ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000619 від 20 червня 2018 року, за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сидорівка, Білгородської області, Російської Федерації, українця, громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року кримінальне провадження № 0000619 від 20 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, повернуто прокурору прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в обвинувальному акті, який надійшов до суду в порушення п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України не вказані час та місце вчинення кримінального правопорушення. Так, згідно твердження слідчого та прокурора, ОСОБА_8 вчинив злочин у невстановлений час 27 вересня 2012 року та 15 квітня 2013 року. При цьому, місцем вчинення злочину вказана АДРЕСА_2 . Разом із тим, станом на 27 вересня 2012 року та 15 квітня 2013 року ані міста Дніпро, ані вулиці Воскресенської не існувало. Таким чином, слідчий та прокурор в порушення положень п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України не встановили та не вказали в обвинувальному акті місце вчинення злочину.
Більш того, дії ОСОБА_8 кваліфіковані слідчим та прокурором, як вчинені з необережності. Разом із тим, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 необґрунтовано перераховував грошові кошти в чотири платежі (платіжним дорученням від 05.10.2012; платіжним дорученням від 22.08.2013; платіжним дорученням від 25.11.2015 та платіжним дорученням від 02.09.2016 із значним проміжком часу - з 05.10.2012 року по 02.09.2016 року. Договори ж були укладені ОСОБА_8 ще раніше - 27.09.2012 року та 15.04.2013 року. На думку суду, злочин може бути вчинений з необережності одномоментно. Проте вчинення злочину з необережності протягом тривалого часу, з розривом у часі в чотири роки із вчиненням не однієї дії, а низки дій, направлених на спричинення шкоди державному підприємству, не може вчинятися з необережності. В такому випадку вбачається прямий умисел на вчинення злочину. Таким чином і кваліфікація дій обвинуваченого повинна відбуватися за відповідною статтею кримінального правопорушення, що передбачає відповідальність за вчинення умисних дій, а не дій з необережності.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2018 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та повернути обвинувальний акт на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в той же суд.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що органом досудового розслідування правильно зазначено місце вчинення злочину, оскільки відповідно до Закону України Про декомунізацію, постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 року перейменовано м. Дніпропетровськ на м. Дніпро, також рішенням міського голови від 19.02.2016 року, вул. Леніна перейменовано на вул. Воскресенську.
Вважає, що приймаючи таке рішення під час підготовчого судового засідання, суд вийшов за межі повноважень, передбачених ст. 314 КК України. Так, суд не мав права на даній стадії судового розгляду приймати рішення щодо правової кваліфікації обвинуваченого, не досліджуючи доказів у кримінальному провадженні, а обґрунтовуючи своє рішення лише власним переконанням.
Обвинувачений ОСОБА_8 також не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2018 року скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити нове підготовче судове засідання в суді першої інстанції в іншому складі суду.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в обвинувальному акті чітко вказано час вчинення кримінального правопорушення, а при вказанні місця лише допущено незначну формальну помилку (вказано нову назву міста та вулиці замість старої), яка абсолютно не змінює та не спотворює зміст обвинувачення.
При цьому, суд першої інстанції, при проведенні підготовчого засідання вийшов за межі питань, передбачених ст. 314 КПК України та перейшов до оцінки дій обвинуваченого та перевірки правильності формулювання обвинувачення, надав оцінку фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті, без дослідження будь-яких доказів, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та основні засади кримінального провадження, а саме змагальності та диспозитивності.
Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, суд зазначив, що даний обвинувальний акт в порушення п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України не містить часу та місця вчинення кримінального правопорушення.
Проте, як убачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_8 , у ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.
Крім того, суд першої інстанції вказав у своєму рішенні, що вчинення злочину з необережності протягом тривалого часу, з розривом у часі в чотири роки із вчиненням не однієї дії, а низки дій, направлених на спричинення шкоди державному підприємству, не може вчинятися з необережності. В такому випадку вбачається прямий умисел на вчинення злочину. Таким чином і кваліфікація дій обвинуваченого повинна відбуватися за відповідною статтею кримінального правопорушення, що передбачає відповідальність за вчинення умисних дій, а не дій з необережності.
В даному випадку колегія суддів вважає, що такий висновок суду на стадії підготовчого судового засідання є передчасним.
Відповідно до положень ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.
Колегія суддів вважає, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі тих питань судового провадження, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 291 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з направленням обвинувального акту до суду першої інстанції для здійснення судового провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000619 від 20 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, прокурору прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4