Справа № 567/541/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2019 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000111 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Білашів Острозького району Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України

встановив:

04.04.2019 близько 23.10 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу магазину «АТБ», що у м. Острог по вул. Гальшки Острозької, 1в Рівненської області, побачив у руках ОСОБА_4 мобільний телефон, по якому на той момент розмовляв останній, та яким вирішив відкрито заволодіти.
Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_4 та схопивши останнього за руку, шляхом ривка намагався заволодіти мобільним телефоном марки «Samsung GТ-Е1202i», вартістю 210 грн., який на праві приватної власності належить потерпілому, однак з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки потерпілий вчинив йому фізичний спротив, та в подальшому не заволодівши чужим майном ОСОБА_5 покинув місце події.
26.04.2019 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 було досягнуто угоди про примирення.

Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468, ст.469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, сама угода виконана сторонами, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 , підтримавши угоду, повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та просить затвердити угоду. Зазначив, що здатен виконати визначене угодою покарання.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав угоду про примирення із обвинуваченим, просив її затвердити та пояснив, що укладення угоди є добровільним, на нього не чинився будь-який тиск чи примус при її підписанні. Підтвердив, що завдана шкода йому відшкодована повністю.

Злочин у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, що передбачена ч.1 ст.186 КК України.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості, за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що існують обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , що дає можливість прийти до висновку про доцільність призначення йому визначеного сторонами виду покарання, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення обвинуваченого і відповідає загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення.

За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, за якою належить призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням експертиз, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення спеціаліста, перекладача чи експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів справи вбачається, що витрати на проведення судової товарознавчої експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 628,04 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченого зазначених витрат.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.5 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої при вирішенні питання про долю речових доказів і документів, гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям, та п.7 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої документи, що є речовими доказами залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

В судовому засіданні встановлено, що мобільний телефон передано на зберігання потерпілому ОСОБА_4 , а тому його слід вважати таким, що повернутий законному володільцю. Диск «CD-R ANV» на якому наявний надпис «АТБ 04.04.2019» із відеозаписом із зовнішніх камер відео спостереження слід зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475 КПК України суд

ухвалив:

затвердити угоду від 26.04.2019 року про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.186 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 628,04 грн.

Речові докази мобільний телефон марки "Samsung" ІМЕІ: НОМЕР_1 ; ІМЕІ: НОМЕР_2 вважати повернутим потерпілому ОСОБА_4 ; диск «CD-R ANV» на якому наявний надпис «АТБ 04.04.2019» із відеозаписом із зовнішніх камер відео спостереження зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1