ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 660/337/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/285/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
іменем України

02 квітня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000551 за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 11 січня 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Урал Баймакського району Башкирія, Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не судимого;
засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки 6 місяці позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, 20.12.2017 року близько 20.55 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи при собі посвідчення на право керування транспортним засобом, здійснюючи рух по вул. Садовій зі сторони вул. Леніна у напрямку вул. Сонячної в с. Осокорівка Нововоронцовського району Херсонської області, у порушення вимог п. п. 2.1 а), 2.9 а), в), 31.4.1 а), 31.4.2 б), 31.4.5 а) Правил дорожнього руху України керував технічно несправним (експлуатація якого заборонено) та незареєстрованим у встановленому законом порядку мотоциклом «МТ-11», без р.н., та, здійснюючи рух по вул. Садовій в районі буд № 37, порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), ґ), 12.1 зазначених правил, не врахувавши дорожню обстановку, не впорався з керуванням мотоцикла через що здійснив з`їзд з проїзної частини з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева та подальшим перекиданням мотоцикла.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пасажиру мотоцикла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події.
Указані наслідки перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням водієм мотоцикла ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.1 а), п. 2.3 б), п. 2.3 ґ), п. 2.9 а), п. 2.9 в), п. 12.1., п. 31.4., п. 31.4.1., згідно з якими заборонено експлуатація технічно несправним транспортом засобом.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , порушує питання про зміну вироку щодо нього у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх доводів указує, що, визнаючи обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.4 ст.67 КК України та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, якщо якась із обставин, наведених у ч.1 ст.66, ч.1 ст.67 КК України, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд при призначенні покарання не може ще раз ураховувати її як пом`якшуючу або обтяжуючу покарання обставину. Зазначена обставина вже врахована як кваліфікуюча ознака злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і тому суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Така правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду №51-3956км 18 від 31.05.2018 року. З цих підстав просить змінити вирок суду першої інстанції та виключити з мотивувальної частини посилання суду, як на обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. У решті вирок залишити без зміни;

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на незаконність вирок суду першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх доводів указує, що судом покладено в основу обвинувального вироку недопустимі докази, а саме результати висновків експертиз, які отримано в порушення вимог кримінального процесуального закону. Зауважує, що відповідно до вимог ст.242 КПК України експертизи повинні бути проведені за дорученням слідчого чи суду, однак в матеріалах кримінального провадження відсутні доручення на проведення експертиз у цьому кримінальному провадженні. Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутнє повідомлення про підозру. Також захисник зазначає, що судом безпідставно відхилено клопотання про проведення додаткової експертизи для встановлення особи, яка на момент ДТП перебувала за кермом. Жодних доказів про те, що за кермом транспортного засобу в момент зіткнення перебував саме обвинувачений ОСОБА_8 , не має, а тому його винуватість у вчиненні злочину не доведено. З цих підстав просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий виправдувальний вирок.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційних вимог прокурора про зміну вироку та про залишення без задоволення апеляційних вимог сторони захисту, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили ухвалити виправдувальний вирок, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 , не визнаючи себе винним, не заперечував той факт, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на власному мотоциклі віз дроба, і з ним був ОСОБА_9 .. По дорозі мотоцикл декілька разів виходив з ладу, він його ремонтував. За кермом мотоциклу були позмінно з ОСОБА_9 .. Хто був за кермом у момент дорожньо-транспортної події, не пам`ятає.
Відповідаючи на запитання прокурора, не заперечував той факт, що на досудовому розслідування визнавав себе винним, просив пробачення у потерпілої ОСОБА_10 за скоєне.
Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення, а також доводи, наведені захисником в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_8 не був за кермом мотоцикла на моментдорожньо-транспортної події, є непереконливими, вони були предметом розгляду в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_8 вчинив злочин, підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_11 показала, що у день вказаної події до них на мотоциклі приїхав обвинувачений ОСОБА_8 та забрав її сина ОСОБА_12 із собою допомогти заготовити дрова. Син допомагав ОСОБА_8 на заробітках. Вона відмовляла сина їхати, оскільки бачила, що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння за кермом мотоцикла. Син алкогольні напої не вживав. Дорожньо-транспортної події не бачила, під`їхала вже після того як швидка медична допомога забрала ОСОБА_8 , її син залишився лежати на землі. Мотоцикл був поряд перевернутий.

Свідок ОСОБА_13 показала, що проживає у цивільному шлюбі із обвинуваченим ОСОБА_8 . У день вказаної події її чоловік та ОСОБА_9 поїхали за дровами. Біля 9 години вечора їй зателефонували і повідомили про дорожньо-транспортну подію. Вона прийшла на місце і побачила ОСОБА_9 , який лежав на спині біля мотоцикла, а ОСОБА_8 сидів біля дерева. Мотоцикл був перевернутий. Вочевидь вони вдарилися об дерево і мотоцикл перекинувся. Мотоцикл належить їх сім`ї останні два роки.

Свідок ОСОБА_14 показала, що увечері 20 грудня 2017 року почула звук удару біля домоволодіння, в якому проживає, і як хтось стогне. Вона вийшла з будинку і побачила, як біля її паркану лежить ОСОБА_9 , мотоцикл і купа дров. Вона набрала по телефону ОСОБА_15 .. Підійшли до ОСОБА_16 і вирішили набрати швидку допомогу і поліцію. Потім побачили, як хтось ворушиться під ОСОБА_9 , це був ОСОБА_8 . Той лежав на лівому боці, а ОСОБА_9 зверху на ньому на спині. ОСОБА_15 допоміг ОСОБА_17 вилізти з-під тіла ОСОБА_9 .. Обвинувачений був ОСОБА_8 підвівся і сказав, що не треба викликати «швидку» і поліцію, вони вже встають. Проте ОСОБА_9 так і залишився лежати на землі. Вона розхвилювалася і ОСОБА_15 з її телефону викликав «швидку» і поліцію. Потім до них підійшов ОСОБА_8 і на його прохання вона повідомила про подію його дружину. Потім ОСОБА_8 втратив свідомість і впав на землю. ОСОБА_15 підійшов до ОСОБА_9 , було чути як останній хрипів. Через деякий час під`їхала «швидка», повідомили, що ОСОБА_9 помер. ОСОБА_17 почали надавати допомогу і він поїхав із «швидкою». Пасько тіло ОСОБА_16 не переміщував, тільки допоміг обвинуваченому вилізти. Вона бачила, що ОСОБА_8 за ознаками був у стані алкогольного сп`яніння. Під час дорожньо-транспортної події мотоцикл з коренем видрав із землі великий кущ 20-річної рослини, яка знаходилась на відстані метра від паркану, а від паркану до дороги біля 4-5 метрів. На її думку, мотоцикл з`їхав з дороги, зніс кущ, потім з мотоцикла вилетіли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а мотоцикл перевернувся і уперся у паркан.

Свідок ОСОБА_15 надав аналогічні показання та пояснив, що тіло ОСОБА_9 не рухав, знав, що після дорожньо-транспортної події не можна рухати постраждалих, щоб не нашкодити. ОСОБА_9 лежав на спині і хрипів. ОСОБА_8 самостійно виліз з-під тіла ОСОБА_9 відштовхнувшись ногами. З рота у ОСОБА_8 був відчутний перегар, він був у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 21.12.2017 року, плану схеми з фототаблицею до нього вбачається, що на місці події виявлено пошкоджений мотоцикл та двох осіб водія та пасажира (труп ОСОБА_9 ).
Висновком судово-медичної експертизи № 71 від 20.02.2018 року встановлено, що потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження: переломи ребер зліва 3-12 по лінії лопатки і 4-9 по середній ключичної зони зліва, перелом 1 ребра, ключиці праворуч, крововиливи в місцях переломів, розриви лівої легені, крововиливи в тканину легенів, гемоторакс зліва 150мл., праворуч 50мл., розриви печінки та селезінки, 50мл рідкої крові в черевній порожнині, садна обличчя, кінцівок, тулуба, синці і крововиливи в м`які тканини. Дані пошкодження утворилися від дії тупих предметів, не виключено, від зіткнення з плоскою поверхнею в результаті падіння тіла потерпілого на землю з транспортного засобу, а так само виступаючими деталями конструкції мотоцикла після наїзді транспортного засобу на нерухому перешкоду 20.12.2017р., відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Смерть настала від множинних переломів ребер, розривів внутрішніх органів, що ускладнилися травматичним шоком.
Беручи до уваги локалізацію і характеристику тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_9 , в момент дорожньо-транспортної події потерпілий не був водієм мотоцикла. Судово-токсикологічним дослідженням крові трупа етиловий спирт не знайдений.
Отже, за результатами проведеної експертизи трупа ОСОБА_9 встановлено, що відповідно до локалізації та характеристики тілесних ушкоджень, виявлених на трупі потерпілого, він не перебував за кермом мотоцикла.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 підтвердив висновок судово-медичної експертизи та пояснив, що, беручи до уваги локалізацію і характеристику тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_9 , в момент дорожньо-транспортної події потерпілий не був водієм мотоцикла. Даний висновок він зробив безпосередньо на підставі запитання номер 3, а саме щодо того, як розташовувався загиблий відносно травмуючих факторів в момент первісного контактування, тобто не був водієм мотоцикла. На уточнюючі запитання учасників судового розгляду повідомив, що перебування після дорожньо-транспортної події тіла ОСОБА_9 на тілі обвинуваченого ОСОБА_8 жодним чином не впливає на висновок експерта. У висновку експерта ним зазначені всі виявлені відомості, які мали значення для кримінального провадження.

Висновками судово-медичної експертизи та показаннями експерта підтверджено той факт, що в момент дорожньо-транспортної події потерпілий ОСОБА_9 не був водієм мотоцикла, якими спростовуються твердження сторони захисту про те, що на момент дорожньо-транспортна події ОСОБА_8 не перебував за кермом мотоцикла.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 18-100 від 28.02.2018 року, встановлено, що гальмівна система досліджуваного мотоцикла «МТ-11», без р.н. перед настанням дорожньо-транспортної пригоди знаходилася в технічно несправному стані. Несправність являла собою цілеспрямований демонтаж рукоятки, тросу приводу та деталей механізму гальмування переднього колеса. Дана несправність виникла задовго до моменту ДТП і могла бути своєчасно усунута під час належного технічного обслуговування гальмівної системи мотоцикла, так як вона об`єктивно була відома водієві мотоцикла. Зафіксований технічний стан гальмівної системи досліджуваного мотоцикла забороняє його експлуатацію вимогами пунктів 31.1., 31.4., 31.4.1.а) Правил дорожнього руху України. На підставі проведених досліджень слід зазначити, що на момент ДТП гальмівна система досліджуваного мотоцикла, з застосуванням гальмового механізму заднього колеса, забезпечувала його водієві можливість здійснювати гальмування мотоцикла з відомою йому ефективністю аж до зупинки. Рульове управління досліджуваного мотоцикла перед настанням дорожньо-транспортної пригоди знаходилося в технічно несправному стані. Дослідженням встановлено поперечне і осьове биття в стрижні рульової колонки. Дана несправність виникла задовго до моменту ДТП і могла була своєчасно усунута під час належного технічного обслуговування рульового управління мотоцикла, так як вона об`єктивно була відома водієві мотоцикла. Зафіксований технічний стан рульового управління досліджуваного мотоцикла забороняє його експлуатацію вимогами пунктів 31.4., 31.4.2.б) Правил дорожнього руху України. На підставі проведених досліджень слід зазначити, що на момент ДТП рульове управління досліджуваного мотоцикла, при наявності технічних несправностей, перебувало в працездатному стані, забезпечувало водієві технічну можливість контролювати напрям руху мотоцикла. Ходова частина досліджуваного мотоцикла перед настанням дорожньо-транспортної пригоди знаходилося в технічно несправному стані. Дослідженням встановлено, шини переднього колеса та колеса бокового причепа мають залишкову висоту малюнка протектора менше 0,8мм, встановленої для мотоцикла. Дана несправність виникла задовго до моменту ДТП і могла була своєчасно усунута під час належного технічного обслуговування рульового управління мотоцикла, так як вона об`єктивно була відома водієві мотоцикла. Зафіксований технічний стан ходової частини досліджуваного мотоцикла забороняє його експлуатацію вимогами пунктів 31.4., 31.4.5.а) Правил дорожнього руху України. На підставі проведених досліджень слід зазначити, що на момент ДТП ходова частина досліджуваного мотоцикла, при наявності технічних несправностей, перебувала в працездатному стані, дозволяла водієві мотоцикла з відомою йому ефективністю утримувати мотоцикл під час руху у вибраному напрямку і не мала несправностей, які могли б зумовити раптове для водія некероване відведення мотоцикла в сторону від обраного напрямку руху.
Висновками цієї експертизи підтверджено той факт, що ОСОБА_8 керував технічно несправним транспортом засобом, при яких заборонено експлуатація, згідно Правил дорожнього руху України.

Зазначені вище висновки судово-медичної та автотехнічної експертиз не викликають будь-якого сумніву у своїй об`єктивності, науковості, обґрунтованості, базуються на дослідженні даних отриманих під час досудового розслідування, з якими погодився обвинувачений, атому у суду не було підстав для визнання цих доказів неналежними та недопустимими, а також для задоволення клопотання сторони захисту про проведення експертиз під час судового розгляду, як на це вказує сторона захисту.

Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди з висновками судово-медичної та автотехнічної експертиз, що не є підставою для проведення експертиз під час судового розгляду.

Твердження сторони захисту про недопустимість як доказів висновків наведених вище експертиз №71 від 20.02.2018 року та №18-100 від 28.02.2018 року через порушення вимог ст.242 КПК України, є надуманими, вони були предметом перевірки в суді першої інстанції та спростовуються я матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до реєстру матеріалів кримінального провадження № 0000551 слідчим було прийнято відповідні процесуальні рішення про призначення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 21.12.2017 року та про призначення автотехнічної експертизи мотоцикла «МТ -11» без реєстраційного номера від 13.02.2018 року. (а.п.7)
На підставі вказаних постанов слідчого проведено відповідні експертизи і правові підстави проведення досліджень викладено у вступних частинах експертиз, які наявні в матеріалах кримінального провадження.
(а.п.142,145)
Вказане свідчить про те, що письмові докази є належними та допустимими, висновки експертів отримані відповідно до вимог кримінального процесуального закону та відсутні підстави для визнання їх недопустимими.
Колегія суддів зауважує, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, від сторони захисту не надходило жодних зауважень щодо відсутності в матеріалах процесуальних документів на підтвердження правових підстав для проведення експертиз.
Доводи апелянта про відсутність повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є безпідставними, оскільки відповідно до реєстру матеріалів 29.03.2018 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, проведено його допит як підозрюваного, повідомлено про відкриття матеріалів кримінального провадження учасникам кримінального провадження.
(а.п.6)
Вказівки сторони захисту про те, що суд відхилив клопотання про призначення експертизи для встановлення особи, яка на момент вчинення дорожньо-транспортної події перебувала за кермом, не свідчать про наявність будь-яких порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, оскільки таке клопотання було розглянуто по суті і судом вмотивовано рішення про відсутність підстав для його задоволення. В апеляційній скарзі захисником лише констатовано факт відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотання, жодних доводів щодо необґрунтованості прийнятого рішення не зазначено.

Відповідно до токсикохімічного дослідження № 514 КУ «Обласний наркологічний диспансер» ХОР Токсикологічна лабораторія, яке проводилося на підставі направлення лікаря від 20.12.2017 року, при хімічному дослідженні крові ОСОБА_8 виявлено етиловий алкоголь у кількості 0,95 промилі, тобто, підтверджено факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Викладені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_9 , тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги докази, надані стороною обвинувачення, при ухваленні вироку, у зв`язку із чим у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість та достовірність.

Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 керував технічно несправним транспортом засобом - мотоциклом, при яких заборонено експлуатація, про що йому об`єктивно було відомо до моменту дорожньо-транспортної події.
Недотримання ним таких правил безпеки руху та експлуатації транспорту призвело до з`їзд мотоцикла з проїзної частини з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева та подальшим перекиданням мотоцикла, що спричинило смерть пасажира ОСОБА_9 (потерпілого).
Тому доводи сторони захисту про те, що дорожньо-транспортна подія сталася не з вини ОСОБА_8 , слід визнати безпідставними.

Колегія суддів вважає, що зібрані та дослідженні у провадженні докази є достовірними, належними, допустимими та достатніми, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_8 у вчиненні злочину, якими спростовуються твердження сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Давши належну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності, суд, відповідно до встановлених фактичних обставин провадження, обґрунтовано зробив висновок про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні злочину та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Отже, доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_8 , є такими, що суперечать наведеним доказам.

Підстав для скасування вироку та ухвалення нового виправдувального вироку, як про це ставиться питання захисником, колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про однобічність, неповноту, необ`єктивність чи упередженість дослідження органом досудового розслідування та судом обставин, що могли мати значення для кримінального провадження. Як убачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування та судом були встановлені та досліджені всі обставини, зокрема, допитані всі особи-очевидці події, показання яких мають істотне значення для висновків суду, перевірена позиції захисту обвинуваченого шляхом допиту потерпілої, свідків, дослідження висновків судово-медичної та автотехнічної експертиз, яким дано належну оцінку у вироку.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі права обвинуваченого на захист при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розв`язанні клопотань, які могли перешкодити суду всебічно й повно розглянути справу або вплинути на його висновки щодо винності ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не виявлено.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до необережних тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, невиконання ним Правил дорожнього руху України, керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, що обтяжує покарання, наслідки злочину, що спричинило смерть потерпілого.
Врахувавши ці конкретні обставини, дані про особу винного, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Водночас, доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, судом першої інстанції безпідставно визнано обставиною, яка обтяжує покарання, не варті уваги, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, і зокрема, підпункту «а» пункт 2.9 ПДР України, за яким встановлено водієві заборону керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Зазначену обставину суд визнав такою, що обтяжує покарання.
Відповідно до ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Водночас аналіз норми ст.286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд визнав доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталась внаслідок дій ОСОБА_8 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно несправним (експлуатація якого заборонено) та незареєстрованим у встановленому законом порядку мотоциклом, не впорався з керуванням мотоцикла через що здійснив з`їзд з проїзної частини з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева та подальшим перекиданням мотоцикла, що спричинило смерть пасажира ОСОБА_9 (потерпілого).
Отже, стан алкогольного сп`яніння, у якому ОСОБА_8 керував транспортним засобом, характеризував лише його певний психофізичний (фізіологічний) стан, що сприяв порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення підпункту «а »пункту 2.9 ПДР України не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, у причинному зв`язку з наслідками, що настали, воно не перебувають.

Враховуючи викладене, зазначене порушенняОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху до ознак об`єктивної сторони злочину, що впливає на його кваліфікацію, не належить, у зв`язку з чим зазначення у фабулі обвинувачення, визнаного судом доведеним, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та визнання цієї обставини такою, що обтяжує покарання, не суперечить положенням ч.4 ст.67 КК України.
Така правова позиція, викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду №51-692км17 від 24.10.2018 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Тому, зважаючи на доводи сторін та заявлені ними вимоги, апеляційні скарги прокурора та захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 11 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2