КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 23 січня 2019 року апеляційну скаргу представника власника майна Національного банку України ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на всі документи, які передані на зберігання Національному банку України ПАТ КБ «Південкомбанк» за період 2007-2015 років, які стосуються банківського нагляду, переписки та взаємовідносин з ПАТ КБ «Південкомбанк», і які знаходяться в розпорядженні Національного банку України, із забороною їх знищувати.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник Національного банку України ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається про передчасність рішення слідчого судді. Так, автор апеляційної скарги звертає увагу на те, що 09 листопада 2018 року Печерським районним судом м. Києва було прийнято рішення про надання тимчасового доступу до тих же документів, на які оскаржуваним рішенням накладено арешт. Національний банк України не заперечує проти надання тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у його володінні з можливістю їх вилучення в оригіналах чи завірених копіях, і прийняв вищевказану ухвалу до виконання та готовий її виконати в повному обсязі. В свою чергу, накладення арешту на документи є передчасним заходом, оскільки Банк ще не виконав вищевказану ухвалу суду від 09 листопада 2018 року. При цьому, органом досудового розслідування не було надано до суду першої інстанції жодних доказів, які б вказували на необхідність накладення арешту, або на наявність ризиків приховування, пошкодження, знищення, втрати, зникнення, псування, використання, перетворення, пересування, передачі або відчуження раніше вказаних документів.

На переконання автора апеляційної скарги виконання Банком рішення про тимчасовий доступ до речей і документів у повній мірі та належним чином сприятиме досудовим розслідуванням, що здійснюється Генеральною прокуратурою України та не створить негативний прецедент у майбутньому до Національного банку України щодо інших переданих йому на зберігання документів.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається про те, що накладений арешт на документи, які підлягають знищенню за закінченням строку зберігання призведе до надмірного накопичення цих документів у приміщеннях архіву Банку, що негативно позначиться на його роботі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого 01 квітня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000368, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 191, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч.ч. 1, 2 ст. 205, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 218-1, ч. 2 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що службові особи та основні акціонери ПАТ "КБ "Південкомбанк" і ПАТ "Терра Банк", протягом 2010-2014 років, зловживаючи своїм службовим діючи за попередньою змовою з службовими особами низки юридичних осіб в складі злочинної організації вчинили розтрату на користь третіх осіб грошових коштів вкладників вказаних банківських установ в особливо великих розмірах, що призвело до віднесення "КБ "Південкомбанк" і ПАТ "Терра Банк" постановами правління Національного банку України №№ 305, 518 від 23 травня та 21 серпня 2014 року, відповідно до категорії неплатоспроможних.
05 листопада 2018 року прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на всі документи, які передані на зберігання Національному банку України ПАТ КБ «Південкомбанк» за період 2007-2015 років, які стосуються банківського нагляду, переписки та взаємовідносин з ПАТ КБ «Південкомбанк», що знаходяться в розпорядженні Національного банку України, із забороною їх знищувати. Крім того, прокурор просив заборонити службовим особам Національного банку України вчиняти будь-які дії, зокрема, знищувати документи, які передані на зберігання Національному банку України ПАТ «КБ «Південкомбанк» за період 2007 2015 року, а також на усі документи банку за вказаний період, які стосуються банківського нагляду, переписки та взаємовідносин з ПАТ «КБ «Південкомбанк», які знаходяться в розпорядженні Національного банку України.

21 листопада 2018 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора було задоволено.

Під час розгляду апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000368, про накладення арешту на вищевказане майно, як убачається з журналу судового засідання, слідчий суддя заслухавши пояснення представника власника майна, прокурора, вивчивши клопотання останнього та матеріали, додані до нього, прийшов до правильного висновку щодо необхідності накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи автора апеляційної скарги про передчасність рішення слідчого судді про накладення арешту на майно, оскільки ще не виконана ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року про надання тимчасового доступу до речей та документів, зазначених у клопотанні прокурора у даному провадженні, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Інші доводи, на які посилається автор апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при постановленні ухвали.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на зазначене у клопотанні майно, з метою збереження речових доказів, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна Національного банку України ОСОБА_5 , з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань, Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на всі документи, які передані на зберігання Національному банку України ПАТ КБ «Південкомбанк» за період 2007-2015 років, які стосуються банківського нагляду, переписки та взаємовідносин з ПАТ КБ «Південкомбанк», що знаходяться в розпорядженні Національного банку України, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна Національного банку України ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/713/2019 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції : ОСОБА_8 Доповідач: ОСОБА_1