У Х В А Л А
20 листопада 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зняття арешту з майна, -
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зняття арешту з майна.
Таке рішення вмотивоване тим, що питання, які ставляться ОСОБА_8 в клопотанні не стосуються сумнівів та протиріч, що виникають при виконанні вироків, оскільки вони фактично стосуються оскарження постанов державних виконавців, що не відносяться до питань, які вирішуються судом під час виконання вироків в розумінні положень ст. 537 КПК України.
Не погодившись з таким рішенням суду, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити його клопотання в повному обсязі.
Апелянт звертає увагу на те, що на виконання вироку Апеляційного суду міста Києва від 30 вересня 2010 року судом апеляційної інстанції був виданий виконавчий лист № 1 55/10 від 31 серпня 2011 року про конфіскацію в дохід держави всього майна та направлений для виконання до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.
Засуджений вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що оскарження постанов державного виконавця не відноситься до питань, які вирішуються судом під час виконання вироку, є хибним, а тому такі постанови можуть бути оскаржені заявником.
Засуджений ОСОБА_5 зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить йому та його матері на праві спільної сумісної власності і є єдиним їх житлом, а застосування арешту на вищевказану квартиру призведе до порушення його конституційних прав.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 30 вересня 2010 року засуджений вироком Апеляційного суду міста Києва за ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить на праві власноті.
11 березня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна засудженого ОСОБА_5 та оголошена заборона на його відчуження.
23 квітня 2018 року ОСОБА_5 подав клопотання до суду першої інстанції про зняття арешту з майна, в якому на підставі ст.ст. 537, 539 КПК України просить виключити з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11 березня 2014 року, винесених державними виконавцями відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, квартиру АДРЕСА_1 , що належить йому на праві спільної сумісної власності, що є його єдиним житлом та членів його сім`ї.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зняття арешту з майна, оскільки, на думку суду першої інстанції, питання, які ставляться ОСОБА_8 в клопотанні не стосуються сумнівів та протиріч, що виникають під час виконання вироків в розумінні положень ст. 537 КПК України.
Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
До питань про будь які сумніви і протиріччя, які виникають при виконанні вироку, відносяться: а) про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного або додаткового) у вигляді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, неконкретні формулювання; б) про усунення суперечностей і неточностей при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого; в) про усунення описок та арифметичних помилок, коли вони очевидні і виправлення їх не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища засудженого тощо.
Своїм зверненням до суду про виключення з постанови про арешт майна засуджений ОСОБА_5 фактично бажає змінити вирок суду в частині конфіскації належного йому майна.
Колегія суддів зазначає, що в разі порушення прийнятим державним виконавцем рішенням про арешт майна права особи на володіння, користування та розпорядження цим майном це питання може бути вирішено в іншому порядку, передбаченому законом, але не у відповідності до положень ст.ст. 537, 539 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зняття арешту з майна, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3