ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/837/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України
14 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.06.2018р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Українськ, Донецької області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, перебуває у цивільному шлюбі, працюючий водієм ТОВ «Віп груп», раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений зач.2 ст.286 КК України до 5(п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3(три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат.
Згідно вироку, 29.03.2017р. о 12год., ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ 1320», р.н. НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по пр. Науки м. Харкова зі сторони вул. Дерев`янко в напрямку вул. 23-го Серпня.

Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку 43-Б, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,

- п.10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»,

які виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ 1320», р.н. НОМЕР_1 , проявив необачність, перед початком руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки не звернувся за допомогою до інших осіб, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась з права на ліво по ходу його руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_9 була смертельно травмована. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 874-ДМ/17 від 20.04.2017 причиною смерті потерпілої ОСОБА_9 є несумісна з життям тупа сукупна травма тіла.

Порушення п.п.10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 , які згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 696/17 від 22.08.2017р. знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок в частині призначено покарання змінити та врахувати, що він працює водієм і позбавлення його права керувати транспортним засобом фактично позбавляє його роботи, а тому він просить не позбавляти його цього права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які просили змінити вирок суду але не збільшувати розмір остаточного покарання, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.57), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Так як, судом встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 то суд вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: характер, ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, а також тяжкість скоєного правопорушення; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, офіційно працює.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, за відсутністю обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що для виправлення ОСОБА_8 достатнім буде призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням покарання з випробуванням.

Разом з цим, суд призначив йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Такий підхід при призначенні покарання, не відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» оскільки суд призначив додаткове покарання не мотивувавши його призначення.

Так, санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає покарання - позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Отже, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у даному випадку має альтернативний характер.

У п.2 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України звертається увага на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, що не було зроблене судом першої інстанції.

Крім того, згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. судам рекомендовано при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Поряд з цим, ч.3 ст.50 КК України встановлює, що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як встановлено в апеляційній інстанції ОСОБА_8 офіційно працює водієм, за цією професією має стаж близько 25 років і є біженцем з непідконтрольної Україні Донецької області.

Таким чином, позбавлення його права керувати транспортними засобами є фактично позбавленню роботи тобто засобів для існування, що за вищенаведених обставин, на думку колегії суддів виглядає не справедливим.

Отже, встановлене порушення свідчить, що суд першої інстанції припустився порушення передбаченого п.1 ч.1 ст.413 КПК України тобто неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а це згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.16.2018р. відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з вироку посилання на застосування додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1(один) рік.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді