Справа № 487/132/19
Провадження № 1-кп/487/406/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі: Головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004656, відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Южне Одеської області, громадянина України, українця, має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.185 КК України

сторони кримінального провадження

прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4

потерпілий: ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.
26.09.2018 року, в обідній час, більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_3 перебував біля піцерії «Піраміда», на розі пр-ту.Центрального та вул.Соборної у м.Миколаєві, де зустрівся з ОСОБА_6 та отримав від нього грошові кошти в розмірі 4800 грн., які у послідуючому, за їх попередньою домовленістю, мав передати ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_3 направився до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_3 , де став зберігати отримані від ОСОБА_6 грошові кошти.

27.09.2018 року у ОСОБА_3 виник злочинний корисливий умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами в сумі 4800 грн., які він, 28.09.2018 року, повинен був передати ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 , зловживаючи довірою ОСОБА_7 , запевнив останню в тому, що обов`язково передасть їй грошові кошти, однак не мав наміру це зробити, при цьому, утримуючи грошові кошти при собі, розпорядився ними на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 4800 грн.

Крім того, 13.11.2018 року, у післяобідній час, більш точний час у ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлений, ОСОБА_3 , реалізуючи корисливий злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_4 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги зі сторони потерпілого та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, із тумбочки, у кімнаті потерпілого, таємно повторно викрав майно, що належи ть ОСОБА_5 , а саме грошові кошти у розмірі 5000 грн.

Після чого, утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 5000 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.190 та ч.2 ст.185 КК України та визнає його винуватим у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві) та таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 встановлені обставини кримінального провадження не оспорював, вважав за недоцільне дослідження доказів на їх підтвердження та беззастережно визнав свою винуватість, у скоєні вказаних кримінальних правопорушень (злочинів).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 26.09.2018 року, в обідній час біля піцерії «Піраміда», на розі пр-ту.Центрального та вул.Соборної у м.Миколаєві, зустрівся з ОСОБА_6 від якого отримав грошові кошти в розмірі 4800 грн., які мав передати ОСОБА_7 . Вказані грошові кошти зберігав за місцем свого проживання, за адресою АДРЕСА_3 . Грошові кошти він повинен був та пообіцяв передати потерпілій 28.09.2018 року, однак цього не зробив, розпорядився ними на власний розсуд. Пояснив, що частково відшкодував ОСОБА_7 завдану шкоду, повернувши їй 500 грн.

Крім того, 13.11.2018 року, у післяобідній час, перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_4 , із тумбочки, у кімнаті ОСОБА_5 , таємно викрав належне йому майно, а саме грошові кошти у розмірі 5000 грн. Пояснив, що частково відшкодував ОСОБА_5 завдану шкоду, повернуши йому 600 грн.

Заявлені цивільні позови визнав у повному обсязі.

У скоєному щиро розкаявся.

Викладенні показання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження встановлених обставин кримінального провадження, оскільки вони отримані судом при його безпосередньому допиті та є чіткими та послідовними щодо часу, місця та способу вчинення інкримінованих злочинів, що свідчить про повне розуміння ОСОБА_3 пред`явленого та визнаного судом доведеним обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив факт викрадення 13.11.2018 року ОСОБА_3 належних йому грошових коштів у розмірі 5000 грн., які знаходилися у тумбочці в його кімнаті за адресою АДРЕСА_3 , де вони проживали спільно з обвинуваченим.

Підтвердив факт повернення йому ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 600 грн. Заявлений цивільний позов на суму 4400 грн. підтримав у повному обсязі. Покарання обвинуваченому просив призначити у відповідності до вимог закону.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 за положеннями п.1,2 ч.1 ст.66 КК України є щире каяття у вчиненому злочині та добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

За положеннями ст..9 Конституції України, ч.2 ст.8 КПК України, ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до положень ст..6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, викладеній у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Так ОСОБА_3 , з урахуванням приписів ст..12 КК України, вчинено злочин невеликої тяжкості та злочин середньої тяжкості.

Обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо.

На обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі у межах санкція ч.1 ст.190 КК України та у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.185 КК України, з застосуванням положення ст.. 70 ч.1 КК України.

Відповідно до положень ст..75 ч.1 КК України, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості та відношення до скоєного, позиції потерпілого суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків визначених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Заявлені по справі цивільні позови потерпілих, з урахуванням обставин справи та визнання обвинуваченим, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст..1177 ЦК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речовий доказ по справі, а саме, лазерний диск, з урахуванням положень ст..100 КПК України, слід залишити у матеріалаї провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання

-за ч.1 ст.190 КК України один рік обмеження волі

-за ч.2 ст.185 КК України один рік позбавлення волі

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст..75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на один рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 4300 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 4400 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Речовий доказ лазерний диск залишити у матеріалах провадження №0004656

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1