Постанова

Іменем України
29 листопада 2018 року

м. Київ
Справа № 415/4957/17
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/790/1180/18

Провадження № 51 536 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000299 від 19 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 , за касаційною скаргою адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 січня
2018 року.
Зміст судових рішень і встановлені обставини
Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 18 вересня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості від 21 серпня 2017 року, яку укладено у кримінальному провадженні № 0000299 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 .
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 2 550 гривень із застосуванням ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

На зазначений вирок суду першої інстанції на підставі угоди адвокатами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 14 листопада 2017 року було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 січня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвокатів ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на зазначений вирок суду першої інстанції на підставі угоди та повернуто їм подану апеляційну скаргу.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_9 , просять ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважають, що оскаржене рішення апеляційного суду обмежило право на доступ до правосуддя як основного принципу верховенства права та права на апеляційне оскарження судових рішень. Указують на те, що вирок щодо ОСОБА_6 стосується інтересів ОСОБА_9 , оскільки у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, фактично встановлено винуватість ОСОБА_9 , а тому висновок апеляційного суду про те, що адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є особами, які можуть оскаржити вирок щодо ОСОБА_6 вважають незаконним.
Заперечень на касаційну скаргу адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою та просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370, ст. 418 ч. 2 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Апеляційна скарга повертається, якщо: особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк; апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу; апеляційна скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції; апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення (ст. 399 ч. 3 КПК України).

Мотивуючи своє рішення про повернення апеляційної скарги, апеляційний суд послався на підставу для повернення, передбачену ст. 399 ч. 3 п. 2 КПК України, оскільки апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є особами, які зазначені у ст. 394 ч. 4 КПК України, та визнав необґрунтованим посилання адвокатів на те, що хоча вони і не є учасниками кримінального провадження, однак є особами, які можуть оскаржити вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 .
Доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.
Доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією України (ст. 55 ч. 2, ст. 129 ч. 2 п. 8 Конституції України, ст. 7, ст. 9 ч. 6, ст. 24 КПК України).
Згідно зі ст. 394 ч. 4 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене (Рішення від

25 грудня 1997 року № 9-зп, Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Висновок про правозастосування норм ст. 7, ст. 9 ч. 6, ст. 24 КПК України щодо права на оскарження судового рішення до суду вищого рівня міститься в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року в справі № 5-347 кс 15 щодо ОСОБА_10 , прийнятій за результатами розгляду справи з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, передбачених КПК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень. Зокрема, у постанові зазначено, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ст. 24 ч. 2 КПК України.
Відповідно до цієї норми закону кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Як убачається із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, яке зазначено у вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 18 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 , у грудні 2015 року у директора ВП «Шахта «Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_9 виник злочинний умисел на заволодіння вугільною продукцією ВП «Шахта «Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля».
На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_9 , використовуючи своє службове становище, надав незаконні вказівки в.о. начальника зміни виробничої служби ОСОБА_6 , який знаходився у його підпорядкуванні, на внесення недостовірних відомостей про об`єми видобутого вугілля за зміну до облікової документації в бік зменшення.
У порушення вимог ст. 370, ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України суд апеляційної інстанції не врахував зазначених обставин, їх не з`ясував та не перевірив і своє рішення належним чином не мотивував, а тому його висновок про те, що адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є особами, які можутьв інтересах ОСОБА_9 оскаржити вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 18 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 , є передчасним.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цій частині задоволенню.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 січня 2018 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3