Справа № 567/327/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000016 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Майків Гощанського району Рівненської області, зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

встановив:

07 січня 2019 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_4 , що в АДРЕСА_3 , під час раптового словесного конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_4 , на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останній один удар кулаком правої руки в область носа, два удари ногою в тім`яну ділянку голови, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя та тім`яної ділянки голови справа, забою придатків обох очей та параорбітальної гематоми, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та травматичного набряку 4-го пальця правої кисті, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України винним себе визнав повністю. При цьому показав, що 07 січня 2019 року близько 18 год. перебував по місцю проживання ОСОБА_4 , яка проживає разом із своєю дочкою ОСОБА_7 , з якою у нього є спільна дитина, щоб провідати сина, однак потерпіла сказала, що ОСОБА_8 не вийде до нього та закрила двері, що його обурило та він, перебуваючи на порозі будинку, наніс удар ногою по вхідних дверях будинку, внаслідок чого вони відкрилися, а потім наніс удар кулаком правої руки в область носа ОСОБА_4 . Після цього він взяв потерпілу за верхній одяг та почав виштовхувати її на подвір`я, внаслідок чого вона впала на землю поряд із підводою.
Зазначив, що в той момент з будинку вийшов ОСОБА_9 , який став зупиняти його та під час вказаних дій він наніс ще два удари ногою в область голови ОСОБА_4 , після чого залишив місце проживання потерпілої.
Окрім того, зазначив, що напередодні, а саме в ніч з 06.01.2019 року на 07.01.2019 року, ночував в житловому будинку потерпілої ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , оскільки приходив відвідати дитину.
У вчиненому розкаюється та просить суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с.Завизів та разом з нею проживають дочка ОСОБА_10 і її малолітній син.
Вказала, що 07.01.2019 року близько 18 год. до місця її проживання прийшов колишній співмешканець дочки ОСОБА_6 , який періодично приходить навдати свого сина та зокрема в ніч з 06.01.2019 року на 07.01.2019 року ночував в їхньому будинку, почав голосно щось кричати, однак, враховуючи, що в будинку була малолітня дитина, вона попросила його вийти з будинку та закрила двері.
Вказала, що ОСОБА_6 не заспокоївся та ногою вибив вхідні двері будинку, після чого наніс їй один удар в ділянку поміж очей по носі, взяв за предмети одягу на ділянці грудей та шарпнув до виходу на двір, після чого декілька разів вдарив її по голові ногою, а також вдарив ОСОБА_11 , який перебував в будинку та став її захищати.
В подальшому ОСОБА_6 залишив подвір`я її житлового будинку та більше не повертався.
Водночас, вказала, що їй відомий зміст обвинувачення ОСОБА_6 та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення нею не оспорюються, а тому вважає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та їй відомо, що в даному випадку вона буде позбавлена права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Зазначена позиція є добровільною та не є наслідком застосування погроз чи примусу.

При вирішенні питання про покарання щодо ОСОБА_6 покладається на думку суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого ним діяння, прокурор вважає недоцільним встановлення всіх обставин при цьому, судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити прокурор і з чим погодились інші учасники судового провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі та дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
До зазначеного висновку суд прийшов аналізуючи і висновок експерта №04 від 28.01.2019 року з якого вбачається, що сиптокомплекс ушкоджень ОСОБА_4 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя та тім`яної ділянки голови справа, забою придатків обох очей, параорбітальної гематоми виник не менше, як від двох травматичних дій (ударів) тупих предметів (без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні) та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, при цьому, тілесне ушкодження у вигляді травматичного набряку 4-го пальця правої кисті виник від однієї травматичної дії (удару) тупим предметом (без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні) та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, який узгоджується із показами обвинуваченого та потерпілої в частині кількості та механізму нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України даний злочин кваліфікується як злочин невеликої тяжкості, за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання, а також наслідки, що настали, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Одночасно, беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_6 по місцю фактичного проживання характеризується негативно, не працює, веденням підсобного господарства не займається, зловживає алкогольними напоями, на диспансерному обліку у наркологічному кабінеті Острозької ЦРЛ не перебуває.
Водночас, з довідки Острозької ЦРЛ №35 від 24.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті з діагнозом Емоційно-нестійкий розлад особистості, при цьому, під час вчинення суспільно небезпечного діяння був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (висновок судово-психіатричного експерта №39/19 від 13.02.2019 року).
Відповідно до досудової доповіді, складеної 23.04.2019 року Острозьким РС філії ДУ Центр пробації у Рівненській області, вбачається що обвинувачений не одружений, на утриманні непрацездатних членів сім`ї не має, офіційно не працює, займається тимчасовими заробітками, за місцем проживання допускає порушення громадського порядку, у зв`язку з чим періодично надходять скарги та заяви на його поведінку.

З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високий ризик вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Одночасно, орган пробації вважає, що виконання покарання у громаді можливе у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини, суд враховує активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину та його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено.
Водночас, в судовому засіданні покурор зазначає, що обвинувачений під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання.

Однак, ч.1 ст.337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Враховуючи, що в обвинувальному акті перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, як обтяжуюча покарання обставина, не зазначена, то суд не може враховувати її, як обтяжуючу обставину при призначенні покарання.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання, яке передбачене санкцією ч.2 ст.125 КК України, у виді громадських робіт у максимальному розмірі, оскільки вважає, що саме виконання громадських робіт (виконання суспільно-корисних робіт, безоплатно у вільний від роботи (навчання) час та без урахування побажань засудженого) на благо суспільства, зможуть змусити обвинуваченого усвідомити необхідність правомірної поведінки.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовано не було.

Цивільний позов потерпілою в межах кримінального провадження заявлено не було.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1