Справа № 504/389/18
Провадження № 1-кп/504/304/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2019смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , -

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 08.02.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтнева Болградського району Одеської області, українця, громадянина України, освіта загальна (середня), одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , стрільця, зенітника військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, раніше не судимого, військовий квиток серії НОМЕР_2 , -

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2011 року ОСОБА_9 призвано на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 . Того ж дня, ОСОБА_11 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 28.04.2011 року № 75 ОСОБА_9 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсант.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, є день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 18.04.2011 року, тобто з дня зарахування ОСОБА_9 до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.

13.07.2011 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 157 ОСОБА_9 призначено на посаду стрільця зенітника зазначеної військової частини, зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, старший солдат ОСОБА_9 , проходячи військову службу за контрактом, на посаді стрільця зенітника військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи відсутність відповідного дозволу командира, з метою ухилення від військової служби, 04.09.2014 року о 09:00 годині вчинив нез`явлення на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та продовжує незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_9 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її у військовому званні старший солдат на посаді стрільця зенітника військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, 04.09.2014 року о 09:00 годині вчинив нез`явлення на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та продовжує незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України.

У скоєному ОСОБА_9 розкаюється, докази його вини, добуті досудовим розслідуванням, визнає повністю і не оспорює. Правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Покази ОСОБА_9 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позицій.

Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового розгляду, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), а саме в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її у військовому званні старший солдат на посаді стрільця зенітника військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, 04.09.2014 року о 09:00 годині вчинив нез`явлення на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та продовжує незаконно перебувати поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 408 КК України за ознаками дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим діяння, те що воно відноситься до злочинів середньої тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та з`явлення із зізнанням.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи особу винного, думку прокурора, захисника обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 408 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи викладене, суд не може погодитися з запропонованою прокурором реальною мірою покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та вважає, що при обранні ОСОБА_9 міри покарання у виді позбавлення волі, можливо застосувати дію ст. 75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Зокрема, вислухавши у судових дебатах обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які заявили клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» та просили звільнити його від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, має статус учасника бойових дій, має на утриманні неповнолітню дитину.

Прокурор військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останнім вчинено триваючий злочин, що суперечить ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі викладеного, враховуючи думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, суд не може застосувати до ОСОБА_9 дію Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, оскільки згідно ст. 13 Закону, його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюються на осіб, які вчинили триваючі чи продовжуючи злочини, якщо вони закінчені, припинені чи перервані після набрання чинності цим Законом. Так, відповідно до клопотання поданого ОСОБА_9 від 20.03.2018 року, ним зазначено, що лише 12.01.2018 року він добровільно та самостійно з`явився до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України із зізнанням та повідомив прокурора про скоєний ним злочин, що підтверджується фотокопією відповідної заяви; повідомлення про підозру пред`явлено ОСОБА_9 08.02.2018 року, до цього часу останній ухилявся від проходження військової служби, отже злочин є триваючим та був припинений після набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Засоби забезпечення кримінального провадження та запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_9 не застосовувались, та підстав для їх обрання судом не вбачається.

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Судові витрати по провадженню відсутні.

Речові докази по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 371 - 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України та звільнити засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 1 (одного) року іспитового терміну ОСОБА_9 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На період проходження служби покласти контроль за виконанням обов`язків на командира військової частини НОМЕР_1 , а після звільнення на уповноважений орган з питань пробації.

У задоволенні клопотання ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_10 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», - відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1