Справа № 761/3894/15-к
Провадження № 1-кп/761/78/2018
УХВАЛА

21 грудня 2018 року м. Київ

Шевченківській районний суд м. Києва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), потерпілої ОСОБА_6 , в приміщенні суду під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (відомості внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12 вересня 2013 року за № 0006837),

У С Т А Н О В И В :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд зазначеного кримінального провадження.

У судові засідання прокурором та потерпілою ОСОБА_6 , відповідно з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, а також з метою забезпечення відшкодування матеріальної та моральної шкоди за заявленим цивільним позовом, заявлено клопотання про накладення арешту на зареєстрованого майна ОСОБА_7 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки таке майно, на думку прокурора і потерпілої, набуто ОСОБА_5 під час спільного проживання з ОСОБА_7 з 2013 року. Зокрема порушено питання про накладення арешту на наступного майна: ряд нежитлових приміщень загальною площею 550,6 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а також автомобіль Hyundai Santa Fe, 2014 року випуску.

Прокурор та потерпіла ОСОБА_6 , кожний окремо, в судовому засіданні згадані клопотання підтримали та просили їх задовольнити.

Захисник обвинуваченого заперечував щодо задоволення вказаних клопотань, пославшись на відсутність належних правових підстав для цього, а обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку сторін провадження, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Таким чином, у згаданому клопотанні має бути порушено питання щодо арешту майна саме обвинуваченого.
В той же час, майно, на яке просить накласти арешт прокурор та потерпіла ОСОБА_6 , зокрема згадані нежитлові приміщення, а також автомобіль Hyundai Santa Fe, 2014 року випуску, належать на праві власності ОСОБА_7 , тобто власником згаданого майна є не обвинувачений ОСОБА_5 , а інша особа.

Що ж стосується посилань як прокурора, так і потерпілої щодо набуття ОСОБА_5 права власності на зазначене майно через обставини спільного проживання з ОСОБА_7 однією сім`єю з 2013 року, то в судовому засіданні не встановлено наявності буд-яких судових рішень, які б з юридичної точки зору вказували на факт ведення ОСОБА_5 з ОСОБА_7 спільного побуту та господарства, тобто проживання однією сім`єю, з відповідними наслідками щодо майнових зобов`язань, а також щодо визначеного поділу з цих підстав наведеного майна.

Більше того, відповідно до положень ч. 3 ст. 73 Сімейного кодексу України, при відшкодуванні шкоди, завданої кримінальним правопорушенням одного з подружжя, стягнення може бути накладено на майно, набуте за час шлюбу, якщо рішенням суду встановлено, що це майно було придбане на кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а як встановлено в судовому засіданні подібних рішень суду немає, зокрема докази щодо наявності таких рішень як прокурором, так і потерпілою не надано суду,у зв`язку з чим дані клопотання задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170, 171, 172, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотань прокурора та потерпілої ОСОБА_6 про накладення арешту на зареєстрованого майна ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1