Рівненський апеляційний суд
________________________________________________копія:______
У Х В А Л А
Іменем України

25 квітня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) із державною установою «Катеринівська виправна колонія (№46)» (далі ДУ «Катеринівська ВК (№46)») матеріали судового провадження за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та до засудження проживав у АДРЕСА_1 , засудженого вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 листопада 2017 року з урахуванням вироку Апеляційного суду Рівненської області від 06 березня 2018 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 7 (сім) місяців, про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України;

За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Катеринівська ВК (№46)» - ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою прокурора Сарненської місцевої прокуратури, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 , (далі прокурор) на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2019 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2019 року відносно засудженого ОСОБА_4 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, задоволено клопотання засудженого та звільнено умовно-достроково ОСОБА_4 від невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, яка складає 9 (дев`ять) місяців 25 (двадцять п`ять) днів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що згідно норм кримінального закону, у судовому засіданні судом першої інстанції не було здобуто належних та допустимих доказів того, що засуджений ОСОБА_4 став на шлях виправлення та до нього можливо було би застосувати умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання. Додає, що всупереч вимогам кримінального закону, а також роз`ясненням Пленуму ВСУ, суд першої інстанції одночасно неповно дослідив характеризуючи дані на засудженого ОСОБА_4 , наявні у матеріалах судового провадження, а також надані пояснення представника установи виконання покарань про те, що засуджений за час перебування у виправній колонії не довів свого виправлення, оскільки не проявив позитивних змін, які б свідчили про його прагнення до виправлення, а тому не вказують на можливість застосування умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання.

Суд першої інстанції у ході задоволення клопотання засудженого зазначив в оскаржуваній ухвалі, що відповідно до довідки установи засуджений ОСОБА_4 заохочень не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, однак медичною довідкою у нього підтверджується діагноз «В-20 (ВІЛ)», а тому суд, заслухавши пояснення засудженого, який просив клопотання задовольнити, представника установи, прокурора, які заперечували проти його задоволення, дослідивши матеріали справи встановив, що засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання, сумлінною поведінкою довів своє виправлення, а тому, на думку суду, існують наявні правові підстави для задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, пояснення представника ДУ «Катеринівська ВК (№46)», який також просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та скасувати ухвалу суду, позицію засудженого ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та висловив прохання залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку скасувати оскаржувану ухвалу, з таких підстав.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до роз`яснень п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зазначених вище вимог кримінального закону та роз`яснень Пленуму ВСУ, висвітлених у згаданій постанові, суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого, на думку колегії суддів, дотримався не у повній мірі.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, засуджений ОСОБА_4 не працевлаштований та до праці не залучався у зв`язку зі скороченням обсягів виробництва та бажання працювати не виявляв, правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи дотримується тільки з метою поблажливого ставлення останніх до себе, участь у суспільно корисній праці щодо покращення комунально побутових умов для засуджених відділення та роботах з благоустрою колонії приймає лише в порядку черговості, власної ініціативи при цьому не проявляє.

Із матеріалів провадження та наданої характеристики на засудженого вбачається, що за весь час перебування в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» та відбування покарання в ДУ «Катеринівська ВК (№46)», ОСОБА_4 , вцілому, характеризується посередньо, зокрема порушень встановлених правил внутрішнього розпорядку не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заходи заохочення та стягнення не застосовувались.

Зважаючи на те, що висновок про застосування судом умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки такий висновок не ґрунтується на матеріалах судового провадження.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на ті обставини, що медичною довідкою у засудженого ОСОБА_4 підтверджується діагноз «В-20 (ВІЛ), він відбув 2/3 строку призначеного покарання та сумлінною поведінкою довів, що став на шлях виправлення, на переконання колегії суддів - не є такими, що доводять дійсний факт його виправлення, з урахуванням даних про особу засудженого, вцілому, за весь час відбування покарання. В суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_4 повідомив, що ні до адміністрації установи, ні до суду з питанням про звільнення з місць позбавлення волі з приводу захворювання не звертався.

Матеріали судового провадження свідчать про те, що ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 листопада 2017 року з урахуванням вироку Апеляційного суду Рівненської області від 06 березня 2018 року, яким його засуджено за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 7 (сім) місяців, тобто, будучи раніше неодноразово судимою особою за вчинення умисних, переважно тяжких злочинів проти власності, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, і у період невідбутої частини покарання знову вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності особи, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

З наявної в матеріалах справи характеристики на засудженого додатково підтверджується те, що на даний час, в особистості ОСОБА_4 не відбулось позитивних змін, які б свідчили про його прагнення до виправлення та ресоціалізації, заходи виховного та профілактичного характеру відвідує під контролем персоналу установи, належних висновків щодо зміни своєї поведінки для себе не робить, до підвищення загальноосвітнього рівня не прагне

Зазначені вище обставини, в їх сукупності, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_4 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України, незважаючи на його тяжке захворювання.

Прокурор, у свою чергу, на допущене неправильне застосування судом першої інстанції вимог кримінального закону увагу звернув та описав в апеляційній скарзі підстави, що унеможливлюють застосування до засудженого ОСОБА_4 умовно дострокового звільнення від подальшого відбування призначеного вироком суду покарання.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_4 довів своє виправлення, на переконання колегії суддів не є обґрунтованим, що відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_4 та звільнено його умовно-достроково від невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим протягом такого ж строку з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1