КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/244/2019 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2019 року м.Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не заміжньої, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 27.08.2012 Жовтневим районним судом м. Кривого Року за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 510 грн.; 19.11.2015 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 850 грн., відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 року штраф замінено на 50 годин громадських робіт,
яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09січня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
В силу ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покарання менш суворого, визначено ОСОБА_11 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2015 року у виді 50 годин громадських робіт та визначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі.
В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації на реєстрацію, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19.11.2015 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 510 грн., - визначено виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року, виправлено помилки допущені під час винесення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09.01.2018 відносно ОСОБА_8 , та зазначено вважати засудженою ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. В силу ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 19.11.2015 року у виді 50 годин громадських робіт, та призначено їй покарання у виді 3 років 6 днів позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.08.2012 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 510 грн., виконувати самостійно.
Також зазначено, що в установчій частині вироку вважати правильним, що ОСОБА_8 судима 27.08.2012 року вироком Жовтневого райсуду м. Кривого Рогу.
Судом визнано доведеним, що 15.09.2017 р. приблизно о 22 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в магазині "АТБ" по вул.Будищанській, 7 в м. Києві, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, взяла зі стелажу та поклала до жіночої сумки, що була при ній, 13 упаковок (по 2 шт.) елементів живлення лужних DuracellААА LR03 блістер, вартістю 31 грн. 96 коп. кожна, загальною вартістю 415 грн. 48 коп. (без ПДВ); 8 упаковок елементів живлення лужних - 2 шт. Duracell АА LR6 блістер, вартістю 31 грн. 96 коп. кожна, загальною вартістю 255 грн. 68 коп. (без ПДВ), а всього належний ТОВ "АТБ-маркет" товар на суму 671 грн. 16 коп. (без ПДВ), з яким з місця вчинення злочину зникла, викраденим розпорядилась на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_8 23.09.2017 р. приблизно о 12 год., знаходячись в приміщенні магазину "ЕКО-маркет" по вул. Радунській, 40 в м. Києві, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшла до стелажа із рибою та зважила у продавця 0,910 кг риби "Лосось охолоджений ваговий", вартістю 287 грн. 49 коп. (без ПДВ), після чого поклала його до кошика, а потім, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, переклала вказану рибу до своєї сумки, після чого пройшла через розрахункові каси, не розрахувавшись за товар, однак довести свій злочинний намір до кінця не змогла з причин, що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони магазину.
Крім того, 1.10.2017 приблизно о 23.40 год. ОСОБА_8 , знаходячись в магазині "АТБ" по вул. Милославській, 6 в м.Києві, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до стелажа із консервами та з метою повторного таємного викрадення чужого майна сховала під куртку, в яку була одягнена, належний ТОВ "АТБ-маркет" товар, а саме: 2 банки ікри "Своя лінія лососева зерниста 100 г", вартістю 110 грн. 68 коп. кожна, загальною вартістю 221 грн. 36 коп. (без ПДВ) та 1 банку ікри "Парамушир лососева зерниста масою 120 г",вартістю 149 грн. 16 коп. (без ПДВ), а всього товаруна загальну суму 370 грн. 52 коп. (без ПДВ), з яким з місця вчинення злочину зникла, викраденим розпорядилася за власним розсудом.
Крім того, 3.10.2017 приблизно о 3.20 год. ОСОБА_11 , знаходячись в магазині "АТБ" по вул. Милославській, 6 в м. Києві, за попередньою змовою з невстановленою особою, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до стелажа із консервами та з метою повторного таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_11 поклала до капюшону куртки невстановленої особи, яка з цією метою повернулася до неї спиною, 3 банки ікри "Своя лінія лососева зерниста 100г", вартістю 110 грн. 68 коп. кожна, загальною вартістю 332 грн. 04 коп. (без ПДВ) та 2 банки ікри "Парамушир лососева зерниста масою 120 г", вартістю 149 грн. 16 коп. (без ПДВ), а всього товару на загальну суму 630 грн. 36 коп. (без ПДВ), після чого ОСОБА_11 та невстановлена особа з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися за власним розсудом.
Таким чином, ОСОБА_11 своїми умисними діями вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
Не погоджуючись з вироком та ухвалою суду заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року, якою виправлено помилку у вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09.01.2018 стосовно ОСОБА_8 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09.01.2018 стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинанням менш суворого покарання більш суворим, у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання не відбуте за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2015 у виді 50 годин громадських робіт та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 років 6 днів позбавлення волі. Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого року від 27 серпня 2012 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 510 грн., виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченої особи.
Також апелянт зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва, призначено обвинуваченій реальне покарання у виді громадських робіт, які ОСОБА_8 фактично не відбула, на шлях виправлення нестала та вчинила нові злочини, тому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, призначене ОСОБА_8 не забезпечить досягнення цілей, визначених у ст. 65 КК України.
Крім того апелянт зазначає, що судом не вірно застосовано закон про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню ст. 72 КК України, так як відповідно до п.п. г п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України зазначається, що при складанні покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з того, що одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт, тобто судом невірно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 8 днів позбавлення волі, замість 3 років 6 днів.
Також апелянт зазначає, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року незаконно виправлено допущені помилки під час винесення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09.01.2018 року, оскільки ухвала суду є незаконною та ухвалена з істотним порушенням вимог ст. 379 КК України.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора; вислухавши доводи прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 за наведених у ній обставин; обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_10 , які частково заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили призначити більш м`яке покарання без застосування ст.75 КК України; в порядку ст. 404 КПК України дослідивши характеризуючі ОСОБА_8 документи; провівши судові дебати, надавши обвинуваченій ОСОБА_8 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється. З огляду на доведеність винуватості, вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст.185, 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_8 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи, за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченої, яка повністю визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченої та юридична оцінка її злочинних дій, відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.
Разом з тим, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання, виходячи з наступного.
При призначенні ОСОБА_8 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, характеризуються позитивно, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та обставину, яка його обтяжує, - рецидив злочинів, а отже, обґрунтовано визначив обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.
Разом з тим, на думку колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням є необґрунтованим.
Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. При цьому стаття 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Між тим, наведене судом обґрунтування висновку щодо можливості виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання є непереконливим, оскільки фактично підставами для такого висновку суду стали ті ж обставини, що враховувались судом при визначенні виду і розміру покарання.
Разом з тим, визнавши ОСОБА_8 винуватою у вчиненні середньої тяжкості злочинів, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, не врахував належним чином, що остання раніше судима за аналогічні злочини, на шлях виправлення не стала, висновків не зробила, суспільною працею не займається, та не навів мотивів, на переконання того, що обвинувачена ОСОБА_8 бажає стати на шлях виправлення.
Так, судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, які кваліфікуються як злочини середньої тяжкості (ч. 3 ст. 12 КК України), що свідчить про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_8 , встановленим судом конкретним обставинам події, способу та характеру, меті та мотиву вчинення кримінальних правопорушень, ступеню суспільної небезпеки вчиненого, аналізу особи винної - як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, а також те, що ОСОБА_8 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, та її уже призначалось покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2015 року у виді штрафу у сумі 850 гривень, яке було замінено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 року на 50 годин громадських робіт, які остання не відбула та вчинила знову корисливі злочини.
Вищенаведені обставини дають колегії суддів підстави вважати про небажання обвинуваченої стати на шлях виправлення, неможливість виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів призначивши їй покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Отже, звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 , із застосуванням ст. 75 КК України, від відбування призначеного їй Деснянським районним судом м. Києва покарання з випробуванням, колегія суддів вважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, та повною мірою не відповідає особі обвинуваченої, не сприятиме її перевихованню та попередженню вчиненню нею нових злочинів.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного їй покарання з випробуванням підлягає скасуванню з постановленням за правилами п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України апеляційним судом нового вироку.
Разом з тим, доводи апеляційні скарги, прокурора в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, із урахуванням тяжкості інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, обставини скоєння злочинів, особи обвинуваченої, яка характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судима за злочини проти власності, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала, враховуючи її відношення до скоєного, а також приймає до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченої, щодо якої відсутні об`єктивні застереження, які унеможливлюють її тримання під вартою.
Згідно ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено, оскільки її щире каяття не викликає довіри з огляду на кількість судимостей та вчинених нею кримінальних правопорушень, які вказують на відсутність в неї поваги до цінностей суспільства та інституту чужої власності.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_8 є рецидив злочинів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства не можливе, а покарання у виді позбавлення волі, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`яких за видом покарань, передбачених санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.
Разом з тим, колегія суддів, враховує, те, що матеріальні збитки внаслідок вчинення злочинів частково були усунені шляхом повернення викраденого майна, та цивільного позову потерпілі не заявляли, а також, поведінку ОСОБА_8 під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, та вважає за можливе призначити ОСОБА_8 покарання в нижчих межах санкції інкримінованих їй статей, ніж призначив суд першої інстанції, оскільки таке покарання у виді позбавлення волі сприятиме перевихованню ОСОБА_8 та матиме на меті запобігання в подальшому вчиняти злочини.
Доводи прокурора про те, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року незаконно виправлені допущені помилки під час винесення вироку Деснянського районного суду від 09 січня 2018 року відносно ОСОБА_8 , а тому вона ухвалена з істотним порушенням вимог ст. 379 КПК України, є слушними, оскільки суд першої інстанції, при винесенні такої ухвали вийшов за межі ст. 379 КК України, та фактично змінив резолютивну частину вироку.
Також є слушними доводи прокурора в частині того, що судом не вірно застосовано закон про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме ст. 72 КК України, так як відповідно до п.п. г п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України зазначено, що при складанні покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з того, що одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт, тобто судом невірно переведено 50 годин громадських робіт в 8 днів позбавлення волі, оскільки це дорівнює 6 дням позбавлення волі.
З огляду на викладене, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року та на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2018 року, - задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2018 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року, якою виправлено помилки допущені під час винесення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2018 року, - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частко приєднати покарання, не відбуте за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 19 листопада 2015 року у виді 50 годин громадських робіт з урахуванням вимог ст. 72 КК України та визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 років 6 днів позбавлення волі.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 серпня 2012 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 510 грн., - виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 за даним вироком рахувати з 12 лютого 2019 року.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_____________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4