Ухвала

іменем України

11 березня 2019 року

м. Київ
Справа № 572/793/17
Провадження № 51-518 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 8 лютого 2018 року
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Позов прокурора в інтересах Сарненської районної ради задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь комунального закладу «Сарненська ЦРЛ» Сарненської районної ради Рівненської області 21072,34 грн витрат на лікування ОСОБА_6 .
Стягнуто з ОСОБА_5 на підставі ст. 124 КПК України на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 3499,6 грн.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень ОСОБА_5 7 листопада 2016 року близько 20 год. 35 хв., керуючи в темну пору доби технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 211440», р.н.з. НОМЕР_1 , на якому було увімкнено ближнє світло фар, рухаючись зі сторони вул. Бєлгородської м. Сарни Рівненської області в напрямку м. Рівне зі швидкістю приблизно 50 км/год, поблизу будинку № 14 на вул. Гагаріна в м. Сарни, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.3 Правил дорожнього рухуУкраїни, проявив неуважність до дорожньої обстановки, невірно її оцінивши, з моменту виникнення перешкоди для нього, яку він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для об`їзду перешкоди та допустив наїзд транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 , який перебував на правій смузі руху по ходу руху автомобіля, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування маневру об`їзду.

Внаслідок описаних вище подій пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, що в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, від яких потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_2 помер після госпіталізації до КЗ «Сарненська ЦРЛ».
У прямому і безпосередньому причинному зв`язку зі скоєнням ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди та настанням вказаних вище суспільно небезпечних наслідків перебуває порушення обвинуваченим вимог п. 12.3 Правил дорожнього рухуУкраїни, відповідно до яких водій, у разі виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний виявити, повинен негайно вжити заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зокрема, захисник вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 та ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, не надав мотивованої відповіді на його доводи, повторно не дослідив їх та не спростував. Вказує, що досудове розслідування стороною обвинувачення проведено з грубим порушенням вимог КПК України, слідчим не взято до уваги і не відображено у протоколі слідчого експерименту твердження ОСОБА_5 про те, що він при виявленні пішохода намагався уникнути наїзду на останнього та став повертати кермо у ліву сторону. Крім того, до протоколу слідчого експерименту внесені неправдиві відомості, які суперечать протоколу огляду місця події від 17 листопада 2016 року, а тому суттєво вплинули на висновки проведеної судової інженерно-транспортної експертизи.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свої скарги, захисник ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого. Надаючи власну оцінку доказам, він по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПКУкраїни на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Так, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_5 , який визнав факт скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ним було здійснено наїзд на потерпілого, однак вказував, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відсутня, оскільки вказана ДТП сталась виключно з вини пішохода, який перебував на проїзній частині, а він у зв`язку із темною порою доби та складними погодними умовами не міг своєчасно виявити потерпілого та загальмувати; показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , даними протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз та іншими доказами.

Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає. Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що вищевказані докази у своїй сукупності та взаємозв`язку вказують на доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Аналогічні за змістом доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 у частині недоведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину переглядалися в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги захисника, навів докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими. Зокрема, вказав, що висновки судових експертиз є конкретними, науково обґрунтованими, об`єктивно узгоджуються з наведеними у вироку доказами і сумнівів стосовно їх достовірності немає. Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника щодо невідповідності даних, вказаних під час слідчого експерименту, реальному перебігу подій не відповідають дійсності, оскільки заперечуються доказами у справі.
Крім того, не вбачається й порушень апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України, про що посилається у касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 .
Так, у ч. 3 ст. 404 КПК України встановлений обов`язок суду апеляційної інстанції повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, якщо про це надійшло клопотання учасників судового провадження. Цією ж нормою передбачена можливість апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Це кореспондується з обов`язком апелянта зазначити причини неподання доказів до суду першої інстанції та незазначення у суді першої інстанції обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі і які судом першої інстанції не досліджувалися.
Однак, у своїй касаційній скарзі захисник не вказує на те, що судом першої інстанції за клопотанням учасників судового провадження не були досліджені докази. Водночас, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції повно та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження, а вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим.
На переконання колегії суддів касаційного суду, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст. 419 КПК України.

Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3