Постанова

Іменем України
06 грудня 2018 року

м. Київ
Справа № 405/4386/16-к

Провадження № 51 5031 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005360 від 25 квітня 2016 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка, Олександрійського району, Кіровоградської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2012 року за ст. 115 ч. 1 КК України до 10 років позбавлення волі,

за ст. 391 КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 391 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначено покарання за сукупністю вироків і до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з 24 червня 2016 року.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24 червня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_6 30 серпня 2012 року був засуджений вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
З 01 лютого 2013 року ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Кропивницька виправна колонія» № 6, що розташована по вул. Яновського 50 в м. Кропивницький, де систематично порушував встановлений режим відбування покарання.
Так, за час відбування покарання в ДУ «Кропивницька виправна колонія» № 6, а саме в період з 01 лютого 2013 року по 22 квітня 2016 року засуджений ОСОБА_6 за різні порушення режиму відбування покарання має тридцять три стягнення, шість з яких у виді попереджень, дванадцять доган та шість суворих доган. Крім цього, ОСОБА_6 шість разів притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора: один раз за відмову від інвентарних робіт строком на п`ятнадцять діб згідно постанови начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6) від 11 лютого 2013 року, два рази за перешкоджання проведенню обшуку строком на десять та п`ятнадцять діб згідно постанов начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6) від 04 липня 2013 року та від 26 вересня 2014 року відповідно, один раз за порушення розпорядку дня строком на десять діб згідно постанови начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6) від 15 червня 2015 року, один раз за неохайний зовнішній вигляд строком на п`ятнадцять діб згідно постанови начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6) від 21 квітня 2016 року.
Засуджений ОСОБА_6 два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді переведення до приміщення камерного типу (ПКТ ОК), а саме за порушення режиму утримання строком на один місяць згідно постанови начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6) від 17 квітня 2015 року та за зберігання 0,7 л. бражної закваски строком на три місяці згідно постанови начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6) від 08 жовтня 2015 року.
30 грудня 2015 року засуджений ОСОБА_6 був переведений до дільниці посиленого контролю згідно постанови начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6) від 30 грудня 2015 року.
Відповідно до ст. 9 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані виконувати законні вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, з`являтись за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань. Невиконання засудженими своїх обов`язків і законних вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Крім цього, відповідно до ст. 107 ч. 3 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитись до майна колонії, яким вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати всі законні вимоги персоналу колонії: виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватись санітарно-гігієнічних норм; дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
22 квітня 2016 року близько 10 години черговим помічником начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6), яка розташована у м. Кропивницький, по вул. Яновського, 50, ОСОБА_8 разом із черговою зміною у складі заступника чергового помічника начальника установи ОСОБА_9 та молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки установи ОСОБА_10 , здійснювався обхід камер дільниці посиленого контролю, з метою проведення обшуку засуджених та здійснення технічного огляду камер. При здійсненні технічного огляду камери № 2, в якій утримувався засуджений ОСОБА_6 , останньому було запропоновано вийти з камери, на що засуджений ОСОБА_6 в категоричній формі відмовився, чим порушив правила внутрішнього розпорядку Кіровоградської ВК № 6. Відповідно до вимог п. 2 Розділу ІІІ «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» від 29 грудня 2014 року засуджені зобов`язані дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитись до майна установи виконання покарань і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; носити одяг встановленого законодавством зразка та нагрудні знаки, затверджені зразками поіменної картки та нагрудного розпізнавального знака для засуджених; засуджені, які тримаються у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації, засуджені жінки, звільнені від роботи у зв`язку з вагітністю і пологами, а також які мають дітей до трьох років, мають право носити цивільний одяг; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою установи виконання покарань; дотримуватись санітарно-гігієнічних норм, мати охайний вигляд; дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Після цього черговим помічником начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6) ОСОБА_8 було зачитано засудженому вимоги ст. 391 КК України та повторно засудженому ОСОБА_6 було запропоновано вийти з камери, на що останній, проявляючи злісну непокору законним вимогам адміністрації установи, відмовився.
У зв`язку з цим до камери № 2 дільниці посиленого контролю, в якій знаходився засуджений ОСОБА_6 , за вказівкою начальника Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6) прибули начальник відділу нагляду та безпеки Кіровоградської ВК № 6 ОСОБА_11 та начальник оперативного відділу Кіровоградської ВК № 6 ОСОБА_12 , які у свою чергу висловили вимогу засудженому ОСОБА_6 вийти з камери та прибути до начальника Кіровоградської ВК № 6 для дачі пояснень з приводу порушення Правил режиму установи. Засуджений ОСОБА_6 , продовжуючи проявляти злісну непокору законним вимогам адміністрації установи, умисно, в присутності представників адміністрації Кіровоградської виправної колонії управління ДПтС України в Кіровоградській області (№ 6), а саме чергового помічника начальника Кіровоградської ВК № 6 ОСОБА_8 , заступника чергового помічника начальника Кіровоградської ВК № 6 ОСОБА_9 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Кіровоградської ВК № 6 ОСОБА_10 , начальника відділу нагляду та безпеки Кіровоградської ВК № 6 ОСОБА_11 , начальника оперативного відділу Кіровоградської ВК № 6 ОСОБА_12 , а також начальника медичної частини Кіровоградської ВК № 6 ОСОБА_13 з неповажних причин відмовився виконувати законні вимоги адміністрації ДУ «Кропивницька виправна колонія» № 6, яка є місцем відбування покарання засудженим ОСОБА_6 у виді позбавлення волі.
Такими діями ОСОБА_6 вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, яка за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), тобто злочин, передбачений ст. 391 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2017 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишені без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок щодо нього та закрити кримінальне провадження. Вказує на однобічність і неповноту розгляду справи судами обох інстанцій та як наслідок невідповідність висновків судів про наявність у його діях складу злочину, передбаченого ст. 391 КК України. Зазначає, що вирок ґрунтується на суперечливих показаннях свідків, а основного, на його думку, свідка начальника медичної частини колонії ОСОБА_13 , судом допитано не було. Зазначає, що судом не було з`ясовано те, що він на час вчинення інкримінованих йому дій був хворий і відчував гострий біль. Крім того, вказує на те, що розгляд справи апеляційним судом здійснено без представників сторони захисту та обвинувачення, що також є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.
У касаційній скарзі захисник просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 скасувати, а провадження закрити. Вважає, що у діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 391 КК України, чого судами обох інстанцій з`ясовано не було та зроблено помилковий висновок про доведеність вини останнього у вчиненні вказаного злочину. Обґрунтовує свою позицію тим, що ОСОБА_6 не міг виконати поставлену працівником установи виконання покарань йому вимогу, оскільки відчував сильний біль, що підтверджується матеріалами провадження, зокрема показаннями свідків. Вказує на недотримання апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України, а також те, що апеляційний розгляд відбувся без участі представників сторони захисту, не дивлячись на те, що в апеляційних скаргах ставилось питання про виправдування ОСОБА_6 , що є істотним порушенням процесуального закону.
Заперечень на касаційні скарги від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений у судовому засіданні висловив доводи на підтримання касаційних скарг та просив їх задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційних скарг і просив залишити їх без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційних скаргах, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, яка за порушення вимог режиму відбування покарання, була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, суд обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , які як представники адміністрації виправної колонії пояснили, що засуджений ОСОБА_6 , будучи особою, яка відбуває покарання і яка за порушення вимог режиму була переведена до приміщення камерного типу, порушив Правила внутрішнього розпорядку. У зв`язку з чим керівник установи, його перший заступник та черговий помічник начальника установи 22 квітня 2016 року, керуючись положеннями наказу Департаменту з питань виконання покарань № 205 та Правилами внутрішнього розпорядку, неодноразово пропонували ОСОБА_6 вийти з камери для проведення обшуку та технічного огляду камери, проте засуджений відмовлявся виконати такі вимоги, посилаючись на поганий стан здоров`я. Свідки зазначили, що будь-яких обмежень за станом здоров`я щодо ОСОБА_6 на час здійснення такої вимоги у засудженого не було, що підтвердив черговий лікар після проведеного огляду. Свідок ОСОБА_14 - лікар-невропатолог Кіровоградської лікарні швидкої допомоги в суді першої інстанції пояснив, що 22 квітня 2016 року проводив медичний огляд засудженого ОСОБА_6 , після обстеження якого засудженому було встановлено діагноз остеохондроз грудного відділу хребта. При цьому свідок ствердив, що при остеохондрозі грудного відділу хворий може вставати і ходити без обмежень.

Крім того, суд послався на інші зазначені у вироку докази, які у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, зокрема суд послався на: копію медичного висновку щодо обстеження засудженого ОСОБА_6 лікарями Кіровоградської міської лікарні «Швидкої медичної допомоги» від 22 квітня 2016 року № 546; постанову про переведення засудженого ОСОБА_6 до приміщення камерного типу на строк три місяці від 08 жовтня 2015 року; висновок за фактом грубого порушення режиму утримання, а саме вживання бражної закваски засудженим ОСОБА_6 , затвердженим начальником Кіровоградської ВК № 6 від 08 жовтня 2015 року; копію наказу № 236 від 06 квітня 2016 року «Про закріплення співробітників установи за засудженими, які потребують підвищеного контролю за їх поведінкою, для здійснення індивідуальної профілактичної роботи», згідно якого засудженого ОСОБА_6 визначено як особу схильну до нападу, захоплення заручників та як особу схильну до злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу; копію постанови про переведення засудженого ОСОБА_6 в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань від 17 квітня 2015 року, строком на один місяць за невиконання команди «Підйом».

Судом першої інстанції вживалися усі можливі заходи для виклику та забезпечення допиту свідка ОСОБА_13 , проте встановити місцеперебування цієї особи не виявилось за можливе, у зв`язку із чим суд прийняв рішення на підставі наявних та безпосередньо досліджених у судовому засіданні інших доказів. Доводи касаційних скарг щодо порушення вимог процесуального закону в цій частині є також безпідставними.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України. При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вирок суду за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, суд апеляційної інстанції перевірив їх доводи, які аналогічні доводам касаційних скарг, про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, через наявність у нього причин, з яких ОСОБА_6 не міг виконати вимогу працівника адміністрації установи виконання покарань, і визнав їх безпідставними, своє рішення належним чином мотивував та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Визнаючи безпідставними доводи апеляційних скарг щодо наявності у ОСОБА_6 «больового синдрому», апеляційний суд, окрім іншого, зазначив, що 22 квітня 2016 року, ОСОБА_6 було невідкладно доставлено до лікарні за його вимогою, при цьому останньому пропонувалась допомога щодо транспортування за допомогою медичних нош, однак ОСОБА_6 відмовився від такої допомоги та під час доставлення до закладу медичної допомоги пересувався самостійно. Вказані обставини також було підтверджено лікарем ОСОБА_14 , який зазначив, що ОСОБА_6 під час пересування жодних проявів «больового синдрому» не виказував.

Апеляційний суд належним чином повідомив засудженого та його захисника про дату, час та місце апеляційного розгляду, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, та що підтвердив засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні касаційного суду. Участь захисника у вказаному кримінальному провадженні не є обов`язковою. Обставин, передбачених ст. 401 ч. 4 КПК України, на підставі яких засуджений ОСОБА_6 мав бути обов`язково викликаний в судове засідання станом на 20 грудня 2017 року момент розгляду справи апеляційним судом встановлено не було. Заяв або клопотань про бажання взяти участь під час апеляційного розгляду особисто або про відкладення апеляційного розгляду ні від засудженого, ні від його захисника до початку апеляційного розгляду також не надходило, у зв`язку із чим апеляційний суд здійснив апеляційний розгляд у їх відсутність з дотриманням вимог закону. За таких обставин доводи касаційних скарг засудженого та захисника щодо незаконного, на їх думку, здійснення апеляційного розгляду у їх відсутність є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та його захисника, скасування вироку та ухвали і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3