КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представників власника майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 про арешт майна у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001189 від 20 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Як вбачається з ухвали, слідчий суддя, враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Грейндж» або іншим юридичним чи фізичним особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці з обліковим кодом: 63:012:0011 площею 634,14 кв.м. скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити.

На думку прокурора, ухвала слідчого судді є незаконною та такою що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Посилається на те, що на даний час вказана земельна ділянка огороджена парканом і відповідно до інформаційного стенду на ній проводяться будівельні роботи з будівництва водонасосної станції та капітального ремонту нежитлового приміщення, а відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів, земельна ділянка площею 634,14 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, Русанівська Набережна, 3 обліковується за ТОВ «Лінден Девелопмент».
Разом з тим, як вказує прокурор, Київська міська рада не приймала рішень про передачу зазначеної земельної ділянки у власність чи користування (оренду). Будівельні роботи проводяться на підставі декларації на проведення робіт № КВ 54 від 27.07.2018 та картки порушення благоустрою, що видані ТОВ «Грейндж».
На думку прокурора, в даному випадку земельна ділянка та об`єкт будівництва на ній є об`єктом кримінально протиправних дій.
Як зазначає апелянт, слідчий суддя не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки, зокрема протокол огляду місця події від 24.01.2019, яким зафіксовано що об`єкт будівництва знаходиться в безпосередньо біля р. Дніпро, а також норми Земельного та Водного кодексів.

Представник ТОВ «Грейндж» ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року з тих підстав, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Прокурор в судове засідання не з`явився, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, що не є перешкодою для розгляду справи без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власника майна, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Київською місцевою прокуратурою №4 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001189 від 20 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
22 січня 2019 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Грейндж» або іншим юридичним чи фізичним особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці з обліковим кодом: 63:012:0011, площею 634,14 кв.м, за адресою: м. Київ, Русанівська набережна, 3 у Дніпровському районі міста Києва, які проводяться на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція приміщень нежитлової будівлі (літ. А) на Русанівській Набережній, 3 у Дніпровському районі м. Києва» від 27.07.2018 № КВ 54, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна було відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, представників власника майна, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. 170 КПК України та вказав, що прокурором не доведено, що майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, на підставі чого відсутні підстави для накладення арешту на майно.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, у даномупровадженні прокурор не навів достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно не вбачається.
Долучена до клопотання прокурора постанова про визнання майна речовим доказом від 04 січня 2019 року є формальною, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України. У ній не вказано, з яких мотивів прокурор виходив при вирішенні питання про визнання земельної ділянки речовими доказами.
Так, згідно доданого до клопотання про накладення арешту витягу, 20.12.2018 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення передбачене ст.356 КК України, відповідно до яких у Дніпровському районі м. Києва розпочалося будівництво ресторану без відповідних дозвільних документів на місці насосної станції за адресою: вул Русанівська набережна,3.
Внесені до ЄРДР фактичні обставини не відповідають об`єктивній стороні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, згідно якої самоправство це самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Отже, з об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю таких ознак:
1) самовільним, всупереч установленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій;
2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадянином або юридичних осіб;
3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам;
4)причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.
Як слідує з клопотання прокурора та доданих до нього документів, досудове розслідування здійснюється лише на підставі внесення до ЄРДР даних про одну із ознак об`єктивної сторони ст.356 КК України.
В ухвалі слідчого судді детально проаналізовано, з чим погоджується і колегії суддів апеляційної інстанції, що органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення для доведення будь якої з наведених вище обов`язкових ознак даного злочину, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422, 379 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 про арешт майна у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001189 від 20 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1613/2019
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1