УХВАЛА
іменем України

"06" травня 2019 р. 152/153/18

1-кп/145/19/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в ході розгляду в підготовчому судовому засіданні обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 05.08.2014 року про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хутір Яново Октябрського району Ростовської області, жителя АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 364-1 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниця, жителя АДРЕСА_2 , за ч.2 ст. 364-1 КК України, ч.1 ст. 366 КК України, та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , за ч.2 ст.364-1 КК України, ч.1 ст. 366 КК України, -
встановив :
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту, посилаючись на те, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не існує.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_4 заявлено, а обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримано клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві, так як в ньому не дотримано вимоги п.3, 5 ч.2 ст.291 КПК України щодо викладу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, відомостей про потерпілого, зазначивши, що злочин, передбачений ч.2 ст. 364-1 КК України, про який йдеться в обвинувальному акті, відповідно до ст. 477 КПК України, здійснюється у формі приватного обвинувачення, яке розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.
З`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, не вдаючись до оцінки доказів, а лише дослідивши зміст обвинувального акта та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, вирішуючи питання призначення цього кримінального провадження до судового розгляду, виходить із наступного.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За приписами ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принципи верховенства права у кримінальному провадженні застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно із пунктами 1-3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Частинами 1 та 4 ст.110 КПК України встановлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до ч.1 статті 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
За приписами п.3, 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості кожного з потерпілих, виклад фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно обвинувального акту, складеного 4 квітня 2017 року прокурором Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , серед іншого, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364-1 КК України зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права своїх повноважень, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 , будучи директором ТОВ «Атланта плюс» та службовою особою юридичної особи приватного права, при виконанні договору, укладеного 11.02.2014року між ТОВ " Атланта плюс " та відділом освіти Шаргородської РДА Вінницької області про закупівлю послуг з теплопостачання за державні кошти в кількості 8309,87 Гкал за державні кошти в сумі 1 570565 грн. та додаткової угоди №4 від 11.02.2014року, згідно якої ціна договору була збільшена на суму 314113 грн., з метою неправомірної вигоди для себе, склав, завірив своїм підписом та видав акти виконаних робіт, згідно яких за період з жовтня 2014 року по січень 2015 року ТОВ "Атланта плюс" надано, а відділом освіти Шаргородської РДА прийнято до сплати послуг з теплопостачання в загальній кількості 5612,17 Гкал на загальну суму 1053683, 72 грн.

Згідно висновку експерта №16 від 30.11.2015, відповідно до розрахунків проведених на підставі Міжгалузевих норм споживання електричної та теплової енергії для установ і організацій бюджетної сфери України затверджених наказом Державного комітету з енергозбереження від 25.10.1999 №91, встановлено завищення обсягів наданих послуг з теплопостачання Відділу освіти Шаргородської районної державної адміністрації за період з 10.2014 по 01.2015 на 3466,55 ГКал на загальну суму 655 177.95 грн., чим не дотримано п.1, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-УІ, ст.526 Цивільного кодексу та ч.1 ст.9 Закону України від 16.07.1999 № 996- XIV «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність України».

Після перерахування коштів Відділом освіти Шаргородської РДА на рахунок ТОВ «Атланта плюс» за надання послуг з теплопостачання навчальним закладам, з метою завершення спільного злочинного умислу, ОСОБА_6 вказані кошти в повному обсязі систематично перераховувались на рахунок ФГ «Перлина Поділля 2011» та ФОП ОСОБА_9 .

Шкода, завдана ОСОБА_6 державним інтересам вчиненим кримінальним правопорушенням, за період з 10.2014року по 01.2015 відповідно до висновку експертизи №16 від 30. 11.2015 на загальну суму 655 177, 95 грн.

ОСОБА_7 , будучи директором ТО В «Атланта плюс» та службовою особою юридичної особи приватного права, діючи умисно, за вказівкою особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, при виконанні договору, укладеного 11.02.2014 року між ТОВ "Атланта плюс" та відділом освіти Шаргородської РДА Вінницької області про закупівлю послуг з теплопостачання за державні кошти в кількості 8309,87 Гкал за державні кошти в сумі 1 570565 грн. та додаткової угоди №4 від 11.02.2014 року, згідно якої ціна договору була збільшена на суму 314113 грн., з метою неправомірної вигоди для себе, склав, завірив своїм підписом та видав акти виконаних робіт, згідно яких за період з лютого 2014 року по березень 2014 року ТОВ "Атланта плюс" надано, а відділом освіти Шаргородської РДА прийнято до сплати послуг з теплопостачання в загальній кількості 3176,06 Гкал на загальну суму 601537,41грн.

Згідно висновку експерта №16 від 30.01.2015, відповідно до розрахунків, проведених на підставі Міжгалузевих норм споживання електричної та теплової енергії для установ і організацій бюджетної сфери України затверджених наказом Державного комітету з енергозбереження від 25.10.1999 №91, встановлено завищення обсягів наданих послуг з теплопостачання Відділу освіти Шаргородської районної державної адміністрації за період з 02.2014 по 03.2014 на 2058,89 ГКал на загальну суму 389 130.21 грн., чим не дотримано п.1, п.2 ст.193 Господарського кодексу України від 16.01.2003року №436-УІ, ст.526 Цивільного кодексу та ч.1 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996- XIV «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність України».

Після перерахування коштів Відділом освіти Шаргородської РДА на рахунок ТОВ «Атланта плюс» за надання послуг з теплопостачання навчальним закладам, з метою завершення спільного злочинного умислу, ОСОБА_7 вказані кошти в повному обсязі систематично перераховувались на рахунок ФГ «Перлина Поділля 2011» та ФОП ОСОБА_9 .

Шкода завдана ОСОБА_7 державним інтересам, вчиненим кримінальним правопорушенням, за період з 02.2014 по 03.2014, відповідно до висновку експертизи №16 від 30.11.2015, на загальну суму - 389 130,21 грн.

ОСОБА_8 , будучи директором ТОВ "Теплосервіс" і службовою особою юридичної особи приватного права при виконанні договору, укладеного між 22.02.2013 між ТОВ "Теплосервіс" та відділом освіти Шаргородської РДА Вінницької області про закупівлю послуг з теплопостачання за державні кошти в кількості 6668 Гкал за державні кошти в сумі 1 260 252.00 грн. та додаткової угоди, згідно якої ціна договору була збільшена на суму 217 679.00 грн., з метою неправомірної вигоди для себе склав, завірив своїм підписом та видав акти виконаних робіт, згідно яких ТОВ "Теплосервіс" надано, а відділом освіти Шаргородської РДА прийнято до сплати послуг з теплопостачання в загальній кількості 4 134,012 Гкал на загальну суму 774 380,61 грн., в тому числі в жовтні-грудні 2013 року в кількості 2991.28 Гкал на загальну суму 565 351,92 грн. та в січні 2014 року в кількості 1 1142,73 Гкал на суму 209 028,69 грн.

Згідно висновку експерта № 16 від 30.11.2015 року, відповідно до розрахунків проведених на підставі Міжгалузевих норм споживання електричної та теплової енергії для установ і організацій бюджетної сфери України, затверджених наказом Державного комітету з енергозбереження від 25.10.1999 року № 91, встановлено завищення обсягів наданих послуг з теплопостачання Відділу освіти Шаргородської районної державної адміністрації за період з 15.10.2013 року по 01.02.2014 року на 2 177, 63 Гкал на загальну суму 410 757, 49 грн., чим не дотримано п. 1, п.2 ст.193 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року № 436-У1, ст. 256 Цивільного кодексу та ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-Х1У "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" та завдано шкоди державним інтересам за період з 15.10.2013 по 01.02.2014року на 410757,49грн.

Тобто, згідно обвинувального акту вбачається, що діями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдано тяжких наслідків у виді майнової шкоди державним інтересам у вищевказаних розмірах, а відтак їх дії кваліфіковано за ч.2 ст. 364-1 КК України.

Слід вказати, що відповідно до ч.1 ст. 477 КПК України на момент інкримінованих злочинів та на даний час кримінальні провадження у справах щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст.364-1 КК України, здійснюються у формі приватного обвинувачення та можуть бути розпочаті слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.55 Кримінального процесуального кодексу України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Кримінальне провадження з приватною формою обвинувачення є винятком із засади публічності і визначається засадою диспозитивності, яка відповідно до ст. 26 Кримінального процесуального кодексу України означає, що сторони кримінального провадження вільні у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Проте, всупереч вказаним вимогам закону, п.3 ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті взагалі не вказано найменування потерпілого, в особі якого завдано шкоди державі. В реєстрі матеріалів досудового розслідування, що долучений до обвинувального акту містяться відомості про заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_8 (обвинуваченого у справі) та ОСОБА_10 , який не є посадовою особою Шаргородської РДА чи відділу освіти Шаргородської РДА, що не заперечував прокурор.

Дані про особу потерпілого ні в обвинувальному акті, ні в реєстрі матеріалів досудового розслідування не наведено.

Крім того, кваліфікуючи дії обвинувачених за ч.2 ст. 364-1 КК України, в обвинувальному акті не конкретизовано, які саме акти виконаних робіт з метою неправомірної вигоди для себе вони склали, завірили своїм підписом та видали (їх дата, номер, інші ідентифікуючі дані), що за «спільний злочинний умисел» переслідували обвинувачені, тобто конкретно не сформульована і об`єктивна сторона інкримінованих правопорушень.

Отже, суд вважає, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, зазначення відомостей про особу потерпілого (потерпілих) в обвинувальному акті не дотримано, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
На переконання суду важливим є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права обвинувачених на захист.
Так як обвинувачення є неконкретним, то суд вважає це порушенням права обвинувачених на захист від конкретного обвинувачення, зокрема, вимог п.13 ч.1 ст.3, ч.4 ст.110, п.5 ч.2 ст.291 КПК України та підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право, в тому числі, бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Відповідно до правового висновку Європейського суду з прав людини, викладеного у п.34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, «Суд зазначає, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», №2544/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №323969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34)».
В п.35 вказаного вище рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд наголосив, що «право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі ««Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47)».
Відповідно до правового висновку Європейського суду з прав людини, викладеного у п.51 рішення у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року, «поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» … п.53, рішення від 10 грудня 1982 року, та «Озтурк проти Німеччини» …, п.53, рішення від 21 лютого 1984 року)».

На підставі викладеного та керуючись ст. 291, п.3.ч.3 ст. 314 КПК України, -
УХВАЛИВ :

Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 05.08.2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 364-1 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст. 364-1 КК України, ч.1 ст. 366 КК України та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 364-1 КК України, ч.1 ст. 366 КК України з долученими до нього матеріалами повернути прокурору Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1