КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Державної фіскальної служби України - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України, прокурор Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_6 про накладення арешту в межах досудового розслідування у кримінальному провадження №0000074.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Державної фіскальної служби України, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання з підстав його необґрунтованості, несвоєчасного подання, а також зобов`язати Генеральну прокуратуру України повернути вилучені під час обшуку 04.12.2018 року документи, перелік яких зазначено у клопотанні сторони обвинувачення.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу, апелянт вказує на те, що слідчий суддя безпідставно прийшов до висновку, що вилучені документи під час обшуку 04 грудня 2018 року, не є тимчасово вилученим майном. В ухвалі слідчого судді від 14.11.2018 року відсутня пряма вказівка на вилучення документів, що стосуються перевірки Одеської митниці ДФС. Вилучені документи, щодо перевірки Одеської митниці, не мають зв`язку з предметом розслідування кримінального провадження, в межах якого були вилучені.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, управлінням з розслідування особливо важливих справ ГСУ ГПУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000074 від 13.02.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 212 КК України.

11.12.2018 року прокурор групи прокурорів Генеральної прокуратури України, прокурор Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на речі і документи, вилучені під час обшуку 04.12.2018 службових приміщень ДФС України за адресою: м. Київ, вул. Львівська площа, буд. 6, 8, перелік та ідентифікаційні ознаки яких зазначено в клопотанні прокурора, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2018 року у задоволенні клопотання прокурора було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Відмовляючи у накладенні арешту на майно, слідчий суддя зазначає про те, що стороною обвинувачення не надано належних доказів відповідності вказаного майна критеріям визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто відсутні підстави вважати зазначене майно тимчасово вилученим.

Апеляційний суд погоджуються з таким висновком суду першої інстанції та вважає його належним чином обґрунтованим.

Істотних порушень норм КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це зазначається в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням викладеного, за об`єктивним переконанням колегії суддів, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Державної фіскальної служби України - адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України, прокурор Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_6 про накладення арешту, в межах досудового розслідування у кримінальному провадження №0000074, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Державної фіскальної служби України - адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/514/2019 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1