Постанова Іменем України

21 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 237/716/16

провадження № 51-3571км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Вугледарського міського суду Донецької області від 05 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000305, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вугледарського міського суду Донецької області від 05 вересня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» 1292,37 грн на відшкодування матеріальної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 13 березня 2016 року в м. Красногорівці Мар`їнського району Донецької області, діючи умисно, таємно, повторно, о 02:00 біля будинку № 1 на вул. Леніна демонтував один відрізок кабелю на суму 75,61 грн і, продовжуючи свій злочинний умисел, о 02:20 біля будинку № 32 на вул. Кірова повторно демонтував два відрізки кабелю на суму 117,60 грн.
Після цього намагався там же демонтувати ще один відрізок кабелю, але з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину працівниками поліції.
Своїми діями ОСОБА_6 завдав ПАТ «Укртелеком» матеріальної шкоди на загальну суму 193,02 грн; цивільний позов цим товариством було заявлено в сумі 1292,37 грн з урахуванням збитків, спричинених підприємству, пов`язаних із проведенням відновлювальних робіт.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі ОСОБА_6 ставить вимогу про зміну судових рішень щодо нього в частині призначеного покарання. Просить урахувати поганий стан його здоров`я, щире каяття у вчиненому та пом`якшити покарання, обравши його не пов`язаним із позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого.
Згідно зі ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат тощо.
ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, а саме за вчинення двох епізодів незакінченого замаху на крадіжку.
При цьому згідно із формулюванням обвинувачення, визнаним судом доведеним, та кваліфікацією дій засудженого другий епізод ОСОБА_6 вчинив повторно.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 32 КК за таких обставин виключається можливість юридичної оцінки діяння як продовжуваного злочину.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що під час першого епізоду він вчинив замах на крадіжку, належного ПАТ «Укртелеком» майна на суму 75,61 грн, а під час другого на суму 117,40 грн.
При цьому всупереч установленим фактичним обставинам та кваліфікації дій засудженого за ознакою повторності суд зазначив, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку на загальну суму 193,02 грн.
Натомість у цьому кримінальному провадженні відповідно до встановлених судом фактичних обставин кожен епізод злочину мав би отримати окрему юридичну оцінку з точки зору наявності всіх елементів складу злочину. Зокрема, слід враховувати те, що злочин, передбачений ст. 185 КК, є злочином з матеріальним складом, який визначається з урахуванням вартості викраденого майна або вартості майна, яке особа намагалася викрасти. Кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає при скоєнні крадіжки майна у випадках, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Відповідно до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) крадіжка чужого майна вважається дрібною, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Неоподатковуваний мінімум доходів громадян відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України для цілей кваліфікації вчиненого за нормами адміністративного та кримінального законодавства встановлюється на рівні соціальної пільги.

Соціальна пільга за п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлюється на 1 січня звітного року.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» з 1 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378 грн.
Таким чином, у 2016 році кримінальна відповідальність настає в разі, якщо вартість викраденого чужого майна перевищує 137,80 грн. В іншому випадку коли вартість викраденого не перевищує вказаного розміру викрадення вважається дрібним і відповідальність за таке правопорушення передбачено ст. 51 КУпАП.
Враховуючи, що ОСОБА_6 двічі вчинив замахи на заволодіння чужим майном, вартість якого щоразу не перевищувала 137,80 грн, то підстав для визнання його дій кримінально караними немає.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
За таких обставин у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, судові рішення щодо нього підлягають скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закривається відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК, тобто на підставах, які виходять за межі касаційних вимог ОСОБА_6 , однак рішення ухвалюється на його користь, то касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ч. 2 ст. 433, статтями 434, 436, 438, 440, 441, 442 КПК, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК та параграфом 3 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
На підставі ч. 2 ст. 433 КПК вирок Вугледарського міського суду Донецької області від 05 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3