Справа № 573/2376/18
Номер провадження 1-кп/573/43/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 01 грудня 2018 року за №0000616, по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, не одруженого, не працюючого, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, з 2013 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: «Легка розумова відсталість»

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 185 КК України,,

ВСТАНОВИВ:
30 листопада 2018 року близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_4 з дозволу ОСОБА_6 перебував у її домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , де допомагав по господарству. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на викрадання зварювального апарату марки «GERRARD ММА-200», що належить ОСОБА_6 , який знаходився в приміщенні незамкненого сараю, розташованого на території домогосподарства останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння майном, ОСОБА_4 , діючи таємно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку зварювального апарату марки «GERRARD ММА-200», вартістю 1 181 грн. 13 коп., після чого залишив домогосподарство ОСОБА_6 та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Виконуючи вищевказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював їх суспільно небезпечний характер, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді спричинення матеріальної шкоди потерпілій та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердив, що 30 листопада 2018 року близько 16 години з дозволу своєї рідної тітки, ОСОБА_6 , перебував у її домоволодінні, що по АДРЕСА_2 , де допомагав по господарству. У цей час вирішив викрасти зварювальний апарат марки «GERRARD ММА-200», який знаходився у незамкненому сараї. Скориставшись тим, що його ніхто не бачить виніс вказаний зварювальний апарат із сараю та непомітно покинув домогосподарство ОСОБА_6 ..

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості та обставини вчинення, особу винного, поведінку останнього до вчинення злочину та після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, з 2013 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: «Легка розумова відсталість», не одружений, сім`ї та утриманців не має, ніде не працює, а також думку потерпілої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, так як останній відшкодував завдану злочином шкоду, у зв`язку з чим вважає достатнім призначити йому покарання у виді штрафу (а. с. 25-31).

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обставини, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує положення ст. ст. 50, 65 КК України, відповідно до яких, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Таким чином, враховуючи зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді штрафу.

На думку суду, призначення такого покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №5 - 48к13 від 23 січня 2014 року, які в силу ст. 458 КПК України є обов`язковими.

Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд України висловся щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Майнова шкода у загальному розмірі 1 181 грн. 13 коп., завдана кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_6 , відшкодована на стадії досудового розслідування у повному обсязі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Під час проведення досудового розслідування проводилася судова товарознавча експертиза, витрати за проведення якої становлять 429 грн. 00 коп. Відповідно до положень ст. 124 КПК вказана сума підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь держави (а. с. 32).

На підставі ст. 100 КПК України речові докази: квитанцію №726-18009808 від 30 листопада 2018 року з ломбарду «Свіжа Копійка», розташованого в м. Суми по вул. Інтернаціоналістів, 12, залишити в матеріалах кримінального провадження (а. с. 33).

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Речові докази: квитанцію №726-18009808 від 30 листопада 2018 року з ломбарду «Свіжа Копійка» залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: