Справа № 142/183/17
Провадження №11-кп/801/106/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі: м. Вінниця

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2018 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області Кодимського району с. Баштанків, українця, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

20.06.2007 Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 187, ст. 304 КК України, на підставі ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна
24.09.2013 Кодимським районним судом Одеської області за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту. Звільненого 27.12.2013 року з Одеської ВК (№14) по відбуттю строку покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Одеської області Кодимського району с. Баштанків, українця, громадянин України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;
в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_10

захисника : ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника : ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_9

В с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу зі змінами, просила вирок Вінницького міського суду від 23.06.2018 року в частині обвинувачення ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду від 23.06.2018 року скасувати, провадження у справі закрити.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2018 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 9 (дев`ять) місяців з конфіскацією всього майна, належного ОСОБА_7 на праві власності.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання, строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 29.01.2017 по 21.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Визнано винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, належного ОСОБА_9 на праві власності.
На підставі ч5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання, строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 29.01.2017 по 21.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , в рівних частках, на користь держави процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ дактилоскопічної експертизи № 88-Д від 16.02.2017 в сумі 527 (п`ятсот двадцять сім) грн. 76 коп.
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення за наступних обставин.
28.01.2017 близько 21 години ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, зайшли через хвіртку на подвір`я домогосподарства, що по АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та підійшовши до приміщення літньої кухні, ОСОБА_12 відчинив вхідні двері та зайшов до приміщення літньої кухні та за ним в приміщення літньої кухні зайшов ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_7 та ОСОБА_9 проникли в приміщення літньої кухні, ОСОБА_9 взяв біля грубки пічного опалення кухонного ножа з білою пластмасовою ручкою, та наблизився до потерпілої ОСОБА_11 і, усвідомлюючи, що діє протиправно та бажаючи діяти саме таким чином, діючи раптово, агресивно, несподівано для потерпілої, з метою протиправного заволодіння чужим майном, з метою подолання можливого опору, демонструючи в руці ножа, почав погрожувати вбивством, вимагаючи при цьому видачі грошей. Отримавши від ОСОБА_11 відмову у передачі їм грошових коштів, через їх відсутність, ОСОБА_9 , взявши в кімнаті літньої кухні зі столу більшого саморобного ножа із дерев`яною ручкою, застосовуючи насильство, приклавши його лезо до шиї ОСОБА_11 , почав знову вимагати в неї гроші, погрожуючи вбивством. Так як ОСОБА_11 відмовилася віддавати грошові кошти через їх відсутність, ОСОБА_9 відштовхнув ОСОБА_11 , яка від цього впала на бильце ліжка, почав самостійно обшукувати кімнату, при цьому викидав на підлогу з ліжок речі та постільну білизну. Не знайшовши грошей, ОСОБА_9 забрав з підлоги біля грубки пічного опалення пляшку домашнього вина об`ємом 1,25 літра, саморобний кухонний ніж з дерев`яною ручкою, а ОСОБА_7 із кишені жіночої куртки, що висіла на вішалці, заволодів новими господарськими рукавицями світлого кольору, після чого з місця пригоди зникли. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 016 від 30.01.2017, ОСОБА_11 в результаті застосування фізичної сили під час здійсненого на неї нападу заподіяно тілесні ушкодження в вигляді забою м`яких тканин в потиличній ділянці, волосяної частини голови - синець та набряку м`яких тканин в потиличній ділянці, синців по тильних поверхнях обох кістей, забою м`яких тканин лівого кульшового суглобу - розлитий синець та набряк по зовнішнє-задній поверхні лівого кульшового суглобу, які утворилися від дії тупого твердого предмету (ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних особливостей в морфологічній характеристиці ушкоджень та мають незначні, скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, і за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Вимоги апеляційної скарги зі змінами захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що при визнанні обвинуваченого ОСОБА_7 винним, суд неповно з`ясував обставини справи. Висновок суду, що в діях ОСОБА_7 є насильство або погрози його застосування є таким, що не підтверджується жодними дослідженими доказами в судовому засіданні.

Зазначає, що відповідно до ч.3 висновку судово- медичної експертизи № 016 від 30.01.2017 рок експертом було встановлено, що враховуючи характер та локалізацію ушкоджень потерпілої ОСОБА_11 , утворення їх при падінні з висоти власного зросту та ударів об виступаючі предмети не виключається, отже можна зробити висновок, що в матеріалах справи немає доказів того, що наявні у потерпілої тілесні ушкодження виникли в результаті насильницьких дій ОСОБА_7 та іншої особи.

При винесенні вироку, суд першої інстанції взяв до уваги протокол пред явлення особи до впізнання від 29.01.2017 року, яким потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_7 , проте під час допиту обвинувачений ОСОБА_7 , зазначив, що потерпілу ОСОБА_11 він знає ще з 2013 року, в них були гарні відносини та він допомагав їй по господарству, навіть з пояснень потерпілої ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_7 вона знала, за її словами він неодноразово раніше допомагав їй по господарству, за що вона платила кошти.

Таким чином, враховуючи те, що потерпіла з обвинуваченим були знайомі вказана обставина не підлягає доказуванню, у зв`язку з чим можна вважати вказаний доказ неналежним, не зрозуміло у зв`язку з чим, суд взяв протокол пред`явлення особи для впізнання, як доказ у кримінальному провадженні.

Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд неповно з`ясував усі обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Суд у своєму вироку не визначив усіх складових суб`єктивної сторони злочину.

При постановленні вироку, суд не врахував всі фактичні обставини справи, а висновки суду щодо причетності ОСОБА_7 до злочину грунтуються лише на показах потерпілої.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 мотивовано тим, що вирок суду незаконний та необгрунтований із-за невідповідності висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням норм процесуального права.

Згідно висновку експерта жодного тілесного ушкодження у передній частині тіла потерпілої ОСОБА_11 не виявлено, тілесні ушкодження могли настати з падіння висоти власного росту.

Таким чином відсутній причинний зв`язок між діями щодо заволодіння майном та отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями, а тому відсутній сам напад

Висновок суду про напад із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я вкладений у вироку суду необгрунтований ні встановленими у справі доказами, ні встановленими обставинами самим судом.

ОСОБА_7 був вхожий у будинок потерпілої у справі, надавав допомогу потерпілій за винагороду, а тому підстав для нападу на потерпілу з метою проникнення у житло у нього не було. Покази потерпілої про погрозу застосування до неї насильства з метою заволодіння майном у приміщенні не підтверджується доказами наявними у справі.

Суд безпідставно прийняв як допустимі докази покази понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які брали участь у слідчому експерименті, були допитані як свідки в судовому засіданні і давали покази з чужих слів, а саме зі слів підозрюваного ОСОБА_7 . Суд дійшов висновку, що протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом у зв`язку з порушенням права ОСОБА_7 на захист, відповідно його пояснення у процесі слідчого експерименту не можуть бути прийняті до уваги судом з тих же підстав що і слідчий експеримент, покази свідків ( понятих), які приймали участь у слідчому експерименті показували суду те, що чули від ОСОБА_7 , тобто давали покази з чужих слів, не може бути прийнятий судом за будь-яких обставин.

Протокол впізнання ОСОБА_7 від 29.01.2017 року не має доказового значення , так як ОСОБА_7 був знайомий з потерпілою до впізнання, про що вказано у самому протоколі та підтвердила сама потерпіла у судовому засіданні, протокол впізнання ОСОБА_9 від 29.01.2017 року, згідно з яким впізнання розпочато о 18-50 год. та закінчено о 19-10 хв. не може бути прийнятий судом як допустимий доказ, так як впізнання було проведено з порушенням процесуального закону порушенням права ОСОБА_9 на захист, оскільки згідно з дорученням регіонального центру з надання БВПД від 29.01.2017 року № 002-000 адвокат ОСОБА_15 мав прибути до слідчого для надання правової допомоги ОСОБА_9 о 18-12 год.

Вказане є грубим порушенням слідчим права на захист ОСОБА_16 та вимог ст. 228 КПК України.

За таких обставин наданий протокол впізнання не може бути допустимим доказом і відповідно не може служити належним доказом винуватості ОСОБА_16 у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги захисника зі змінами, просили задоволити, захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_16 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили задоволити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги зі змінами захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України грунтуються на сукупності доказів, оцінених з дотриманням вимог ст.94 КПК України на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом суд оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Мотивуючи доводи щодо наявності підстав для закриття провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , захисники вказують на недопустимість доказів через порушення процедури їх отримання.

Відповідно ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
З даним твердженням захисту не погоджується суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд першої інстанції, проаналізувавши та перевіривши відповідність доказів вимогам ст. 84 КПК України, дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_9 кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
При цьому як доказ судом прийнято показання потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснювала що ОСОБА_7 є її сусідом, а ОСОБА_9 вона не знає. 28.01.2017 в вечірній час вона лягла спати та в цей же час почула, що хтось намагається відкрити двері в будинок та потрапити всередину будинку. Після того, як особи зайшли в будинок вона намагалась їх виштовхнути за поріг будинку. Однак, останні штовхнули її, у зв`язку з чим, вона впала та вдарилась головою, через що присіла. В цей час, одного з нападників вона впізнала, це був ОСОБА_7 , який раніше неодноразово допомагав їй по господарству, за що вона останньому справно платила кошти. ОСОБА_7 був разом з хлопцем, якого вона раніше не знала, однак в судовому засіданні впізнала хлопця це другий обвинувачений ОСОБА_9 . В подальшому, вказані особи почали шукати в її будинку гроші, в ході чого ОСОБА_7 в кишені її куртки, яка висіла на вішалці знайшов її господарські рукавиці, які забрав з собою. Потім, один з нападників, а саме незнайомий чоловік ОСОБА_9 , приклав ножа до її шиї та погрожуючи позбавити її життя, вимагав щоб вона віддала їм свої гроші. Однак, вона відмовилась віддавати кошти та сказала ОСОБА_9 , щоб різав її та не залякував позбавити життя. Після чого, ОСОБА_9 забрав ножа від її шиї та пішов до дверей. По часу, злочині дії щодо неї відбувалися приблизно на протязі 3-х годин, після чого обвинувачені залишили її будинок. Також потерпіла додатково повідомляла, що під час вчинення злочину вона знаходилась в спідній білизні, нападники не давали їй змоги одягнутись, незважаючи на те, що на вулиці було приблизно -10 градусів морозу, а двері в будинок були відкриті. Після нападу вона захворіла, через що продовжує лікуватись і на даний час.
Також судом оцінено та прийнято як доказ показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , які були присутні під час слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , під час якого ОСОБА_7 , розказував про обставини вчинення ним разом з ОСОБА_9 злочину щодо ОСОБА_11 , а також показував як саме вони вчиняли злочин, а саме як вони йшли до будинку потерпілої та як проникали до будинку, розповідав, що хотіли забрати гроші, але взяли вино. При проведенні слідчого експерименту велась відео фіксація. Коли вони всі підійшли до будинку потерпілої, слідчий експеримент проводився з її участю. Будь-який тиск на обвинуваченого ОСОБА_7 ніхто не здійснював, про обставини злочину останній розповідав та показував добровільно.
Твердження у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , що судом безпідставно прийнято як докази показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 є безпідставними, оскільки дані свідки давали покази не з чужих слів , як вказує захисник ,а давали пояснення про те, що відбувалося під час проведення слідчого експерименту , що не протирічить вимогам закону.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду щодо послідовності показів потерпілої ОСОБА_18 , яка чітко в деталях викладала обставини вчиненого проти неї злочину.
Їі покази узгоджуються з показами свідків, іншими доказами в сукупності зокрема заявою про вчинене кримінальне правопорушення, яка зареєстрована у встановленому порядку 29.01.2017, що підтверджується витягом з ЄРДР, згідно якої ОСОБА_11 повідомила, що 28.01.2017 близько 21 год. особа на ім`я ОСОБА_19 , місцевий житель, разом із невідомим чоловіком, шляхом зламу дверей проникли до її житлового приміщення, де погрожуючи ножем та завдаючи тілесних ушкоджень вимагали від неї грошових коштів, висновком амбулаторного медичного огляду № 31 від 29.01.2017, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_7 перебував у алкогольному сп`янінні, 0,92%о; висновком амбулаторного медичного огляду № 30 від 29.01.2017 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_9 перебував у алкогольному сп`янінні; висновком експерта № 016 від 30.01.2017, відповідно до якого, на тілі потерпілої ОСОБА_11 встановлено тілесні ушкодження: «забій м`яких тканин в потиличній ділянці, волосяної частини голови-синець та набряк м`яких тканин в потиличній ділянці; синці по тильних поверхнях обох кістей; забій м`яких тканин лівого кульшового суглобу-розлитий синець та набряк по зовнішнє-задній поверхні лівого кульшового суглобу». Ушкодження, вказані в п.1., утворились від дії тупого-твердого предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних властивостей в морфологічній характеристиці ушкоджень, та згідно даних описової частини висновку експерта, відповідають строку настання, який вказаний у постанові слідчого про призначення, судово-медичної експертизи, та на який посилається громадянка ОСОБА_11 тобто 28.01.2017. Ушкодження у гр. ОСОБА_11 , мають незначні, скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, і за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.1.б «Правил,судово-медичного,визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.95 №6). Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень, утворення їх при падінні з висоти власного та ударі об виступаючі предмети зросту не виключається та іншими.

Суд першої інстанції належним чином дослідив та перевірив допустимість зазначених доказів.
Крім того, як докази винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , судом першої інстанції прийнято протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.01.2017 з фотокарткою до нього, відповідно до якого в присутності понятих за участю потерпілої ОСОБА_11 , остання впізнала особу, яка знаходиться з лівої сторони друга, зазначивши, що впізнана особа здійснила на неї розбійний напад. Останнього вона знає особисто, якого звати ОСОБА_19 , який з іншою особою погрожуючи ножем вимагали в неї грошові кошти. На фото потерпіла впізнала ОСОБА_7 (особа під номером 2); протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.01.2017 з фотокарткою до нього, відповідно до якого в присутності понятих за участю потерпілої ОСОБА_11 , остання впізнала особу, яка знаходиться з лівої сторони перша, та вказала, що дана особа здійснила розбійний напад, погрожуючи ножем вимагаючи в неї грошові кошти. На фото потерпіла впізнала ОСОБА_9 (особа під номером 1).
Дані протоколи складені у відповідності до вимог ст. 228 КПК України, за участі захисників.
Те, що при пред`явлені ОСОБА_7 для впізнання, потерпіла впізнала його як особу яку знає особисто, не є підставою, як вказують захисники вважати цей доказ недопустимим.
Посилання захисника ОСОБА_8 про те, що впізнання ОСОБА_9 від 29.01.2017 року було проведено з порушенням процесуального закону та права обвинуваченого на захист є необгрунтованим та невмотивованим, спростовується тим, що у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 29.01.2018 року міститься підпис захисника ОСОБА_15 .
При цьому судом вмотивовано та проаналізовано підстави для визнання ряду доказів недопустимими у відповідності з вимогами ст. 87 КПК України.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами захисника ОСОБА_6 , що судом першої інстанції не визначено суб`єктивну сторону злочину та не зазначено на яких саме фактичних даних суд встановив наявність в діях ОСОБА_7 інкримінованого злочину, оскільки, формулюючи обвинувачення визнане судом доведеним , суд виклав всі обставини , які були перевірені та встановлені судом у даному кримінальному провадженні, зазначивши дії кожного із співучасників, які охоплювалися єдиним умислом , щодо проникнення до будинку потерпілої та нападу на неї з метою заволодіти її майном.

Твердження захисника ОСОБА_6 , що не підтверджено доказами, що в діях ОСОБА_7 є насильство або погрози не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки під час судового розгляду знайшло підтвердження вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 за попередньою змовою.

Судове рішення суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого, ч.3 ст. 187 КК України в дотримання вимог ст. 370 КПК України є законним, належним чином вмотивованим та обгрунтованим.

На думку суду апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`ясненнь Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що являється особою виключно кримінальної спрямованості, раніше неодноразово судимого за вчинення умисних злочинів, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність, негативно характеризується, обставин, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового провадження не встановлено, обставини, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів.
При обрані виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що являється особою виключно кримінальної спрямованості, раніше неодноразово судимого за вчинення умисних злочинів, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність, обставини, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового провадження не встановлено, обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання призначене судом обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Підстави для скасування чи зміни вироку суду, передбачені ст. 409 КПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2018 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст. 187 КК України, щодо ОСОБА_9 за ч.3 ст. 187 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення

Судді:

ОСОБА_20 ОСОБА_3

Згідно оригіналу: Суддя: