Дата документу 10.12.2018 Справа № 314/1405/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1405/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/274/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Софіївська виправна колонія № 55»,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Софіївська виправної колонії № 55» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 4 квітня 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло подання начальника Державної установи «Софіївська виправної колонії № 55» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 5 стягнень та 3 заохочення, протягом всього часу відбування покарання з 2016 по 2018 роки був працевлаштований лише протягом 5 місяців, у зв`язку з чим ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він протягом всього часу відбування покарання працевлаштований двірником житлової зони, за що має 4 заохочення.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою, був проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новоіванівка Новомиколаївського району Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія № 55» за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2016 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 України і засуджений до покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Зараховано у строк відбування покарання термін перебування під вартою з 12 березня 2015 року по 28 липня 2016 року включно.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16 березня 2015 року.

Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі з 16 березня 2015 року по 29 вересня 2015 року характеризувався негативно, порушував вимоги режиму тримання, мав 4 стягнення, заохочень не мав.

Під час тримання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі з 29 вересня 2015 року по 21 грудня 2015 року характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі з 21 грудня 2015 року по 16 серпня 2016 року характеризувався негативно, порушував вимоги режиму тримання, мав 1 стягнення, заохочень не мав.

У Софіївській виправній колонії № 55 відбував покарання з 16 серпня 2016 року по 6 вересня 2017 року, за період відбування покарання стягнень не мав, мав 3 заохочення.

Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі з 6 вересня 2017 року по 26 листопада 2017 року характеризувався посередньо, вимог режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

В Софіївській виправній колонії № 55 відбуває покарання з 26 листопада 2017 року, за період відбування покарання установленого порядку відбування покарання не порушував, стягнень не має, має 1 заохочення.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Софіївській виправній колонії № 55, засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 працевлаштований двірником житлової зони, до праці ставиться сумлінно. Залучався без оплати праці до роботи по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, ніколи їм не суперечить. Утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться завжди сумлінно, виконує їх з відповідальністю. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для самостійного їх виконання. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться сумлінно та ініціативно. Вимог пожежної безпеки і безпеки праці не порушує. Приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення». Підтримує зв`язку з рідними шляхом телефонних розмов, отримання посилок та передач. Вину у скоєному злочині визнає, щиро розкаюється (а.с. 8-9).

Разом з тим, засудженому ОСОБА_7 3 жовтня 2016 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, 3 жовтня 2017 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КВК України (а.с. 9).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 5 стягнень у вигляді догани за порушення режиму відбування покарання та 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці (а.с. 10).

Вказані стягнення, їх вид та кількість, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого та довідки про нарахування та утримання з заробітної плати вбачається, що ОСОБА_7 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року працював лише 5 місяців, причому вперше він почав працювати у вересні 2016 року, тобто більш ніж через 1 рік з того моменту, коли він потрапив у місця позбавлення волі, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 16-17).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Софіївська виправна колонія № 55» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4