Єдиний унікальний номер 227/5149/18
Номер провадження 11-сс/804/226/18
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/804/226/18 Доповідач: Савкова С.В.
Єдиний унікальний номер: 227/5149/18 Головуючий 1 інстанції:Здоровиця О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савкової С.В.,

суддів: Круподері Д.О.,

Смірнової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільяшенка С.О.

прокурора Струкова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Макєєва Р.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 року, якою накладено арешт на майно ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до суду першої інстанції надійшло клопотання слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області Юсип К.О., погоджене з прокурором першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону - Поповим Р.Ю., про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001725 від 20.11.2018 року, яке задоволене ухвалою слідчого судді.

Клопотання обґрунтовано тим, що 20.11.2018 року до ЧЧ Добропільського ВП Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області надійшло повідомлення про зупинення біля кафе «Люкс» автомобіля НОМЕР_1 під керуванням військовослужбовця в/ч А4309 ОСОБА_3, який намагався з території військової частини викрасти паливо.

Вказані відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР по факту викрадення з території військової частини паливно-мастильних матеріалів військовослужбовцем в/ч А 4309 - ОСОБА_6, з попередньою кваліфікацією цих дій за ч.3 ст.410 КК України.

В ході огляду місця події, оглянутий автомобіль НОМЕР_2. У вказаному автомобілі виявлені 22 каністри об'ємом по 20 літрів кожна з рідиною схожою на дизельне паливо.

Під час огляду вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6, ключі від автомобіля в кількості трьох штук оглянуті та вилучені.

Слідчий зазначає, що вилучені речі підпадають під ознаки речових доказів, які мають значення для розслідування даного кримінального провадження. Також вказує на те, що вилучені речі перебували у володінні ОСОБА_3, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та який користується даним автомобілем на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6. Власником же автомобіля є ОСОБА_7.

На даний час існують підстави вважати, що в разі не накладення арешту на вилучене під час огляду майно, останнє може бути приховане, використане або відчужене власником або фактичним володільцем.

Слідчий, посилаючись на те, що автомобіль ймовірно є знаряддям вчинення злочину, а вилучені каністри з рідиною схожою на дизельне пальне - предметом злочину, з метою збереження речових доказів просив накласти арешт на вищевказане майно з забороною власнику та фактичному володільцю користуватися, розпоряджатися та відчужувати його.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, суд зазначив, що вказане клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Слідчий суддя керувався тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що вищевказаний автомобіль міг бути використаний як засіб чи знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а отже, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні.

В ухвалі зазначено, що слідчим доведено правову підставу для арешту майна.

Із зазначеною ухвалою слідчого судді не погодився захисник Макєєв О.В., який діє в інтересах ОСОБА_3, та подав апеляційну скаргу, яка надійшла на адресу апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі захисник Макєєв О.В. просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Свої вимоги мотивує тим, що дизельне паливо є особистою власністю ОСОБА_3, яке він скупував у водіїв вантажних автомобілів для особистих цілей, а саме для заправки сільськогосподарської техніки для обробки землі, яка знаходиться у власності його брата, та того вечора перевозив на автомобілі до місця мешкання.

Вказує, що згідно наказу командира військової частини А0943 №788 від 21.11.2018 року, проведено інвентаризацію паливно-мастильних матеріалів на території розташування батальйону військової частини А0943 у місті Добропілля Донецької області, за результатами якої втрат та нестач паливно-масти не виявлено.

На підставі зазначеного, захисник наполягає, що оскільки діями ОСОБА_3 матеріальних збитків будь-кому не завдано, матеріальної шкоди не спричинено, таким чином відсутня об'єктивна частина злочину, передбаченого ст..410 КК України.

Зазначає, що арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи третіх осіб, однак, ОСОБА_3 не має жодного процесуального статусу у провадженні, і на теперішній час сплинув достатній термін з моменту внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 410 КК України, проте, слідчий не надав суду жодного документу, який би підтверджував факт крадіжки дизельного палива.

На думку захисника, ані слідчим, ані прокурором не доведено, що автомобіль НОМЕР_3 та дизельне паливо є предметом або знаряддям злочину, тому в задоволенні клопотання слідчому слід відмовити.

Крім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що в судовому засіданні 23 листопада 2018 року, за наслідками якого винесено оскаржувану ухвалу, ані ОСОБА_3, ані захисник Макєєв О.В. присутні не були; захисник Макєєв О.В. про розгляд справи не повідомлявся, а ухвалу слідчого судді від 23 листопада 2018 року отримано лише 04 грудня 2018 року.

Від захисника Макєєва О.В. надійшла заява, в якій він підтримав доводи апеляційної скарги та просив розглянути справу без його участі та участі ОСОБА_3

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти поновлення строку апеляційного оскарження та задоволення апеляції.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перш за все, слід зазначити, що, відповідно до п.3 ч.2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 уклав договір з адвокатом Макєєвим О.В. про надання правової допомоги 24 листопада 2018 року, тобто після постановлення оскаржуваної ухвали, відповідно, в судове засідання 23 листопада 2018 року, за результатами якого винесено оскаржувану ухвалу, захисник Макєєв О.В., який на теперішній час діє в інтересах ОСОБА_3, не викликався.

Відповідно до адвокатського запиту захисник Макєєв Р.В. звернувся до суду з клопотанням про видачу оскаржуваної ухвали 29 листопада 2018 року, судове рішення отримано ним 4 грудня 2018 року (а.с.39).

За таких обставин апеляційна інстанція вважає, що строк на апеляційне оскарження в даному випадку пропущено з поважних причин, а тому підлягає безумовному поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з'ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні підстави для накладення арешту на майно перевірялися слідчим суддею, при цьому, були з'ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Так, розглядаючи клопотання слідчого, погодженого з прокурором про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно дійшов до висновку, що майно, на яке накладається арешт, є доказом по справі, може на собі зберігати сліди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України, та обґрунтовано послався на наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки не застосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Такий висновок суду є законним і обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом Добропільського ВП Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001725 від 20.11.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України.

Постановою слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції Юсип К.О. від 21.11.2018 року автомобіль марки ВАЗ, червоного кольору, д/н НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6, ключі від автомобіля в кількості трьох штук та 22 каністри об'ємом по 20 літрів кожна з рідиною схожою на дизельне паливо визнано речовими доказами по кримінальному провадженні №0001725 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 20.11.2018 року, вилучено під час огляду автомобіля НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6, ключі від вказаного автомобіля в кількості трьох штук та 22 каністри об'ємом по 20 літрів кожна з рідиною схожою на дизельне паливо. ( а.с. 7-8).

Згідно до протоколу огляду предмету від 21.11.2018 року, оглянуто та вилучено дорожній лист №1785 дійсний до 25.11.2018 року (а.с.11-12).

Наявність висновків інвентаризації про відсутність недостачі паливно-мастильних матеріалів не може свідчити про безумовну відсутність ознак кримінального правопорушення, так як досудове розслідування перебуває в його початковому етапі та ці висновки також можуть бути перевірені під час досудового розслідування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині того, що на даний час ані слідчим, ані прокурором не доведено наявність ознак злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України та відсутні підстави вважати арештоване майно предметом або знаряддям злочину, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 2, ч.3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що арештовані каністри з паливом в даному кримінальному проваджені визнано речовим доказам, є об'єктом кримінального правопорушення, а арештований автомобіль є знаряддям можливого злочину та може на собі зберігати сліди злочину або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна, обґрунтованою.

При цьому колегія суддів враховує положення частини 10 статті 170 КПК України, якою передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Презюмується, що громадянин ОСОБА_7 є добросовісним набувачем права власності на арештований автомобіль, а ОСОБА_3 фактично є володільцем та користувачем автомобіля.

Разом з тим, і автомобіль, і каністри з паливом є такими речами, які можуть бути відчужені, розібрані по агрегатам, видозмінена, тощо. Тобто існує дійсна необхідність накладення арешту на майно з метою збереження його як речового доказу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1,11 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, псування, передачі майна.

Таким чином, арешт майна полягає в забороні права:1) відчуження; 2) розпорядження; 3) користування майном.

На думку колегії суддів, слідчий Юсип К.О. у клопотанні про арешт майна та слідчий суддя в ухвалі жодних обґрунтованих мотивів можливого застосування заборони користування та розпорядження майном не навів.

За таких обставин, з огляду на повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду скарги на ухвали слідчого судді, передбачені ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати з постановленням нової ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити строк апеляційного оскарження адвокату Макєєву О.В. ухвали слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 року, якою накладено арешт на майно.

Апеляційну скаргу захисника Макєєва О.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2018 року, якою накладено арешт на майно - скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб ВАЗ 21093 червоного кольору, тип - загальний легковий хечбек-В, д/н НОМЕР_3, 1992 року випуску, номер шасі НОМЕР_7, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить на праві власності громадянину ОСОБА_7 та яким фактично користується ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом заборони права відчуження.

Накласти арешт на 22 каністри об'ємом по 20 літрів кожна з рідиною схожою на дизельне паливо із забороною власнику та володільцю розпоряджатися, користуватися та відчужувати вказане майно.

В іншій частині в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді