У Х В А Л А
13 травня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково засудженого ОСОБА_5 , -
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
представника виправної колонії ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його звільнення від подальшого відбування покарання умовно достроково.
Таке рішення вмотивоване тим, що на момент розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання не довів своє сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Не погодившись з таким рішенням суду, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити його клопотання.
Апелянт звертає увагу на те, що за час перебування у виправній колонії працює, має хорошу поведінку, приймає активну участь у громадському житті відділення та установи.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор та представник виправної колонії заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Судом встановлено, що відповідно до вирокуТаращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2017 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, зараховано в строк покарання попереднього увязнення з 13 лютого 2017 року по 16 березня 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.
Початок строку покарання 13 лютого 2017 року, кінець строку покарання 10 січня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів провадження, 19 лютого 2019 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Подане клопотання мотивоване тим, що за час відбування покарання вінзарекомендував себе з позитивної сторони, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому може бути звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання.
Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд обгрунтовував своє рішення тим, що в матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 за час відбування покарання довів своє виправлення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України обов`язковою умовою для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Відповідно до характеристики (а.п. 7), засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризуєтьсяпосередньо, стягнень не має та має два заохочення. На даний час на виробництві установи не працевлаштований. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктний.
Як пояснив під час апеляційного розгляду представник колонії, засуджений із заявою про працевлаштування до адміністрації установи не звертався.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно довідки № 99 від 18 березня 2019 року, засуджений ОСОБА_5 прибутків за січень 2018 року січень 2019 року не мав (а.п. 10).
Крім того, 09 серпня 2018 року та 30 січня 2019 року спостережною комісією відмовлено засудженому ОСОБА_5 в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у зв`язку з тим, що він має недостатній сутінь виправлення.
З огляду на те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, на думку колегії суддів, ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 відсутні.
За наведених мотивів, колегія суддів вважає рішення суду таким, що відповідає положенням ст. 370 КПК України, відтак підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково засудженого ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3