Ухвала

Іменем України
05 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 357/1239/18

провадження № 51-10053 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 серпня 2018 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком цього ж суду від 06.05.2015 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК до 4 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 71 КК до призначеного ОСОБА_5 покарання за цим вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1144 грн у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.
Апеляційний суд Київської області ухвалою від 22 серпня 2018 року зазначений вирок місцевого суду залишив без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - без задоволення.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за те, що він, за обставин, викладених у вироку, незаконно зберігав за місцем свого проживання на АДРЕСА_2 без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який 28 жовтня 2017 року під час санкціонованого обшуку був виявлений та вилучений працівниками поліції. Загальна маса вилученого канабісу в перерахунку на суху речовину становила 5529,944 г, що є особливо великим розміром.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, ставить вимогу про зміну оскаржених судових рішень стосовно ОСОБА_5 та призначення на підставі ст. 69 КК більш м`якого покарання, ніж передбачене санкцією частини статті, за якою останнього визнано винним.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого переконання.
Положеннями ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не піддаються сумніву.

Відповідно до ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Положеннями ст. 69 КК визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий і вчинив новий злочин під час іспитового строку, не відбувши покарання за попереднім вироком, з 2017 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів, а також дослідивши у судовому засіданні досудову доповідь про неможливість, на думку Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації, виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, оскільки останній має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, - дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті, за якою його визнано винним.

Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 , в якій останній зазначав про необхідність пом`якшення призначеного йому покарання, та постановив мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання законним та обґрунтованим, а саме покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК. При цьому доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, зокрема ті, на які захисник ОСОБА_4 посилається в касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який мотивовано їх спростував.

З висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів касаційного суду. При цьому призначене ОСОБА_5 покарання колегія суддів вважає необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування оскаржених судових рішень, у провадженні не встановлено.
Враховуючи викладене, а також відсутність у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_5 покарання та необхідності беззаперечного застосування положень ст. 69 КК, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення цієї скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

захисника ОСОБА_4 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 серпня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3