Справа № 737/838/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/25/18
Категорія - ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретарів ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

їх захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000444 від 24.03. 2016 року, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2017 року,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 348, ч. 1 ст. 309 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою вищою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ст. 348 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та виправданий за недоведеністю винуватості у вчиненні ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 засуджений:

-за ч. 1 ст. 162 КК України на 1 рік обмеження волі;

-за ч. 1 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 186 КК України на 6 років позбавлення волі;

-за ст. 348 КК України на 12 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зарахований термін попереднього ув`язнення з 01 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислюється з 01 квітня 2016 року.

ОСОБА_9 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та виправданий за недоведеністю винуватості у вчиненні ним кримінального правопорушення.

ОСОБА_9 засуджений:

-за ч. 1 ст. 162 КК України на 1 рік обмеження волі;

-за ст. 348 КК України на 15 років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 187 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

-за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі, остаточно ОСОБА_9 призначене покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зарахований термін попереднього ув`язнення з 01 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислюється з 01 квітня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь Куликівської центральної районної лікарні 2259,55 грн., витрат понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь Чернігівської обласної лікарні 11 134,70 грн., витрат понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_13 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_14 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_15 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в солідарному порядку.

Судом визнано доведеним, що

1) 23 березня 2016 року у вечірній час, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з проникненням у житло, прибули до садиби по АДРЕСА_3 , де шляхом розбиття вікна проникли у будинок. Перебуваючи у будинку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були викриті власницею садиби ОСОБА_16 , яка відразу почала кликати на допомогу. В цей час, ОСОБА_9 кинувся до власниці садиби, наздогнав її в іншій кімнаті, а ОСОБА_8 , продовжував відшукувати належне ОСОБА_16 майно.

ОСОБА_9 , виходячи за межі попередньої домовленості, маючи умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_16 та заволодіння її майном, наздогнав потерпілу в одному з приміщень будинку, де ножом, який мав при собі, наніс ОСОБА_16 не менше сімнадцяти ударів у область шиї, тулубу та рук, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: трьох різаних ран на лівому плечі, на лівому передпліччі, глибокої зяючої різаної рани на лівій передній боковій поверхні шиї; одинадцяти колото-різаних поранень: два з яких на шиї зліва, одне на правій молочній залозі, одне на передній черевній стінці, яке проникає в черевну порожнину, без ушкоджень внутрішніх органів, п`яти колото-різаних поранень на правій верхній кінцівці та два на лівому ліктьовому суглобі та лівій кисті, комплекс яких відповідно до висновку експерта № 82 від 29.04.2016 року має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, усі ушкодження супроводжувались масивною зовнішньою кровотечою, яка призвела до знекровлення організму та смерті потерпілої ОСОБА_16 .

Після цього, ОСОБА_9 повернувся до кімнати, в якій знаходився ОСОБА_8 , де вони продовжили відшукувати майно та заволоділи: пляшкою горілки, сумкою та трьома банками із консервацією, що належали ОСОБА_16 , які не представляли для потерпілої матеріальної цінності.

2) У період з 24 по 28 березня 2016 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, у нічний час, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, діючи умисно, шляхом розбиття віконного скла, незаконно проникли у буд. АДРЕСА_4 , який належав ОСОБА_17 .

3) 01 квітня 2016 року, близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи у буд. АДРЕСА_5 , де були викриті працівниками Куликівського ВП Ніжинського відділу поліції ГУНП, а саме: начальником сектору карного розшуку ОСОБА_13 , старшим оперуповноваженим сектору карного розшуку ОСОБА_15 та інспектором відділення поліції ОСОБА_14 , які запропонували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здатися правоохоронним органам.

Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи з єдиним умислом, з метою уникнення затримання, достовірно знаючи, що перед ними працівники поліції, не бажаючи підкоритись їх законним вимогам, маючи умисел на вбивство працівників правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням ними службових обов`язків, скоїли напад на працівників поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

В ході нападу ОСОБА_8 наніс не менше двох ударів металевою фомкою ОСОБА_14 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійними ранами правої тім`яної ділянки голови та обличчя, які відповідно до висновку експерта №485 від 01.06.2016, як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В ході нападу ОСОБА_9 завдав один удар ножом ОСОБА_13 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням 9-го ребра і правої долі печінки, ускладненого внутрішньочеревною кровотечою, яке відповідно до висновку експерта від 07.06.2016 року № 486, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Після чого завдав не менше п`яти ударів ножом ОСОБА_15 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді різаних ран тім`яної потиличної ділянки голови, колотої рани поверхні лівої кисті, також завдав удар головою в обличчя ОСОБА_18 та вкусив того за обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забійної рани правої надбрівної дуги та рваної рани правої виличної ділянки, які відповідно до висновку експерта № 483 від 27.05.2016 року, як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розлад здоров`я.

Після цього ОСОБА_9 , прийшов на допомогу ОСОБА_8 , який наносив удари металевою фомкою працівнику поліції ОСОБА_14 , та завдав тому удару ножом в область тулуба, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням правої долі печінки та міжреберної артерії, ускладненого внутрішньочеревною кровотечою, яке відповідно до висновку експерта від 01.06.2016 року № 485 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не довели свого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті працівникам поліції, до кінця, у зв`язку з тим, що досягли своєї мети на втечу.

4) ОСОБА_8 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та невстановлений досудовим розслідуванням час, незаконно, без мети збуту придбав рослини коноплі та незаконно зберігав при собі, без мети збуту.

01.04.2016 року в приміщенні Куликівської центральної районної лікарні за адресом: смт. Куликівка, вул. Пирогова, буд. 16 в кишені джинсових штанів ОСОБА_8 було виявлено та вилучено паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становила 0,074 г., поліетиленовий пакет чорного кольору з речовиною рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становила 10,949 грами, поліетиленовий пакет біло-червоного кольору з речовиною рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становила 2,139 г. та 20,144 г., та які знаходилися у кишенях спортивної кофти.

Загальна вага вилученого у ОСОБА_8 особливо небезпечного наркотичного засобу каннабісу, згідно висновку експерта № 440 (х) від 27.04.2016 року, складала 33,306 грами.

Згідно Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року № 770, каннабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений (таблиця 1, список 1).

5)Органами досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачувалися в тому, що 22.03.2016 року, в нічний час, за попередньою змовою між собою, достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, на порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, діючи умисно, протиправно, без належного дозволу володільця, з метою погрітися та похарчуватися, шляхом вибиття вікна проникли у приміщення садиби, розташованої за адресом: АДРЕСА_3 , яке належить на праві власності ОСОБА_19 , де незаконно проживали два-три дні.

По епізоду незаконного проникнення в житло від 22.03. 2016 року за ч.1 ст. 162 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд виправдав за недоведеністю їх вини у вчиненні злочину, вказуючи на неточності в даті проникнення, відсутність відбитків пальців рук обвинувачених.

В апеляційній скарзі та додатках до неї обвинувачений ОСОБА_8 , не заперечуючи своєї вини за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 309 КК України, просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо нього за ч. 3 ст. 186 КК України за відсутністю в його діях складу злочину, його дії за ст. 348 КК України перекваліфікувати на ст. 36 КК України, мотивуючи тим, що його участь в пограбуванні з проникненням у житло, не доведена, прокурор не надав на підтвердження обвинувачення жодного доказу. Обвинувачення за ст. 348 КК України базується виключно на показаннях працівників поліції, які були без форми, їх затримання та арешт проводили з порушенням вимог КПК України, а тому він та ОСОБА_9 діяли в межах самозахисту.

Під час досудового розслідування було допущено розголошення таємниці слідства у засобах масової інформації, що призвело до упередженого ставлення суду до них, як до осіб, які до винесення вироку вже були названі злочинцями, що є порушенням його права на захист та грубим порушенням п. 2 ст. 6 Європейської Конвенції.

Зазначає про підробку речових доказів у вигляді плям крові на куртці з капюшоном та джинсах, що належать різним особам та звертає увагу на те, що вилучення їх особистих речей (одягу) було проведено без рішення слідчого судді. Вилучені речі їм не повернуті, в той час як слідчий не звертався з клопотанням про накладення на них арешту, отже, відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України вказані докази та всі наступні дії, пов`язані з ними, повинні бути визнані недопустимими та втратили свою доказову значимість, що виключає можливість суду посилатись на них.

Обвинувачення за ст. 348 КК України ґрунтується виключно на показаннях потерпілих, які містять суттєві розбіжності, а дії ОСОБА_9 та його, направлені на самозахист від незаконних посягань поліцейських, невірно кваліфіковані та підлягають перекваліфікації на ст. 36 КК України.

За обвинуваченням за ч. 3 ст. 186 КК України суд взагалі не мав підстав для ухвалення обвинувального вироку, з огляду на відсутність заяви потерпілого. Стверджує, що вирок суду ґрунтується на припущеннях, що підтверджується відеозаписом судового розгляду.

Просить зняти з нього обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди потерпілим через те, що вони є службовими особами і не мають право на відшкодування шкоди, завданої злочином, відповідно до положень ст. 61 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати, як неправосудний, а матеріали кримінального провадження щодо нього повернути до суду першої інстанції на новий об`єктивний та справедливий судовий розгляд, аргументуючи тим, що суд проігнорував ряд наявних грубих порушень положень Конституції України.

Його затримання було проведено з порушенням вимог КПК України, працівники поліції не представились, не пред`явили документів, були без форми, відсутній відеозапис його затримання, відбулось застосування табельної зброї, він отримав тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення та перелом кісток нижньої лівої кінцівки, що підтверджується записами з лікувальних закладів.

Вказує на те, що в той час коли він перебував у медичному закладі, працівники поліції проникли до нього в палату, та користуючись тим, що він в стані шоку від того, що сталося та від болю, погрожуючи застосуванням фізичної розправи, без участі захисника примусили його зізнатись у вбивстві. За таке зізнання йому вкололи знеболювальне, якого на той час він потребував. Захисника до нього допустили тільки через дев`ять годин після того, як отримали його зізнання, але після того як з`явився адвокат, він відразу заявив про те, що вбивства він не скоював та був змушений обмовити себе. Зауважив, що під час бесіди із захисником, весь час були присутні працівники поліції, тому він переказував усі деталі для того, щоб оговорити себе, сподіваючись на відновлення своїх законних прав та інтересів під час судового розгляду. Навіть після того, як йому надали захисника, він був позбавлений юридичної можливості оскаржити незаконні дії працівників поліції, оскільки перебував в безпорадному стані, під дією медикаментів та від великої крововтрати.

Користуючись його фізичним та психологічним виснаженням, працівники поліції не роз`яснили йому його прав, надавали на підпис безліч документів, пояснюючи тим, що це виключно формальність, що призвело до порушення його прав, гарантованих, як Конституцією України, так і кримінальним процесуальним законодавством. Всі його показання під час досудового розслідування та показання ОСОБА_8 , які він надавав в камері попереднього ув`язнення в СІЗО, та всі його інші показання, включно з даними негласних слідчих дій, суд мав визнати неналежними та недопустимими доказами.

На думку апелянта, суд мав ухвалити судове рішення на підставі тієї інформації, яку безпосередньо встановить у судовому засіданні під час судового розгляду.

Звертає увагу, що жодна експертиза, не надає чіткої відповіді відносно приналежності слідів на місці злочину, відсутні сліди крові на знарядді злочину, жоден слід підошви взуття не співпадає зі слідами підошви належного їм взуття, в будинках АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 відсутні сліди пальців їх рук. Відсутній висновок експерта щодо його фізичного та психо-емоційного стану в той час, коли працівниками поліції фабрикувались його показання про визнання винуватості.

Суд, на виконання процесуальних норм, мав витребувати такий висновок, натомість, суд проігнорував неодноразові заяви щодо порушення їх прав та прийняв сторону обвинувачення, в той час, як всі сумніви щодо доведеності їх обвинувачення повинен був трактувати на їх користь, а не навпаки.

Наголошує на тому, що під час їх затримання працівниками поліції були допущені такі значні порушення, які навіть не дали їм підстав ідентифікувати їх як працівників поліції, а їх дії дали підстави вважати, що здійснюється напад.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи тим, що зміст вироку свідчить про те, що суд фактично не з`ясовував обставини кримінального правопорушення, не встановив істини, не забезпечив права та законні інтереси учасників кримінального провадження та прийняв рішення, яке не відповідає нормам, як матеріального, так і процесуального права.

Вказує на те, що мотивувальна частина вироку, на порушення положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України не містить формулювання обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а містить виклад формулювання обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186, ст. 348 КК України та ОСОБА_9 за ст. 348, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, через те, що їх вина у вчиненні даних злочинів не доведена належними та беззаперечними доказами. Обвинувачені пояснили, що не вчиняли вказаних злочинів та не визнають своєї вини. Висновки суду щодо викрадення майна з будинку потерпілої ОСОБА_16 не підтверджені матеріалами справи, потерпіла ОСОБА_20 у судовому засіданні не повідомляла суду про викрадення майна, як і не подавала заяви до правоохоронних органів з приводу крадіжки з переліком майна.

Вважає, що стороною обвинувачення не надано, а судом у вироку не наведено будь-яких прямих доказів того, що ОСОБА_8 мав прямий умисел на викрадення чужого майна, який в процесі вчинення злочину, переріс у відкрите викрадення і це ним усвідомлювалось, але він проігнорував те, що їх з ОСОБА_9 викрила господарка та продовжував відшукувати майно, а тому його дії невірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України.

Стверджує і про недоведеність обвинувачення ОСОБА_9 щодо його дій відносно ОСОБА_21 , оскільки відсутні докази того, що він діяв з умислом спрямованим саме на вчинення розбійного нападу та позбавлення життя потерпілої із корисливих мотивів.

Щодо замаху на вбивство працівників поліції, апелянт вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, але дав їм неправильну юридичну оцінку. З аналізу показань обвинувачених, які вказували на те, що не знали що перед ними працівники поліції та діяли з метою самозахисту, а також показань самих потерпілих, які підтвердили, що були без форменого одягу, вбачається, що обвинувачені діяли з непрямим умислом, проте, замах на умисне вбивство з непрямим умислом неможливий. При цьому, будь-яких об`єктивних доказів, якими б спростовувались твердження обвинувачених про те, що вони не мали на меті вбивати працівників поліції, в ході судового розгляду встановлено не було.

Вказує на необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 зі ст. 348 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України, так як він умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження, а дії ОСОБА_9 необхідно перекваліфікувати зі ст. 348 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, так як він умисно заподіяв потерпілим ОСОБА_22 та ОСОБА_23 тяжкі тілесні ушкодження.

В зв`язку з тим, що обвинувачені перебувають під вартою з 01 квітня 2016 року, то до них необхідно застосувати положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які узгодили свою позицію та просили про скасування вироку суду в частині засудження за ч. 3 ст. 186 та ст. 348 КК України та закриття провадження по справі через недоведеність винуватості у вчиненні злочинів, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , які просили про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, прокурора ОСОБА_12 , який заперечував проти аргументів сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги задовольнити частково з таких підстав.

З протоколу огляду місця події садиби по АДРЕСА_3 , вбачається, що 24 березня 2016 року в будинку був виявлений труп власниці - ОСОБА_16 , 1945 року народження, з численними пораненнями на тілі. У кімнатах під час огляду зафіксували сліди плям бурого кольору. На городі за будинком-сліди низу підошви взуття, з яких були виготовлені гіпсові зліпки. Такі ж самі сліди були виявлені на полі, поблизу села.

Висновки судової трасологічної експертизи № 1079 від 07. 04. 2016 року показали, що сліди різних розмірів, виявлені на городі, поблизу будинку, де була вбита ОСОБА_16 , були залишені взуттям на праву ногу тієї ж групової належності, що і гумові чоботи сіро-зеленого кольору, які вилучені у обвинуваченого ОСОБА_9 , а також тієї ж групової належності на праву та ліву ноги, що і гумові чоботи чорного кольору, які були вилучені у обвинуваченого ОСОБА_8 .

При цьому, зображення низу підошви на гумових чоботях у кожного з обвинувачених відрізнялось. Сліди взуття та гіпсові зліпки з них, вилучені під час огляду місця вбивства, повністю збігаються за зовнішніми ознаками. А зображення сліду розміром 275ммх100мм в гіпсовому зліпку розміром 285х108мм збігається не тільки за загальними, а й за окремими п`ятьма ознаками з низом підошви гумового чобота на праву ногу обвинуваченого ОСОБА_8 ( том 3 а. с. 199-225).

Критика апелянтами експертного висновку, який не носить категоричного характеру, є безпідставною. Сліди підошви взуття експертом досліджувалися зі зліпків, які знімалися зі слідів, залишених в динаміці- під час ходьби, бігу. Слідосприймаюча поверхня не завжди за своїми якостями може відобразити окремі ознаки підошви взуття.

За правилами ст. 94 КПК України, суд оцінює зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ, в тому числі висновки експертиз, на перед не мають встановленої сили.

Окрім слідів низу взуття підошов, виявлених поряд з місцем вбивства потерпілої ОСОБА_16 , які за загальними ознаками співпадають із гумовими чоботями, в які були взуті обвинувачені, згідно з висновками молекулярно-генетичної експертизи №10-202 від 07.06.2016 року, на джинсах обвинуваченого ОСОБА_9 були виявлені сліди крові, які за генетичними ознаками збігаються із зразками крові убитої ОСОБА_16 , і не збігаються із зразками крові інших потерпілих, яким він завдавав ножові поранення, із зразками крові ОСОБА_8 та самого ОСОБА_9 ( том 4 а. с.23-84).

Проникнення до будинку ОСОБА_16 , обвинувачені планували, слідкували за садибою, в якій не топилась піч і ніхто не виходив на вулицю. Коли проникли у будинок з метою викрадення речей, з`ясували, що господиня вдома і помітивши їх присутність почала, кричати. ОСОБА_9 вихопив ножа, побіг та убив «бабку». В темноті завдав ударів жінці в груди, а потім по горлу, щоб затихла. Сам ОСОБА_8 в цей час знаходився в іншій кімнаті та перебував у ступорі, він сподівався, що ОСОБА_9 тільки «вирубить» господиню, а не вб`є. Зазначене підтверджується даними протоколу про результати аудіо контролю особи - ОСОБА_8 від 15.07. 2016 року, проведеного з дозволу слідчого судді.

Такі обставини вбивства потерпілої, підтверджуються відсутністю слідів крові на одязі ОСОБА_8 , оскільки на тілі потерпілої ОСОБА_16 були виявлені сліди не менше ніж від 17 травматичних дій колюче-ріжучого знаряддя, поранення супроводжувались масивною крововтратою і на одязі того, хто завдавав поранення, обов`язково мали залишитися плями крові.

Заява обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду справи, що він тікаючи від працівників поліції, зняв та покинув свою курточку, яку потім переплутали працівники поліції з курточкою ОСОБА_9 та навмисно нанесли на неї сліди крові від потерпілої ОСОБА_16 , не відповідає дійсності.

Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на куртці з капюшоном, збігалися з генетичними ознаками слідів крові ОСОБА_8 і не збігалися з генетичними ознаками слідів крові потерпілої ОСОБА_16 . На іншій куртці з капюшоном були наявні сліди крові, які збігалися з генетичними ознаками слідів крові потерпілої ОСОБА_16 і не збігалися із генетичними ознаками зразків крові інших потерпілих та самих обвинувачених ( висновок експерта від 07.06. 2016 № 10-202 том 4 а. с. 23-84).

Якщо б працівники поліції переплутали куртки обвинувачених, ОСОБА_8 заперечував би обвинувачення в частині незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, які виявлені та вилучили з його одягу, перед поміщенням до лікарні. Вирок суду в частині засудження за ч. 1 ст. 309 КК України, він не оскаржує.

За змістом ст. 170 КПК України, арешт майна може бути накладений на знаряддя злочину та речові докази, доходи, одержані в результаті вчинення кримінального правопорушення, якщо в цьому є необхідність або ж їх неможливо вилучити та зберігати.

Вилучений у обвинувачених одяг був визнаний речовими доказами у кримінальному провадженні та зберігається у камері речових доказів, а тому для застосовування арешту чобіт, одягу, слідчий у кримінальному провадженні не мав законних підстав.

Тому, посилання в апеляційних скаргах, що вилучені речі не можуть бути доказами по справі, оскільки на них судом не накладений арешт, є безпідставними.

Критика стороною захисту такої слідчої дії як вилучення одягу, також є необґрунтованою. Після завдання тяжких тілесних ушкоджень поліцейським, потерпілим у даному кримінальному провадженні, обвинувачених переслідували та затримали інші поліцейські, які змушені були застосувати вогнепальну зброю.

Поранених обвинувачених доставили в лікарню, де їх переодягли в лікарняний одяг та надали медичну допомогу. З 14 години 30 хвилин і до 20 години 50 хвилин, одяг обвинувачених знаходився в лікарні і слідчим не вилучався, що не означає, що за цей час з ним проводились якісь незаконні дії, в тому числі нанесення крові від потерпілої ОСОБА_16 .

Медична сестра та молодша медична сестра видали одяг обвинувачених на вимогу слідчого, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 93 КПК України. Збирання доказів здійснюється як шляхом проведення слідчих дій, так і витребуванням та отриманням доказів від службових та фізичних осіб.

З часу вбивства потерпілої ОСОБА_16 і до затримання обвинувачених та вилучення їх одягу минуло десять днів. Потерпіла померла внаслідок масивної крововтрати. Наявність чи відсутність слідів крові на одязі цілком природно залежала від розташування жертви і вбивці, який завдаючи ножових поранень, міг знаходитися позаду жертви та утримувати її біля себе. Ніж, як знаряддя злочину, обвинувачений ОСОБА_9 мав реальну можливість викинути та привласнити інший ніж, який носив з собою та напав з ним на поліцейських.

Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на джинсах ОСОБА_9 чорного кольору, збігаються з генетичними ознаками крові убитої ОСОБА_16 . Висновок експерта від 07.06.2016 №10-202 містить не тільки опис об`єктів дослідження, а й детальні фотографії, з яких вбачається, що бурі плями промочили одяг і не були нанесені на його поверхню, щоб створити видимість забруднення кров`ю.

Таким чином, незаконне проникнення у житло з метою викрадення чужого майна, яке у обвинуваченого ОСОБА_8 перетворилося на грабіж. Він був помічений потерпілою, яка здійняла крик, проте продовжив обшукувати будинок, а ОСОБА_9 вийшов за межі домовленості і застосував ніж та напав на потерпілу, яку вбив із користі.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року №2, як умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів, кваліфікуються дії винного, який позбавляючи життя потерпілої бажав отримати матеріальні блага для себе чи для інших осіб. При цьому немає значення, чи одержав ту вигоду винний, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив до початку чи під час вчинення злочину.

Прагнення особи до задоволення своїх потреб шляхом протиправного, передбаченого кримінальним законом діяння, майном, що не належить винному і є користю.

Обвинувачений ОСОБА_9 проник в житло потерпілої ОСОБА_16 із заздалегідь взятим ножом, який застосував під час розбійного нападу на потерпілу, завдаючи їй багаточисленних ударів в життєво-важливі частини тіла, а тому вчинив навмисне вбивство із користі.

Відсутність заяви від потерпілої про викрадення майна: пляшки горілки, сумки, трьох банок з консервацією, що належали ОСОБА_16 , не спростовує корисливого мотиву та обвинувачення за ч. 3 ст. 186 та ч. 4 ст. 187 КК України.

За правилами п. 3 ст. 477 КПК України, заява потерпілого за обвинуваченням у пограбуванні вимагається тільки у випадку, коли воно вчинене чоловіком, дружиною потерпілого, іншими близькими родичами чи членом сім`ї потерпілого, або якщо вони вчинені особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдана шкода виключно власності потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_8 взагалі ніколи не був знайомим з убитою ОСОБА_16 . Обвинувачення за ст. 187 КК України за усіма її частинами є публічним і заяви потерпілого для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, кримінально-процесуальний закон, не вимагає.

Усі заперечення проти обвинувачення в цій частині ретельно перевірялись судом першої інстанції та спростовані наведеними у вироку доказами, які зібрані з додержанням вимог кримінально-процесуального закону.

Аналіз аудіозапису розмов, сліди взуття, виявлені поблизу місця вбивства потерпілої, які співпадають за загальними та особливими ознаками із взуттям, вилученим у обвинувачених, генетична експертиза про походження крові на джинсах та куртці обвинуваченого ОСОБА_9 від потерпілої ОСОБА_16 , поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в інкримінованих їм обом злочинах.

Аргументи сторони захисту про заподіяння тяжких тілесних ушкоджень начальнику карного розшуку ОСОБА_13 та інспектору поліції ОСОБА_14 , оперуповноваженому карного розшуку ОСОБА_15 - легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я під час необхідної оборони, так як перелічені особи були без форменого одягу, не представились, не відповідають фактичним обставинам справи.

Усі потерпілі безпосередньо були допитані судом першої інстанції та підтвердили, що вони повідомили обвинуваченим хто вони, просили їх вийти, на що обвинувачені вдались до хитрощів, просили зберегти їм життя, проте з будинку не виходили.

Працівники поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 не мали зброї або будь-яких інших предметів, за допомогою яких могли бути завдані тілесні ушкодження, спроба затримання відбувалася серед білого дня, коли добре видно предмети та люди, які знаходяться в безпосередній близкості.

За обставин справи, працівники поліції просили обвинувачених вийти з будинку та здатися, підходили до отвору, через який обвинувачені проникли у будинок. Коли працівник поліції наближався до отвору, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 нападали на нього, затягували у будинок, де розправлялись, один за допомогою ножа, інший -за допомогою металевої фомки.

Під час нападу на начальника карного розшуку ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_9 ножом завдав удару в живіт, чим заподіяв проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з пошкодженням дев`ятого ребра та правої долі печінки, ускладненого внутрішньо-черевною кровотечою, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Оперуповноваженому карного розшуку ОСОБА_15 обвинуваченим ОСОБА_9 було заподіяно не менше п`яти поранень тім`яної потиличної ділянки голови, поверхні лівої кисті. Крім того, ОСОБА_9 завдав удару головою в обличчя, після чого вкусив ОСОБА_15 .

Коли обвинувачений ОСОБА_8 завдавав ударів металевою фомкою працівнику поліції ОСОБА_14 , одночасно з ним ОСОБА_9 завдав удару ножом в область тулуба, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням правої долі печінки та міжреберної артерії, ускладненого внутрішньочеревною кровотечою.

Зауваження захисника адвоката ОСОБА_11 , що працівники поліції діяли непрофесійно, замість того, щоб вибити двері, наближались до тісного отвору, в якому був обмежений рух, де їх по одному побили обвинувачені через негайну потребу відвернути посягання, не звільняють обвинувачених від кримінальної відповідальності за вчинені дії.

Надаючи громадянам право на необхідну оборону, закон має на увазі лише такі випадки захисту, за яких громадянин змушений негайно заподіяти шкоду посягаючому з тим, щоб відвернути або припинити його посягання. Якщо суспільно небезпечне посягання не створює невідкладної необхідності в заподіянні шкоди посягаючому, то у особи право на необхідну оборону відсутнє.

Обвинувачені блукали по Ніжинському та Куликівському районах Чернігівської області селами. Як пояснювали в апеляційному суді, ночували як вони вважали у покинутих будинках, шукали харчі. В одному із сіл, зі слів обвинувачених, на них напали бомжі, які вигнали з будинку, погрожуючі вилами та лопатами, а тому працівників поліції сприйняли як таких людей, оскільки вони були без форми та не представились.

При цьому, обвинувачені не заперечували, що у потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в руках не було жодних предметів. Працівники поліції пішли на затримання без зброї, тоді як обвинувачені мали металеву фомку та ніж.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у приміщенні і їх не було видно працівникам поліції, тоді як останні перебували в полі зору обвинувачених і жодних дій зламати двері, вікна, не вчиняли. Навпаки, намагалися поспілкуватися з особами, розшукуючи причетних до вбивства жінки похилого віку в с. Кукшин Ніжинського району Чернігівської області.

Аргументи сторони захисту, що такі підозри працівників поліції були безпідставними, не узгоджуються з оперативно-розшуковими заходами, передбаченими законодавством. Розбійний напад на потерпілу з наступним її вбивством із користі, були вчинені за відсутності очевидців. На місці вбивства були виявлені два види слідів чоловічих чобіт, тому і розшукували двох чоловіків, виконуючи обхід по селах, прилеглих до місця вбивства, будинків, в яких не проживають господарі або проживають тимчасово.

Згідно протоколу огляду від 01. 04.2016 року господарства по АДРЕСА_5 , де переховувалися обвинувачені та напали на поліцейських, вхід у будинок здійснювався через виламані дошки знизу веранди, прибудованої до цегляного будинку ( том 2 а. с. 164-171).

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 допитувались судом першої інстанції, будучи попередженими про кримінальну відповідальність, та підтвердили, що вони пропонували обвинуваченим вийти з будинку, повідомивши, що вони працівники поліції, жодних погроз вони не висловлювали, ніяких підозр не висували.

Обвинувачені, перебуваючи в чужому занедбаному приміщенні, при відсутності реального посягання, діючи з єдиним умислом, з метою уникнення затримання, достовірно знаючи, що перед ними працівники поліції, не бажаючи підкоритись їх законним вимогам, маючи умисел на вбивство працівників правоохоронного органу у зв`язку із виконанням ними службових обов`язків, скоїли напад на працівників поліції.

Критика апелянтами, висновку суду, що обвинувачені намагалися уникнути затримання через що намагалися убити працівників поліції, які перебували при виконанні своїх службових обов`язків, проте не довели свого злочинного умислу до кінця, у зв`язку з тим, що досягли своєї мети на втечу, не змінює правової оцінки дій обвинувачених.

Відповідальність за ст. 348 КК України настає за посягання на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Під посяганням на життя розуміють навмисне убивство або замах на навмисне вбивство.

Удари працівникам поліції завдавались у життєво важливі органи- голову, живіт, металевим предметом та ножом, поранення у двох поліцейських супроводжувалось масивною крововтратою. Смерть не настала через прибуття іншого підрозділу поліції, який доставив поранених до лікарні та затримав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які тікали і до них змушені були застосувати вогнепальну зброю.

Обстановка, в якій завдавались тілесні ушкодження, застосування предметів, які зазвичай приводять до смертельних наслідків, вказують на те, що обвинувачені діяли з прямим умислом, усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачали їх суспільно небезпечні наслідки у виді смерті поліцейських для двох з яких, у разі несвоєчасної медичної допомоги, такий наслідок був би неминучим.

Під час затримання ОСОБА_8 отримав два наскрізних поранення ніг і одне сліпе поранення лівої сідниці, ОСОБА_9 -поранення верхньої третини лівої гомілки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 , що суд не перевірив його психоемоційний стан на момент затримання, не допустив захисника, відразу після затримання, є намаганням уникнути відповідальності .

Поліцейські заходи примусу, передбачені ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію » дозволяють застосування фізичної сили та зброї проти правопорушників з метою їх затримання. Заподіяння таким особам шкоди носить правомірний характер і не породжує у таких осіб право на необхідну оборону.

Кримінально-процесуальним законом не передбачена відео фіксація затримання осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. Доставка затриманих у лікарню для надання медичної допомоги, не покладає на слідчого обов`язку призначити захисника за рахунок держави та викликати його до лікувального закладу.

Згідно доручення Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Чернігівській області, виданого 01 квітня 2016 року за №025-0000498, адвокату ОСОБА_10 був доручений захист затриманого ОСОБА_8 , та за дорученням від 01 квітня 2016 року за № 0025-0000497 цьому ж адвокату був доручений захист інтересів затриманого ОСОБА_9 ( том 1 а. с. 80, 81) Обвинувачені показань про обставини злочинів не надавали, свою винуватість заперечували.

Отже, захистом обвинувачені були забезпечені своєчасно та в передбачені законом строки.

Суд першої інстанції з власної ініціативи повернув обвинувальний акт прокурору через технічні недоліки та через те, що здійснення захисту інтересів двох обвинувачених з огляду на тяжкість покарання, одним захисником суперечить інтересам обвинувачених.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 01 листопада 2016 року ( том 1 а. с.115-118) ухвала підготовчого судового засідання була скасована, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні повернутий для розгляду місцевому суду.

Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 листопада 2016 року обвинувальний акт був призначений до судового розгляду, обвинувачені окремо захисника кожному не просили, їх позиція по справі -заперечення причетності до вбивства ОСОБА_16 і побиття працівників поліції в стані необхідної оборони, залишалася незмінною.

Положення ч. 1 ст. 46 КПК України про заборону захиснику брати на себе захист іншої особи, якщо це суперечить інтересам особи, якій він надає правову допомогу, у даному кримінальному провадженні відсутні.

Апеляційним судом на вимогу ОСОБА_9 був призначений окремий від обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат-захисник ОСОБА_11 .

Завданням кримінального судочинства є перевірка психічного стану особи на предмет з`ясування стану осудності, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність висновків експертизи про його психоемоційний стан після затримання, не мають значення для розслідування та об`єктивного розгляду кримінального провадження.

На болі у нозі обвинувачений ОСОБА_9 скаржився під час проведення судової психіатричної експертизи. Клінічних ознак будь-якого психічного захворювання у нього не виявили. Він міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та надавати про них правильні свідчення ( висновок експерта № 317 від 13.06. 2016 року том 4 а. с. 130-134).

Жодних визнавальних показань, на той час підозрюваного ОСОБА_9 , сторона обвинувачення не надавала і суд на такі показання не посилався у вироку.

В засобах масової інформації повідомлялось про факт вбивства та нападу на поліцейських і ніяким чином ці факти не пов`язували з особами обвинувачених. Не було і розголошення таємниці досудового слідства, оскільки на початковій стадії досудового розслідування, сторона обвинувачення не мала доказів щодо причетності обвинувачених до вчинення злочину, тільки перевіряла обґрунтованість підозр.

Критика захисником -адвокатом ОСОБА_10 змісту вироку суду, в якому не сформульоване, обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, тільки частково заслуговує на увагу.

Мотивувальна частина вироку побудована по-епізодах, виклад фактичних обставин кожного злочину та мотиви доведеності чи недоведеності обвинувачення за кожним епізодом, що узгоджується з вимогами ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, виклав їх у вироку з наведенням аргументів, чому обвинувачення в частині епізоду від 22.03.2016 року -незаконного проникнення у житло потерпілого ОСОБА_19 в АДРЕСА_3 , не доведене.

При цьому, перекваліфікував епізод крадіжки золотих прикрас на суму 2919 грн.54 коп., у період з 24 по 28 березня 2016 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, у нічний час, на порушення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 недоторканості житла, шляхом розбиття віконного скла та незаконного проникнення у буд. АДРЕСА_4 , який належав ОСОБА_17 .

При однаковій кваліфікації злочинів, підлягає виключенню з обвинувачення епізод злочину, який під час судового засідання не знайшов свого підтвердження, а не виправдування і одночасне засудження за однією і тією ж правовою кваліфікацією.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повністю визнають свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, і не оспорюють вирок в цій частині.

У порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, вирок суду підлягає зміні в частині формулювання виправдування і одночасного засудження за ч.1 ст. 162 КК України. Така помилка суду не порушує права обвинувачених на захист, оскільки об`єм обвинувачення залишається тим самим, за змістом мотивувальна частина вироку буде узгоджуватися з резолютивною частиною та відповідатиме вимогам кримінального процесуального закону щодо змісту вироку суду.

Аргументи апеляційних скарг, що службові особи не можуть бути потерпілими особами і не мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю, згідно положень ст. 61 КПК України, повністю спростовуються змістом норми кримінально-процесуального закону, на яку посилаються апелянти.

За змістом ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку передбаченим цим Кодексом пред`явила цивільний позов.

До службових осіб відносять фізичних осіб, які здійснюють функції представників влади, виконують адміністративно-розпорядчі та адміністративно господарські функції. Наявність повноважень по роботі чи службі у фізичної особи, не позбавляє її права на відшкодування майнової або моральної шкоди.

Призначаючи покарання обвинуваченим суд в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, данні про осіб обвинувачених, які провини не визнали, критично не оцінюють своєї поведінки та способу життя та обрав покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення винних та попередження вчинення ними нових злочинів. З урахуванням характеру вчинених особливо тяжких злочинів, особи обвинуваченого ОСОБА_9 , який не шкодує з приводу вчиненого, вирізняється жорстокістю і зневагою до загально людських цінностей, обґрунтовано обрав за сукупністю злочинів покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зараховуючи в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення по день втрати чинності Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, суд порушив вимоги ч. 4 ст. 5 КК України. Якщо закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію у часі має той закон, який іншим чином поліпшує становище особи. На час вчинення злочинів та затримання обвинувачених був чинний Закон №838-VIII від 26 листопада 2015 року, а тому в подвійному розмірі підлягає зарахування термін попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання не по 20 червня 2017 року, а по день набрання вироком законної сили, оскільки цим проміжком часу з дня взяття під варту і до набрання вироком суду законної сили, визначається попереднє ув`язнення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисника адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині зарахування терміну попереднього ув`язнення в строк відбування покарання та в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України в частині виправдування за ч.1 ст. 162 КК України, змінити.

Засудженому ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 01 квітня 2016 року по 21 грудня 2018 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засудженому ОСОБА_9 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 01 квітня 2016 року по 21 грудня 2018 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виправданими по епізоду від 22.03.2016 року -незаконного проникнення у житло потерпілого ОСОБА_19 в АДРЕСА_3 за недоведеністю їх винуватості у вчиненні цього злочину.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засуджених, які перебувають під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_24 ОСОБА_25 ОСОБА_26