Справа № 504/158/18
Провадження № 1-кп/504/87/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2019смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 05.01.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новодружеськ Лисичанського району Луганської області, українця за національністю, громадянина України, з середньою (спеціальною) освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, учасника АТО, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , командира танку 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, раніше не судимого, військовий квиток серії НОМЕР_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

31.07.2014 року ОСОБА_8 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Того ж дня, ОСОБА_8 з районного військового комісаріату відправлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 31.07.2014 року, тобто з дня відправлення молодшого сержанта ОСОБА_8 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2014 року №161 молодшого сержанта ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира танку 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

З 27.12.2014 року по 09.01.2015 року молодший сержант ОСОБА_8 проходив лікування у військовій частині НОМЕР_3 , де по закінченню лікування йому визначено прибути 10.01.2015 року до розташування військової частини НОМЕР_1 .

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, молодший сержант ОСОБА_8 , проходячи військову службу під час мобілізації, на особливий період, на посаді командира танку 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи відсутність відповідного дозволу командира, з метою ухилитися від військової служби, 10.01.2015 року о 9.00 год. вчинив нез`явлення на службу без поважних причин з лікування до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та продовжує незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу.

Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її у військовому званні молодший сержант на посаді командира танку 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, 10.01.2015 року о 9.00 год. вчинив нез`явлення на службу без поважних причин з лікування до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та продовжує незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу.

Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 408 КК України, саме дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби.

Враховуючи те, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 на стадії судового провадження, а саме 24.10.2018 року укладена угода про визнання винуватості, за якою між сторонами була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_8 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненогоОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України належить до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого:учасника АТО, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, за місцем проживання характеризується позитивно, а також наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання, а саме:з`явлення із зізнанням, щире каяття та беззастережне визнання винуватості, а також: вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, сторони дійшли згоди про призначення покарання ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, із застосуванням ст.ст. 75. 76 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки та звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік та застосувати вимоги п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 є з`явлення із зізнанням, щире каяття та беззастережне визнання винуватості.
У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Крім того, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_8 який позитивно характеризується за місцем служби та проживання, раніше не судимий, учасник АТО, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вчинив злочин внаслідок тяжких особистих обставин.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, якою передбачено право суду під час судового провадження затвердити таку угоду.

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 узгоджене в угоді покарання.

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_9 повністю підтвердив факт укладення 24.10.2018 року угоди про визнання винуватості за кримінальним провадженням № 0000012 від 05.01.2018 року між обвинуваченим ОСОБА_8 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 на стадії судового провадження.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

При цьому, суд вважає встановленим, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), а саме дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, у зв`язку з чим кваліфікує вчинені ним дії за ч. 1 ст. 408 КК України.

Суд, у відповідності до ч. 2 ст. 473 КПК України та ч. 4 ст. 474 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_8 його права та наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_8 як і прокурор заявили, що вони повністю розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та просили суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості.

В ході перевірки відповідності зазначеної угоди вимогам КПК України судом встановлено, що її умови відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені сторонами, вид та міра покарання відповідають нормам кримінального законодавства, а також ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд вважає, що угода відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України та може бути затверджена. Підстав для відмови у затверджені угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не має.

Засоби забезпечення кримінального провадження та запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовувались, та підстав для їх обрання судом не вбачається.

Кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370-371, 373-374, 473-476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 24.10.2018 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_8 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 05.01.2018 року, судове кримінальне провадження № 504/158/18 (1-кп/504/87/19).

Визнати ОСОБА_8 винним у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України та звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 1 (одного) року іспитового терміну ОСОБА_8 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину) та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який за твердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом 3 років.

На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 діб з моменту проголошення вироку через Комінтернівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджено сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертої статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1