КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/374/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у кримінальному провадженні № 0008979 стосовно обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

обвинуваченої ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року ОСОБА_8 визнана невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та виправдана у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 висунуто обвинувачення в тому, що вона 23 вересня 2017 року близько 11 год. 30 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась по сухому, чистому асфальтобетонному дорожньому покритті проїжджої частини вул. Л.Толстого, зі сторони вул. Вєтрова в напрямку вул. Саксаганського в місті Києві. При цьому, рухаючись зі швидкістю приблизно 5 км/год при здійснені лівого повороту до будинку № 43 по вул. Л. Толстого в місті Києві ОСОБА_8 порушила вимоги ПДР України, а саме проявила неуважність, перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та, виїхавши в крайню ліву смугу зустрічного напрямку, лівою передньою бічною частиною автомобіля скоїла зіткнення з велосипедистом ОСОБА_12 , який рухаючись на велосипеді «Romet» в попутному з нею напрямку, здійснював маневр обгону автомобіля ОСОБА_8 , чим порушила п.п. 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 1454/е від 26.10.2017, крім іншого, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травма грудної клітини: уламковий перелом тіла лівої ключиці (зі зміщенням уламків), які відносяться до середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження могли утворитися 23.09.2017 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - зіткнення автомобіля (який рухався) з водієм велосипеда.

Згідно висновку експерта № 12-1/2758 від 26 січня 2018 року, в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинна була керуватися вимогами п. 10.1 ПДР України. В даній дорожній ситуації в її діях з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР України. Причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 п.10.1 ПДР України.

Порушення водієм автомобіля «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимог п.п. 2.3 б), 10.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

За вказаним обвинуваченням суд визнав ОСОБА_8 невинуватою та виправдав у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Свої висновки, проаналізувавши досліджені під час судового розгляду докази, суд першої інстанції обґрунтував тим, що першочерговою причиною зіткнення автомобіля і велосипеда та наслідків, що настали, були неправильні дії водія велосипеда ОСОБА_12 , який, згідно висновку експерта, допустив грубе порушення правил дорожнього руху, передбачене п. 11.14 ПДР України, здійснював рух у забороненій для нього другій лівій смузі, а далі обгін транспортного засобу зліва по зустрічній смузі, на яку в цей час повертала ОСОБА_8 , внаслідок чого відбулося зіткнення між транспортними засобами та отримання велосипедистом ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. При цьому ОСОБА_8 не мала можливості уникнути даного зіткнення, не зобов`язана була виходити з можливості грубого порушення правил дорожнього руху іншим водієм, не передбачала, не зобов`язана була та не мала можливості передбачити, що водій велосипеда ОСОБА_12 буде рухатися у лівій смузі руху та здійснювати її обгін зліва, не враховуючи заборони, визначені п. 11.14 ПДР України. А тому дії ОСОБА_8 не знаходились у причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками, що настали під час цього, отже в її діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 просить скасувати вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду, асуд першої інстанції не виконав вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, допустив невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та містять за своїм змістом істотні суперечності.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд без достатніх підстав не взяв до уваги і відкинув докази обвинувачення, а саме висновок експерта № 12-1/2758 від 26 січня 2018 року, за яким порушення водієм автомобіля «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 п. 10.1 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками, а також показання судового експерта ОСОБА_14 , який повністю підтвердив висновки указаної експертизи. В той же час суд врахував показання свідка ОСОБА_15 (куми обвинуваченої), яка в суді не змогла пригадати, чи включала водій ОСОБА_8 лівий показник повороту.

Прокурор також звертає увагу на те, що судом першої інстанції у вироку зазначено, що потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме внаслідок порушення ним вимог п. 11.14 ПДР України, між тим відповідно до примітки 3 ст. 286 КК України, п. 1.10 ч. 1 Постанови КМУ № 1029 від 26.09.2011 велосипед не може бути предметом злочину ДТП.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_11 просять вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року, як обґрунтований та законний, залишити без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченої та захисника щодо доводів апеляційної скарги, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах заявлених сторонами клопотань, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 373, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.

Як убачається зі змісту вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 і визнаного судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_8 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення в порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України, під час керування 23 вересня 2017 року близько 11 год. 30 хв. автомобілем марки «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснення лівого повороту до будинку АДРЕСА_3 , під час якого відбулося зіткнення її автомобіля з велосипедом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження велосипедисту ОСОБА_12 , який рухаючись в попутному зі ОСОБА_8 напрямку, здійснював в цей час маневр обгону її автомобіля.

Проаналізувавши у вироку представлені сторонами докази, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правомірного висновку про відсутність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Так, кримінально-караним діянням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України, є порушення правил дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Диспозиція цієї статті є бланкетною, а тому при вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею слід звертатись до нормативних актів, які регламентують порядок дорожнього руху та експлуатації транспорту. При цьому, ознакою об`єктивної сторони указаного кримінального правопорушення, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які утворюють реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, передбачених у цьому законі, і перебувають з ними у причинному зв`язку.

Суди при розгляді даної категорії справ повинні керуватися постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де у пункті 7 зазначено, що у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Крім того, Верховний Суд України у рішенні від 05 листопада 2015 року при розгляді справи № 2-218кс 15 висловив правову позицію, що у випадку дорожньо-транспортної пригоди за участі декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, необхідно встановити причинний зв`язок між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали; дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв; хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію); тобто з`ясувати ступінь участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Як убачається з матеріалів справи, суд у вироку досить детально виклав всі досліджені докази, яким надав відповідну оцінку, та у колегії суддів відсутні підстави вважати, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, як про це зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Згідно показань обвинуваченої ОСОБА_8 в суді, вона 23 вересня 2017 року близько 11 год. 30 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Форд Фієста», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась по проїжджій частині вул. Л.Толстого, зі сторони вул. Вєтрова в напрямку вул. Саксаганського в місті Києві. Біля ресторану «Велюр», що знаходився зліва від неї по напрямку її руху, вона пригальмувала, перед цим вчасно включила лівий поворот, оскільки мала намір повернути на парковку ресторану, переконалась у відсутності транспортних засобів на смузі зустрічного руху та, подивившись у ліве бокове дзеркало та дзеркало заднього виду, впевнилась у відсутності перешкод в попутному їй напрямку позаду неї, але в момент, коли вона почала повертати і вже знаходилась передньою частиною автомобіля у зустрічній смузі руху, в її автомобіль вдарився велосипедист, який, як вона пізніше зрозуміла, намагався обігнати її зліва, по зустрічній смузі руху, проте в момент початку повороту був відсутній в полі її зору.

Стверджувала, що правил безпеки дорожнього руху не порушувала, здійснювала маневр повороту у незабороненому місці, переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а велосипедист несподівано виїхав на зустрічну смугу і вдарився в її автомобіль.

Зазначені показання узгоджуються і з показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який під час допиту в суді 20 березня 2018 року показав, що 23 вересня 2017 року приблизно об 11 год. 30 хв., він рухався на велосипеді «Romet», виконуючи свою роботу по доставці їжі, позаду автомобіля ОСОБА_8 у другій лівій смузі руху дороги, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку. Спочатку відстань між ним та автомобілем була досить значною, потім, у зв`язку з тим, що автомобіль почав пригальмовувати, відстань зменшилась. Він вважав, що водій автомобіля буде повертати праворуч, тому вирішив обігнати автомобіль по зустрічній смузі руху. Коли він почав обгін, автомобіль почав повертати наліво, він, в свою чергу, почав зміщуватися ще лівіше, проте зіткнення уникнути не вдалося. Зіткнення відбулося на зустрічній смузі. Він рухався на велосипеді у лівій смузі, оскільки так було зручніше, бо стан дорожнього покриття з права гірший, до того ж на наступному перехресті він мав намір повернути на ліво, на вул. Жилянську.

Не пам`ятав лише потерпілий, чи включала ОСОБА_8 лівий показник повороту.

За показаннями свідка ОСОБА_15 , вона в той день та час знаходилась на парковці біля ресторану «Велюр», чекала на ОСОБА_8 та бачила як згори під`їжджав її автомобіль, велосипедиста спочатку вона не побачила. Коли з другої смуги руху автомобіль ОСОБА_8 почав повертати на парковку ресторану, в цей же момент на великій швидкості в передню ліву його частину влетів велосипедист. Зіткнення відбулося на зустрічній щодо первинного напрямку руху транспортних засобів смузі руху. Вона не звернула уваги, чи включила ОСОБА_8 перед поворотом лівий показник повороту.

Показання обвинуваченої, потерпілого та свідка, як правильно встановив суд першої інстанції, узгоджуються з даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з додатками до нього від 23 вересня 2017 року, згідно яких подія мала місце на вул. Льва Толстого біля ресторану «Велюр», на зустрічній смузі по відношенню до напрямку руху учасників пригоди, контакт відбувся між передньою лівою частиною автомобіля «Форд Фієстра» (ліві передні колесо і крило) та переднім колесом велосипеда «Romet».

Показання потерпілого ОСОБА_12 після допиту обвинуваченої, в яких він поставив під сумнів те, що ОСОБА_8 рухалась в лівій смузі руху і прийняла ліве положення, а також стверджував, що він об`їжджав автомобіль саме в смузі свого руху, суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вони спростовуються: даними протоколу огляду місця події і схеми місця ДТП, де, серед іншого, зафіксовано кінцеве положення транспортним засобів після зіткнення на проїзній частині дороги, а також описано характер і локалізацію механічних пошкоджень транспортних засобів; світлинами з місця ДТП, долученими, в тому числі і потерпілим; іншими доказами у їх взаємозв`язку між собою.

Надав суд першої інстанції у вироку належну оцінку і висновку судової автотехнічної експертизи № 12-1/2758 від 26 січня 2018 року, за яким причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Форд Фіеста» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимогам пункту 10.1 ПДР України та невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_12 вимогам пункту 11.14 ПДР України.

Такий висновок підтримав в суді експерт ОСОБА_14 , який зауважив, що питання стосовно черговості порушень правил дорожнього руху з боку учасників руху не входить до компетенції експерта.

Проаналізувавши усі докази, які безпосередньо дослідив під час розгляду провадження, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов до вірного висновку, що водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Форд Фіеста» д.н.з. НОМЕР_1 , завчасно включивши лівий поворот і переконавшись у відсутності перешкод як у зустрічній смузі руху, так і зліва він неї, після чого розпочала маневр повороту ліворуч у незабороненому для цього місці, не зобов`язана була виходити з можливості грубого порушення правил дорожнього руху велосипедистом ОСОБА_12 , вона не зобов`язана була і не мала можливості передбачати, що велосипедист ОСОБА_12 , проігнорувавши пункт 11.14 ПДР України, відповідно до якого рух по проїзній частині на велосипедах дозволяється лише в один ряд по правій крайній смузі якомога правіше, за винятком випадків, коли виконується об`їзд; поворот ліворуч та розворот дозволяється на дорогах з однією смугою для руху в кожному напрямку і без трамвайної колії посередині; буде здійснювати рух у забороненій для нього другій лівій смузі напрямку руху та без врахування дорожньої обстановки, в безпосередній близькості від автомобіля «Форд Фіеста» розпочне обгін транспортного засобу зліва по зустрічній смузі, на яку в цей час повертала водій ОСОБА_8 . Водночас, обстановка, в якій велосипедист допустив грубе порушення ПДР України, здійснив рух у другій смузі руху, а далі - виїзд на зустрічну смугу руху з метою обгону автомобіля обвинуваченої, не свідчить про те, що порушенням ним ПДР України було вимушеним.

За таких обставин, враховуючи, що велосипедист своїми діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі аварійну ситуацію, що унеможливило для ОСОБА_8 уникнути зіткнення, у причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками, що настали, як вважає колегія суддів, знаходяться дії велосипедиста ОСОБА_12 , що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Отже, рішення про виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції прийняв законно та обґрунтовано, надавши належну оцінку, як окремим доказам, так і їх сукупності, здійснивши при цьому детальний аналіз і належну юридичну оцінку дослідженим доказам, а твердження в апеляційній скарзі про протилежне - безпідставні.

Фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди були встановлені судом першої інстанції за результатами дослідженні всіх доказів, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. При цьому жодним доказом у справі, всупереч доводів прокурора, не спростовані показання обвинуваченої в частині того, що незадовго до початку виконання маневру повороту ліворуч, вона ввімкнула в автомобілі відповідний показник повороту, безпосередньо перед початком свого маневру пригальмувала, подивилася у дзеркала на проїзну частину дороги, де у зустрічному напрямку руху не було транспортних засобів і після цього розпочала маневр повороту ліворуч, а тому у суду не було підстав не брати їх до уваги.

Водночас висновок експерта № 12/1/2758 від 26 січня 2018 року про причину виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, яка з технічної точки зору визначена експертам не лише невідповідністю дій водія автомобіля «Форд Фіеста» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимогам пункту 10.1 ПДР України, а й невідповідністю дій велосипедиста ОСОБА_12 вимогам пункту 11.14 ПДР України, суд оцінив у вироку за правилами ст. 94 КПК України, з урахуванням всіх досліджених доказів та з огляду на ті фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, які беззаперечно були встановлені судом і мають значення для цього кримінального провадження.

Крім того, правильно судом під час своїх висновків враховані і показання свідка ОСОБА_15 , яка була очевидцем дорожньо-транспортної пригоди та її показання не суперечать іншим доказам у справі.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження і вимогах закону.

Посилання прокурора на те, що велосипед не може бути предметом злочину, передбаченого ст. 286 КК України, а тому неправильним є висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження в результаті даного ДТП внаслідок порушення ним вимог п. 11.14 ПДР України, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції не розглядав дії велосипедиста ОСОБА_12 в аспекті кримінально-караного діяння, а згідно з положеннями Правил дорожнього руху України, які ґрунтуються на вимогах Закону України «Про дорожній рух» і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, зокрема розділу 1 Правил, учасник дорожнього руху особа, яка бере безпосередню участі у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному; учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил; кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила; дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Крім того, за змістом пункту 1.10 ПДР України велосипед є транспортним засобом, а відповідно до пункту 6.7 ПДР України велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам розділу 6 цих Правил.

Доводи прокурора в апеляційному суді про порушення водієм ОСОБА_8 інших, ніж зазначено в обвинуваченні, ПДР України, що, на думку прокурора, перебуває або може перебувати у причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками, взагалі не підлягають перевірці, оскільки відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Між тим порушення інших правил безпеки дорожнього руху, окрім передбачених пунктами 2.3 б), 10.1 ПДР України, виходячи з того, що диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною, ОСОБА_8 у вину відповідно до обвинувального акта не ставилось, а за висунутим обвинуваченням суд обґрунтовано її визнав невинуватою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено. Виправдувальний вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4