Справа № 161/1927/19
Провадження № 1-кп/161/491/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002775 від 02 серпня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Ургутського району Самаркандської області Республіки Узбекистан, жительки АДРЕСА_1 , громадянки Республіки Узбекистан, узбечки, з середньою освітою, заміжньої, не працює, не судимої,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Постановою КМ України № 150 від 15 лютого 2012 року "Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України" передбачено: - реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пункті пропуску через державний кордон посадовою особою Державної прикордонної служби України; - строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України; - строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.
Іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
В зв`язку з викладеними вимогами діючого законодавства України, за наявності обґрунтованих підстав, досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка Узбекистану ОСОБА_3 , перебуваючи на території України зобов`язана у встановленому порядку продовжити строк свого законного перебування, але не мала мети офіційно у встановленому порядку його продовжувати і в неї виникла мета на внесення в свій національний паспорт підроблених відтисків штампів про перетин державного кордону України, через пункти пропуску державного кордону.
Так, ОСОБА_3 , в невстановлений день березня 2015 року, перебуваючи на території "Завокзального ринку" м. Луцька, що по вул. Карпенка-Карого, 1, передала невстановленій слідством особі паспорт громадянки Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 від 07.06.2013 року, виданий на її ім`я, з метою внесення в нього підроблених відтисків штампів Державної прикордонної служби України про перетинання державного кордону України. Після цього, невстановлена особа в невстановленому місці проставила підроблені відтиски штампів Державної прикордонної служби України в паспорті громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_3 № НОМЕР_1 про перетин нею державного кордону України в пункті перетину кордону "Харків - пасажирський" "Виїзд № 014 від 20.03.2015" та "В`їзд №018 від 22.03.2015" в пункті перетину кордону "Харків - пасажирський". При цьому, ОСОБА_3 з території України нікуди не виїжджала 22.03.2015 року та на територію України не в`їжджала 22.03.2015 року. Вподальшому, громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_3 використовувала свій паспорт для можливості перебування на території України на строк, який встановлений законодавством України (90) днів.
Також, ОСОБА_3 , 01 серпня 2018 року, перебуваючи в АДРЕСА_2 використовувала паспорт громадянки Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 виданий на її ім`я, з завідомо підробленими відтисками штампів Державної прикордонної служби України про перетин нею державного кордону України в пункті перетину кордону "Харків - пасажирський" "Виїзд № 014 від 20.03.2015" та "В`їзд № 018 від 22.03.2015" в пункті перетину кордону "Харків - пасажирський".
При цьому, ОСОБА_3 в вищезазначені числа, державний кордон України не перетинала, а використовувала паспорт виданий на своє ім`я з внесеними в нього підробленими відтисками штампів про перетин державного кордону для можливості перебувати на території України на строк, який встановлений законодавством України (90) днів. При цьому, ОСОБА_3 01 серпня 2018 року, приблизно о 13 годині, прибувши до Головного управління національної поліції у Волинській області і знаходячись в службовому кабінеті № 13, з метою підтвердження законності перебування на території України надала старшому оперуповноваженому УКР ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , паспорт громадянина Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 від 07.06.2013 року, виданий на її ім`я, достовірно знаючи, що на 34 та 35 сторінці нанесено підроблені штампи у вигляді відміток про перетинання державного кордону України через пункт пропуску державного кордону України.
Згідно витягу з бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" наданого відділом боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП у Волинській області, щодо перетину Державного кордону України, громадянка Республіки Узбекистан, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , територію України після в`їзду 29.07.2013 року, не покидала.
Також, ОСОБА_3 , 01 серпня 2018 року, перебуваючи в АДРЕСА_3 , повторно, використовувала паспорт громадянина Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 виданий на її ім`я з завідомо підробленими відтисками штампів про перетин нею державного кордону України в пункті перетину: "Харків пасажирський" "Виїзд № 014 від 20.03.2015" та "В`їзд № 018 від 22.03.2015" в пункті перетину кордону "Харків пасажирський".
При цьому, ОСОБА_3 , в вищезазначені числа, державний кордон України не перетинала, а використовувала паспорт виданий на своє ім`я з внесеними в нього підробленими відтисками штампів про перетин державного кордону для можливості перебувати на території України на строк, який встановлений законодавством України (90) днів. При цьому, ОСОБА_3 , 01 серпня 2018 року, близько 15 год. 00 хв., прибула до Луцького районного відділу Управління державної міграційної служби України у Волинській області, що за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Великий Омеляник, вул. Володимирська, 76, і знаходячись в службовому кабінеті, надала працівникам Луцького РВ УДМС України у Волинській області, паспорт громадянина Республіки Узбекистан № НОМЕР_1 від 07.06.2013 року, виданий на її ім`я, достовірно знаючи, що на 34 та 35 сторінках нанесено підроблені штампи у вигляді відміток про перетинання державного кордону України через пункт пропуску державного кордону України.
Згідно витягу з бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" наданого відділом боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП у Волинській області, щодо перетину Державного кордону України, громадянка Республіки Узбекистан, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , територію України після в`їзду 29.07.2013 року, не покидала.
Органом досудового розслідування вказані умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, які виразились в пособництві, наданні засобів злочину іншим співучасникам злочину в виготовленні підроблених штампів установи, яка має право посвідчувати такі документи і надає права, з метою їх використання, вчиненими за попередньою змовою групою осіб.
Окрім того, вказані умисні дії ОСОБА_3 , також органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України, які виразились у використанні завідомо підробленого документа.
В підготовчому судовому засіданні подано угоду про визнання винуватості, укладену 06 березня 2019 року між прокурором Луцької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_8 та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , згідно з якої, остання беззастережно визнає себе винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та не заперечує обставин вчинення інкримінованих їй злочинів, що викладені в обвинувальному акті, а також сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, враховується, що ОСОБА_3 повністю визнала свою вину, щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, шкідливих наслідків від інкримінованих злочинів не наступило, крім цього, раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалась.
При цьому, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 гривень, за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч. 1 ст.70 КК України остаточно їй призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих доходів громадян, що становить 2550 гривень.
Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Крім того, умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Прокурор, обвинувачена та її захисник в підготовчому судовому засіданні просили суд затвердити угоду про визнання винуватості.
Судом роз`яснені обвинуваченій ОСОБА_3 , її захиснику та прокурору наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також положення ст. 474 КПК України.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості, приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України та повністю підтвердила обставини його вчинення. У вчиненому щиро розкаялася та погоджувалася на призначення узгодженого покарання за угодою про визнання винуватості.
У відповідності до вимог ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості, вчинені ОСОБА_3 злочини, передбачені ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 суд не вбачає.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
В даному випадку судом роз`яснено обвинуваченій та прокурору правові наслідки затвердження угоди, перевірено відповідність угоди фактичним обставинам справи, а також добровільність позицій сторін.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою і призначення обвинуваченій узгодженого покарання.
Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових злочинів, так і іншими особами.
У відповідності до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 468, 473, 475, 476 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 06 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002775 від 02 серпня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, між прокурором Луцької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 .
Визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України і призначити їй покарання:
за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень;
за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_3 до відбуття визначити покарання у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих доходів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень.
Речові докази: паспорт громадянки Узбекистану № НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_3 повернути за належністю ОСОБА_3 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий:/підпис/
Згідно з оригіналом:
Суддя Луцького міськрайоного суду ОСОБА_1