Дата документу 20.03.2019 Справа № 554/1318/19
Провадження № 1кс554/2861/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , заступника начальника відділу- ОСОБА_4 ,
розглянувши в режимі відео конференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 11 лютого 2019 року,-
В С Т А Н О В И В :
В провадження суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 11 лютого 2019 року про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.ст.364, 365, 366, 376 КК України заступником начальника відділу військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_5 .
Скаргу обґрунтовує тим, що 11.02.2019 р. ним на адресу ДБР у м.Полтава було подано заяву про вчинення у відношенні до нього кримінальних правопорушень заступником начальника відділу військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_5 , передбачених ст.ст.364, 365, 366, 376 КК України. Станом на день подачі скарги відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесені, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав, з наведених у ній підстав, прохав її задовольнити.
Заступник начальника Третього слідчого відділу ТУ ДБР у м.Полтаві ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, оскільки скарги ОСОБА_3 за аналогічними обставинами вже була розглянута іншим слідчим суддею, у задоволенні якої було відмовлено. Крім того, відомості до ЄРДР не вносилися через відсутність підстав.
Дослідивши наявні у матеріалах скарги докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві із заявою (повідомленням) про злочин від 11 лютого 2019 року, в якій просив внести відповідні відомості до ЄРДР про вчинення на його думку заступником начальника відділу військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 365, 366, 376 КК України (а.с.26-27).
Зі змісту заяви слідує, що 09.11.2018 року прокурор ОСОБА_5 , який здійснював процесуальне керівництво кримінального провадження № 0000319 від 10.10.2017 скерував обвинувальний акт до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, посилаючись на те, що найбільш тяжке кримінальне правопорушення вчинялося на території Дніпропетровської та Черкаської областей, а також інших невстановлених адміністративно-територіальних одиницях України. Останнє за часом кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 307 КК України вчинено у Криничанському районному суді Дніпропетровської області, однак склад суду не дає утворити колегію. Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська також не зміг утворити склад суду, тому його адресовано до Дніпровського апеляційного суду за ст. 34 КПК України, який направив обвинувальний акт до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська, як до найбільш наближеного суду. Статтею 32 КПК України передбачено, що якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Посилання прокурора, що кримінальне провадження щодо нього повинно бути розглянуте судом за місцем закінчення досудового розслідування, оскільки не визначено місце вчинення кримінального правопорушення, не може бути прийняте до уваги, оскільки в обвинувальному акті прокурором чітко визначено місце вчинення злочину з прив`язкою до м.Павлоград. Внаслідок таких грубих порушень прокурором ОСОБА_5 настали негативні наслідки: винесення колегією суддів Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська рішення про продовження строку тримання під вартою. Вважає, що прокурор перевищив свої повноваження і в його діях містяться ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 365, 366, 376 КК України.
Відомості, викладені у заяві, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
27.02.2019 року за вих. № К-836/02-3 слідчий третього слідчого відділу ТУ ДБР у м.Полтаві ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_3 , що його заява від 11.02.2018 року надійшла до ТУ ДБР в м.Полтаві 18.02.2019 року за вх.. К-839 та розглянута. Аналогічна заява від 19.12.2018 року надходила до ДБР 02.01.2019. З огляду на те, що ЗУ «Про звернення громадян» не передбачено повторного звернення до одного і того ж органу і з тих же питань, заяву від 11.02.2019 року було залишено без розгляду (а.с.28).
Статтею 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. визначено, що відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Згідно з ч.5 ст.214 КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Підставами вважати заяву такою, що містить відомості про злочин, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обовязковими для внесення до ЄРДР.
Системний аналіз положень ст.ст.214,303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.
Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п.2.2 розділу ІІ положення).
Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).
Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Заявник вказував на те, що, на його думку, зазначені в заяві дії особи підлягають кваліфікації за ст.ст. 364, 365, 366, 376 КК України.
При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення злочину вказаною у заяві особою, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, а тому зазначене не може бути підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.
В даному контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).
Крім того, доводи заяви ОСОБА_3 зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями прокурора, що не може слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.
Таким чином, доводи заявника у заяві від 11 лютого 2019 року є його особистою оцінкою дій вказаної особи і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про прокуратуру» здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України.
Згідно з п.5 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.
Отже, кримінальним процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовим особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.
Таким чином, незважаючи на те, що заявник вважає заяву (повідомлення) від 11 лютого 2019 року повідомленням про вчинення вищевказаними посадовими особами злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 369 КК України, проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначених злочинів. А тому така заява, з огляду на її зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.
Отже, згідно наведених вище норм законодавства за таким повідомленням про внесення відомостей до ЄРДР Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Полтаві, не порушено вимог кримінального процесуального законодавства, що регламентують порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення.
Згідно вимог ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 від 11лютого 2019 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань необхідно відмовити.
Керуючись статтями 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 11 лютого 2019 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1