Постанова
Іменем України
28 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 711/1240/15-к
провадження № 51-2391км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції,

на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002807, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05 березня 2012 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого 11 березня 2013 року умовно-достроково

на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 10 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкас, жителя

АДРЕСА_2 , такого, що згідно ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вищезазначеним вироком місцевого суду до покарання у виді позбавлення волі засуджено:
ОСОБА_6 : за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК на строк 5 років

без конфіскації майна;
ОСОБА_7 : за ч. 1 ст. 309 КК на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 307 КК

із застосуванням ст. 69 КК на строк 4 роки без конфіскації майна; на підставі

ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки без конфіскації майна.
За цим же вироком було засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК

із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років

без конфіскації майна зі звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців

і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Судові рішення щодо останнього у касаційному порядку не оскаржуються.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_7 з метою незаконного збуту психотропної речовини амфетаміну 11 грудня 2014 року поблизу медичного центру «Астра»

на вул. Гоголя, 368 у м. Черкасах отримав від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно 120 грн та 97 грн для придбання амфетаміну, після чого у квартирі

АДРЕСА_3 за 197 грн отримав від ОСОБА_7 вищезазначену психотропну речовину, 0,089 г якої о 14:05 цього ж дня збув ОСОБА_9

біля вказаного медичного центру, а 0,117 г ОСОБА_10 , після чого о 14:15

біля будинку № 1 на вул. Рози Люксембург був затриманий працівниками міліції,

котрі вилучили у нього решту амфетаміну масою 0,020 г.
Крім того, ОСОБА_7 на початку листопада 2014 року за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_3

у невстановленої особи незаконно придбав 20 г канабісу, частину якого викурив,

а решту масою 8,89 г незаконно зберігав без мети збуту в зазначеній квартирі

до моменту вилучення вказаного особливо небезпечного наркотичного засобу працівниками міліції від час обшуку о 15:05 11 грудня 2014 року.
Він же за попередньою змовою з невстановленою особою 10 грудня 2014 року близько 14:00 поблизу перехрестя вул. Ільїна-Сєдова в м. Черкасах зустрівся

з останньою та незаконно придбав у неї з метою збуту 5 г амфетаміну,

який переніс, розфасував та незаконно зберігав у зазначеній вище квартирі

до моменту збуту її частини у співучасті з ОСОБА_6 11 грудня 2014 року

за наведених вище обставин, після чого решту психотропної речовини того ж дня вилучили працівники міліції в ході обушку вказаної квартири о 14:30.
Апеляційний суд залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без змін, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6
без задоволення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції

на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність

та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внаслідок м`якості. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно погодився із висновком місцевого суду щодо можливості призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання

із застосуванням ст. 69 КК. Застосовуючи цей закон, суд, на думку прокурора, помилково визнав обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, щире каяття й активне сприяння обвинувачених розкриттю злочинів, безпідставно врахував матеріальний стан ОСОБА_6 , а також створення сім`ї ОСОБА_7 , оскільки ця обставина лише характеризує його особу. Як вважає скаржник, необґрунтовано суд апеляційної інстанції врахував і постійне місце проживання обвинувачених, які за встановленим місцем не проживали, на виклики апеляційного суду не з`являлися, через що були оголошені в розшук. На думку прокурора, це свідчить про їх намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене. Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора

без задоволення, не навів в ухвалі переконливих підстав для прийняття такого рішення, не надав вичерпних відповідей на доводи, викладені у скарзі, а тому рішення цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У запереченні на касаційну скаргу засуджений ОСОБА_6 вважає

її необґрунтованою і просить залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, просив її задовольнити,

а засуджений заперечував проти задоволення цієї скарги, просив оскаржене судове рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.
Висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , правильності кваліфікації їх дій прокурор у касаційній скарзі не оспорює.
Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання

про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є:

кримінально-правові, відносно визначені (де встановлюються межі покарання)

та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття,

які є багатозначними або не мають нормативного закріплення,

зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання,

що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, призначаючи засудженим покарання, місцевий суд дотримався загальних засад, передбачених статтями 50, 65 КК, оскільки врахував:
ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення,

яке є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який є судимим, тяжкий стан його здоров`я та потребу в постійному медичному нагляді. Обставинами,

що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд

не встановив;

ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень,

одне з яких є злочином середньої тяжкості, а інше тяжким, дані про особу обвинуваченого, який згідно зі ст. 89 КК не має судимостей, його молодий вік, створення родини, позитивні характеристики за місцем проживання, поведінку після злочину. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.
Урахувавши зазначені обставини в сукупності, відповідно до вимог ст. 69 КК наявність двох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених засудженими злочинів, з урахуванням даних про особу кожного з них та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, місцевий суд дійшов висновку про можливість застосування ст. 69 КК і призначив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої

в санкції зазначеної норми кримінального закону.
Із вищезазначеними висновками погодився апеляційний суд, навівши в ухвалі докладні мотиви свого рішення, з якими погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Доводи прокурора про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6

та ОСОБА_7 положень ст. 69 КК через те, що останні ухилялись від явки

до апеляційного суду, у зв`язку із чим були оголошені в розшук, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на його незначну тривалість

(не більше 1 місяця) та посткримінальної поведінки засуджених.
Отже, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання відповідає принципу індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення винуватого, а доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засуджених внаслідок м`якості колегія суддів вважає непереконливими.
Незастосування судом до засуджених додаткового покарання у виді конфіскації майна в касаційній скарзі прокурор не оскаржує.
Всупереч доводам прокурора ухвала апеляційного суду є вмотивованою

та відповідає іншим вимогам ст. 419 КПК, підстав для її скасування

не встановлено.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін,

а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3