Єдиний унікальний номер справи 185/6407/18
Провадження № 1-кп/185/174/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000034 від 15 травня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого електромонтером по ремонту електрообладнання на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 110 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 2 та ст. 5 Конституції України територія України у межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою та право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Ніхто не може узурпувати державну владу. Відповідно до ст. 69 Конституції України, народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум.

Питання про зміну території або конституційного ладу в Україні вирішуються виключно на всеукраїнському референдумі, який може бути назначений тільки Верховною Радою України, при цьому останній не надавав свого дозволу на проведення всеукраїнського референдуму щодо зміни меж території України та конституційного ладу в Україні.

Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

ОСОБА_3 , не визнаючи центральні органи влади, бажаючи відокремлення Донецької області від України у спосіб, не передбачений Конституцією України, та подальшого незаконного створення на її території так званої «Донецької народної республіки» (далі «ДНР»), тобто не передбаченого законодавством України державного утворення, яке мало б бути в односторонньому порядку визнане як незалежна держава, з липня місяця 2015 року до лютого 2016 року (більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлена), умисно вчинив дії, спрямовані на відокремлення території Донецької області від України - став на злочинний шлях з метою здійснення допомоги так званій «ДНР». При цьому він розумів, що зміна меж території України повинна здійснюватися у порядку, передбаченому Конституцією України, та бажав порушити цей порядок.

Так, у липні місяці 2015 року (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлена) у ОСОБА_3 , який у цей період часу знаходився за місцем реєстрації та місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на зміну меж території України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

20 липня 2015 року ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, виїхав з території України на територію тимчасово непідконтрольну українській владі, а саме до м. Донецька, здійснивши при цьому перетин державного кордону України через контрольно-пропускний пункт «Гоптівка» у невстановлений слідством спосіб.

Наприкінці липня 2015 року (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_3 , маючи умисел на зміну меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, прибув у м. Донецьк та оселився у квартирі своєї дівчини за адресою: АДРЕСА_2 , з якою познайомився у квітні 2014 року через соціальну мережу «Вконтакте».

Після чого, у серпні місяці 2015 року (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_3 разом з іншими особами, з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України та з мотивів матеріального збагачення прийняли рішення вступити до лав незаконного збройного формування «Республіканської гвардії ДНР». В подальшому, ОСОБА_3 та інші особи для зарахування до вказаного незаконного збройного формування особисто надав у відділ кадрів незаконного збройного формування «Республіканської гвардії ДНР», розташованого за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 7 наступний пакет документів: анкету, заповнену власноруч, копією паспорту громадянина України, копію ідентифікаційного коду, а також 4 фотокартки.

Одразу ж після прийняття документів, ОСОБА_3 було направлено для проходження медичної комісії у одну із лікарень м. Донецька, а після отримання позитивного висновку медичної комісії з ОСОБА_3 у приміщенні Військового комісаріату м. Донецька було укладено письмовий контракт для проходження військової служби та останнього було зараховано для проходження військової служби до гаубічно-артилерійського дивізіону, з дислокацією у Куйбишевському районі м. Донецька. При цьому, ОСОБА_3 розумів, що при несенні ним служби у гаубічно-артилерійському дивізіоні «Республіканської гвардії ДНР» можливе протистояння військовослужбовцям Збройних сил України та співробітникам правоохоронних органів України.

Для конфіденційності зв`язку у злочинному середовищі представників «ДНР» ОСОБА_3 обрав собі вигаданий так званий позивний «Актор».

Так, у серпні місяці 2015 року (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_3 було зараховано до гаубічно-артилерійського дивізіону «Республіканської гвардії ДНР» на посаду «навідника» гармати танка. В обов`язки ОСОБА_3 входило здійснення розрахунку траєкторії пострілу гармати. Командиром у вищезазначеному гаубічно-артилерійському дивізіоні був громадянин РФ з позивним « ОСОБА_5 ». За час перебування з серпня до початку жовтня 2015 року у вказаному гаубічно-артилерійському дивізіоні, з дислокацією у Куйбишевському районі м. Донецька, ОСОБА_3 брав участь у повсякденній діяльності вищезазначеного не передбаченого законом збройного формування «ДНР». Вказана участь полягала у перебуванні зі зброєю за місцем дислокації підрозділу, щоб за необхідності вступити у збройне протистояння із військовослужбовцями Збройних сил України чи співробітниками правоохоронних органів України, а також здійснення фільтраційних заходів з метою виявлення осіб, які не підтримують ідею створення та функціонування на території Донецької області незалежної «ДНР» окремої від України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на створення незалежної «ДНР», яка повинна була існувати на території Донецької області окремо від України, ОСОБА_3 на початку жовтня 2015 року (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлена), перевівся до 1 танкового батальйону незаконного збройного формування «Республіканської гвардії ДНР». У вищезазначеному танковому батальйоні ОСОБА_3 було призначено на посаду «навідника» танку та присвоєне військове звання «рядовий». У функціональні обов`язки ОСОБА_3 як навідника танку входило наведення на ціль головної гармати та кулемету танку. Також на озброєнні у 1 танковому батальйоні незаконного збройного формування «Республіканська гвардія ДНР» знаходився бойовий танк «Т-72» без будь-яких розпізнавальних маркувань, на якому ОСОБА_3 приймав участь в учбових стрільбах на полігоні «Торез» та танкових змаганнях «біатлон», в яких приймали участь танкові екіпажі різних військових підрозділів т.зв. терористичної організації «ДНР». Під час несення служби у період з жовтня 2015 року до лютого 2016 року у вищезазначеному танковому батальйоні «Республіканської Гвардії ДНР» ОСОБА_3 неодноразово видавались посвідчення військовослужбовця т.зв. терористичної організації «ДНР», з терміном дії для кожного посвідчення в 1 місяць. Після закінчення терміну дії попереднього посвідчення ОСОБА_3 одразу ж видавалось нове посвідчення з таким самим терміном дії та аналогічного зразку. У зазначених посвідченнях «ДНР», які видавались ОСОБА_3 містилась інформація щодо його прізвища, ім`я та п батькові, яку посаду він займає та яка зброя за ним закріплена.

За час несення служби ОСОБА_3 у період з жовтня 2015 року до лютого 2016 року (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлена) відбулася реорганізація 1 танкового батальйону незаконного збройного формування «Республіканської гвардії ДНР» у 100 ОМСБр 1 АК МО «ДНР» (в/ч НОМЕР_1 ). Керівником вищезазначеного 100 ОМСБр 1 АК МО «ДНР» (в/ч НОМЕР_1 ) був громадянин РФ з позивним « ОСОБА_6 ».

В подальшому, у період з жовтня 2015 року до лютого 2016 року (більш точна дата та час під час досудового розслідування не встановлена), за вказані дії, а саме за несення служби за контрактом у танковому батальйоні 100 ОМСБр 1 АК МО «ДНР», ОСОБА_3 неодноразово отримував матеріальну винагороду від начальника штабу «Республіканської гвардії ДНР» громадянина РФ з позивним « ОСОБА_7 » грошові кошти (заробітну платню) приблизно 15000 російських рублів, щомісячно, на загальну суму приблизно 80 000 російських рублів. За кожне отримання грошових коштів ОСОБА_3 ставив власний підпис у наданих відомостях.

Таким чином, у період з липня 2015 року до лютого 2016 року (більш точний період часу під час досудового розслідування не встановлений) ОСОБА_3 , розуміючи протиправність своїх діянь, допускаючи та бажаючи настання негативних наслідків, за корисливих мотивів, поділяючи погляди та мету злочинної діяльності «ДНР», передбачаючи суспільно небезпечні наслідки її діяльності і бажаючи їх настання, діючи умисно, перебував у складі збройного формування терористичної організації так званої «ДНР», дії якої направлені на зміну території України на порушення порядку встановленого Конституцією України, де проходив військову службу за контрактом та брав участь у повсякденній діяльності не передбаченого законом збройного формування «Республіканської гвардії ДНР». Вказана участь полягала у перебуванні останнього на посаді навідника танку та передбачала перебування зі зброєю за місцем дислокації підрозділу з метою у разі необхідності вступити у збройне протистояння із військовослужбовцями Збройних сил України чи співробітниками правоохоронних органів України, а також здійснення фільтраційних заходів з метою виявлення осіб, які не підтримують ідею створення та функціонування на території Донецької області незалежної «ДНР» окремо від України, за що останній отримував грошове винагородження у сумі 15000 російських рублів щомісячно.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 110 КК України як умисні дії, які виразились у вчинені з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину в судовому засіданні визнав повністю, щиро кається у вчиненому, пояснив, що дійсно у період з липня місяця 2015 року до лютого 2016 року перебував у складі збройного формування терористичної організації «ДНР», де проходив військову службу на посаді навідника танку. У його обов`язки входило перебування зі зброєю за місцем дислокації підрозділу з метою у разі необхідності вступити у збройне протистояння із військовослужбовцями Збройних сил України та співробітниками правоохоронних органів України, а також здійснення фільтраційних заходів з метою виявлення осіб, які не підтримують ідею створення та функціонування на території Донецької області незалежної «ДНР» окремо від України, за що він отримував грошову винагороду у сумі 15000 російських рублів щомісячно. Він змінив свої погляди, щиро кається, добровільно приїхав в Україну, співпрацював з органами Служби безпеки. Стріляти в людей йому не довелося, він нікого не вбивав, у бойових діях участі не приймав.

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченого, дійшов висновку, що ОСОБА_3 винний у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується за обставин, які вказані вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення вважає доведеною.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: раніше не судимий, вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем роботи та за місцем проживання характеризується позитивно, працює.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими до застосування судом. Наведені у ній положення зобов`язують суд при призначенні покарання враховувати не лише ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Таким чином, покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції статті, за якою він обвинувачується у вигляді позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

Суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства. Суд вважає можливим звільнити його від покарання відповідно до ст.75 КК України з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним за ч. 1 ст. 110 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку 2 (два) роки він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної чинності не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1