Справа № 461/7322/18
Провадження №1-кп/461/548/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2019 р. м. Львів
Галицький районний суд міста Львова
в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003980 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, українки, учениці ліцею «ОРІЯНА» Львівської міської ради, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

01.09.2018 року, приблизно о 21 год. 00 хв., неповнолітня ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Bershka», що знаходиться у Торговому центрі «Форум-Львів», який розташований за адресою: м.Львів, вул. Під Дубом, 7б у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно намагалась викрасти туфлі білого кольору (артикул 5264/331/001/37), вартістю 480,45 грн., які належать ТзОВ «БЕРШКА УКРАЇНА», однак свій злочинний умисел не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки її дії були викриті працівником охорони торгового центру.
Обвинувачена ОСОБА_4 при допиті в судовому засіданні визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, розкаялася у вчиненому. Показала, що дійсно 01.09.2018 року, приблизно о 21 год. 00 хв., зайшла до магазину «Bershka», що знаходиться у Торговому центрі «Форум-Львів», де зайшла у роздягальню разом з кросівками. Згодом, випадково відірвала на кросівках верх. Злякалась, що їх потрібно буде купляти, тому поклала їх у портфель. Вийшла з магазину, де на виході працівник охорони запитав її, чи є у неї товар з вказаного магазину. На що обвинувачена відповіла, що є. Зазначила, що усвідомлює, що вчинила крадіжку. Повідомила також, що проживає у повній сім`ї, є брат, якому 6 років. У вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаюється.
Допитаний у судовому засіданні представник потерпілого суду повідомив, що 01.09.2018 року від охорони магазину отримав повідомлення про те, що обвинувачена намагалася винести не проплачений товар, тобто про спробу крадіжки. Після цього, вони повідомили працівників поліції
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачена в судовому засіданні не оспорювала факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України при вищезазначених обставинах.
Учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість, мотиви, розмір заподіяної шкоди, а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченої, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, оскільки остання вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
При призначенні покарання обвинуваченому, суд виходить із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, наявність пом`якшуючих покарання обставин. Крім того, враховуються умови життя і виховання обвинуваченої, яка скоїла даний злочин в неповнолітньому віці, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості її особистості.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення кримінального покарання» від 24.10.2003 р. судам необхідно вирішувати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин у неповнолітньому віці, щиро розкаялися у скоєному, відшкодували заподіяну злочином шкоду.
У п.10 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами законодавства у справах про злочини неповнолітніх» звертається увага судів на те, що при призначенні покарання неповнолітнім необхідно строго дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання, соціальна реабілітація.
Судом установлено, що обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває. За місцем навчання характеризується позитивно, проживає в сім`ї своєї матері, у фізичному і психічному розвитку відхилень не має. На профілактичному обліку в органах поліції та на обліку в службі у справах дітей районної адміністрації не перебувала. Обвинувачена добре навчається в учбовому закладі ліцеї «ОРІЯНА» Львівської міської ради. Мати має достатній вплив на доньку, користується у неї батьківським авторитетом, здатна контролювати її поведінку.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить вчинення злочину в неповнолітньому віці, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення нею нових злочинів необхідно обрати їй покарання у виді громадських робіт.
Відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України. Примусові заходи виховного характеру застосовують в тому числі при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України (п.2 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру»).
Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою
Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення з одночасним застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, - передачу неповнолітньої під нагляд матері.
Строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням рекомендацій, визначених у п.7 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами п.4 ч.6 ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368- 371, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити неповнолітню ОСОБА_4 від призначеного за цим вироком покарання та застосувати до неї примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, ОСОБА_5 , на строк до досягнення ОСОБА_4 повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази:
-компакт диск типу «DVD-R», фірми «TDK» - Life on Record, об`ємом 4,7 GB, min 120 MIN, 16x SPEED, сірого кольору, із трьома записами, здійсненими 01.09.2018 року камерами внутрішнього відеоспостереження зберігати в матеріалах справи;
-жіноче взуття спортивного типу (кросівки) білого кольору, які згідно артикулу 5264/331/001/37 (туфлі) повернути потерпілому ТзОВ «Бершка Україна».
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1