Справа № 132/3199/18
Провадження №1-кп/132/36/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2019 р. м. Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002839 від 27.04.2018р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кілія Одеської області, українця, громадянина України, із повною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, судимого 03.05.2018р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до 3-х років обмеження волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 14 лютого 2016 року був призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 56-РС від 11 квітня 2016 року направлений у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), де наказом командира цієї частини № НОМЕР_3 від 14 квітня 2016 року зарахований до списків особового складу та призначений на посаду розвідника телефоніста 2 розвідувального відділення 3 взводу 2 роти та поставлений на всі види забезпечення. Під час проходження військової служби, солдат ОСОБА_7 відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 126, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів. Згідно вимог ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів. У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато процес мобілізації та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, у зв`язку із чим в Україні відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по цей час. Всупереч вищевказаних вимог законодавства, солдат ОСОБА_7 порушив встановлений порядок проходження військової служби та без поважних причин не з`явився до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується у АДРЕСА_3 за наступних обставин. 29 листопада 2016 року ОСОБА_7 достовірно знаючи вимоги вищевказаних законів вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах особливого періоду, без дозволу командування військової частини та поважних причин не з`явився для подальшого проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується в АДРЕСА_3 . Перебуваючи за межами розташування військової частини та реалізуючи свій злочинний умисел на тимчасове ухилення від військової служби, солдат ОСОБА_7 обов`язки військової служби за посадою не виконував, в правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд не пов`язуючи його із обов`язками військової служби, а саме у період часу з 29 листопада 2016 року по 20 вересня 2017 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 21 вересня 2017 року по 15 січня 2018 року перебував за адресою: АДРЕСА_4 , з 16 січня по 22 березня 2018 року перебував у місті Одеса Одеської області, з 23 березня по 03 травня 2018 року перебував в місті Хмельницький Хмельницької області, з 04 травня по 04 червня 2018 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . 04 червня 2018 року ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи, самостійно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується в АДРЕСА_3 та продовжив виконувати обов`язки з військової служби. Таким чином, солдат ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді розвідника телефоніста 2 розвідувального відділення 3 взводу 2 роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу командирів та поважних причин, 29 листопада 2016 року не з`явився для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується в АДРЕСА_3 , і до 04 червня 2018 року проводив час на власний розсуд, а саме: з 29 листопада 2016 року по 20 вересня 2017 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 21 вересня 2017 року по 15 січня 2018 року перебував за адресою: АДРЕСА_4 , з 16 січня по 22 березня 2018 року перебував у місті Одеса Одеської області, з 23 березня по 03 травня 2018 року перебував в місті Хмельницький Хмельницької області, з 04 травня по 04 червня 2018 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно у зазначений в обвинувальному акті період часу, він не з`явився до військової частини, у зв`язку з особистими обставинами.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, правильно кваліфіковані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, не одружений, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, офіційно не працює, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, згідно характеристик характеризується загалом позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи з буквального змісту даної норми, як підставою для призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст.69 КК вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики. А відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленого в Загальній частині КК, тобто менше, ніж один рік позбавлення або обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту і т.д. З підстав, зазначених у ч.1 ст.69 КК України, суд може не призначати додаткове покарання, передбачене санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове.

Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою провину і щиро кається у вчиненому; активно сприяв розкриттю злочину та допомагав слідству, а також його особи, а саме те, що він за місцем проживання та служби характеризуються позитивно, скоєним злочином не завдав шкоди державним чи суспільним інтересам, суд вважає можливим призначити йому покарання з урахуванням ст.69 КК України.

Суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин з урахуванням ст.69 КК України, а саме у вигляді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) грн., оскільки дане покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Оскільки за цим вироком, ОСОБА_7 призначене основне покарання у виді штрафу, а тому вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2018 року повинен виконуватись самостійно.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування не застосовувався.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдавалась.

Потерпілі в кримінальному проваджені відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Витрати за залучення експертів відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і із застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

На підставі ч.3 ст.72 КК України, даний вирок та вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 , виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_8