько 20 год. 15 хв., перебував неподалік будинку № 45, що по вул. Жилянська в м. Києві та помітив раніше йому незнайому ОСОБА_8 , яка тримала в руках мобільний телефон.

Діючи умисно, з метою відкритого викрадення чужого майна, обвинувачений підійшов до потерпілої та шляхом ривка відкрито заволодів її майном, а саме: мобільним телефоном марки «Самсунг», вартістю 7 тисяч гривень, в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Київстар», вартістю 20 грн. на рахунку якої було 10 грн., після чого з місця вчинення злочину втік.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлялася у встановленому законом порядку, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого та захисника про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно вимог частини 1 ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність обвинувачення ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненому повторно, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Зокрема, суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину послався на:
показання потерпілої ОСОБА_8 , згідно яких, ввечері 28 січня 2018 року вона поверталася з роботи та на зупинці очікувала маршрутку. Підбіг невідомий хлопець та почав виривати з рук мобільний телефон. Вона спочатку не випускала його з рук, але йому вдалося його вирвати. Вона добре бачила його обличчя, статуру, одяг, оскільки місце де перебувала, було добре освітлене. Він кинувся тікати і вона побігла за ним, пробігши певну відстань між будинками впала і він зник. Буквально через декілька хвилин помітила, що з під`їзду вийшов чоловік, по одягу та росту схожий на нападника. Вона підбігла до нього схопила за руку, впізнала в ньому нападника та сказала віддати телефон. Він у відповідь сказав, що телефон не брав, однак може допомогти його пошукати. Відмітила, що він був напідпитку. В цей час поруч проїздили поліцейські, яких вона зупинила і повідомила про пограбування. Як виявилося, телефон, з відключеним звуком, знаходився у обвинуваченого в кишені, і він його витягнув та передав поліцейським. Пізніше, у відділі поліції під час впізнання, серед представлених її чотирьох чоловік, вона впізнала саме обвинуваченого ОСОБА_5 , який пограбував її, заволодівши телефоном;

дані протоколу огляду місця події від 28 січня 2018 року, в ході якого вилучено з участю понятих у ОСОБА_5 з кишені штанів телефон «Самсунг», який в подальшому оглянуто, постановою слідчого визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_8 ;

дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 29 січня 2018 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 серед інших осіб впізнала саме ОСОБА_5 , як особу, яка її пограбувала.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, оцінив кожнен із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове слідство та судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням норм КПК України в межах чинного законодавства та без порушення прав обвинуваченого.
Оскільки до вчинення злочину потерпіла не була особисто знайома з обвинуваченим, та під час допиту у суді першої інстанції у порядку ст.ст. 352, 353 КПК України попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для обмови обвинуваченого з боку потерпілої. Показання обвинуваченого про те, що він не викрадав телефон потерпілої, а знайшов його, про які вказує захисник у апеляційній скарзі, за наявності наведених доказів, слід розцінювати як бажання ОСОБА_5 уникнути відповідальності.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що потерпіла давала показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого.

Наведені у справі докази судом першої інстанції перевірено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони логічні, послідовні, об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки.
Доводи захисника про невстановлення дійсної вартості викраденого майна експертним шляхом за наявності наведених доказів не спростовують винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а вартість викраденого майна не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого за цією статтею. Окрім того, цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлявся та жодні кошти у рахунок відшкодування шкоди з обвинуваченого не стягувалися.
Істотних порушень, передбачених ст.412 КПК України, за наявності яких судове рішення підлягає безумовному скасуванню, захисником обвинуваченого в апеляційній скарзі не зазначено і колегією суддів не встановлено.
При призначенні ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції враховано положення ст. 65 КК України, а саме ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначено мінімальний термін позбавлення волі, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
Отже, враховуючи принципи індивідуалізації, співмірності заходу примусу характеру вчинених дій та конкретні обставини справи, призначене ОСОБА_5 покарання за вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу) повторно, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.»
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, а також істотних порушень, які є безумовною підставою для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.
Вирок суду відносно ОСОБА_5 є законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3