ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/403/16-к Номер провадження 11-кп/814/248/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст.128 КК України Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_11 на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 18.05.2018 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого та звільнено

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Удовиченки Зіньківського району Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого охоронцем ТОВ „Міськрембуд, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрито у відповідності до п.1 ч.2 ст.284 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що він 09.03.2015 року, близько 02.30 год., в приміщенні кафе «Пролісок», розташованого за адресою: вул.Леніна, 47, в с.Яреськи Шишацького району Полтавської області, виконуючи обов`язки охоронця, діючи з необережності, штовхнув долонями рук в область плечей ОСОБА_11 , який внаслідок поштовху та наданого прискорення розвернувся та вдарився лівим плечем об стіну, отримавши тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді розриву лівого ключично-акроміального зчленування.
Не погоджуючись із рішенням суду, потерпілий подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
При цьому вказав, що дії ОСОБА_12 мають бути кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України. Окрім того, ОСОБА_12 ухилявся від досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, в судові засідання суду першої інстанції обвинувачений систематично не з`являвся, що говорить про його злісне ухилення від суду та навмисне затягування розгляду провадження. Тому перебіг давності зупинявся і строки притягнення до кримінальної відповідальності не закінчились.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, потерпілого та його представників, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Всупереч доводам потерпілого, судовий розгляд проведено повно та всебічно, суд дослідив усі надані сторонами кримінального провадження докази, перевірив усі обставини, що можуть мати значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Винуватість ОСОБА_12 у спричиненні потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості ніким із учасників кримінального провадження не оспорюється.

Місцевий суд у відповідності до положень ст.337 КПК України провів судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України.

Згідно з ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тому доводи потерпілого про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч.1 ст.122 КК України, тобто за вчинення злочину, який є більш суворим, ніж той, у якому ОСОБА_12 обвинувачується органом досудового розслідування, не відповідають вимогам закону.

Що стосується тверджень апелянта про те, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності не закінчились, оскільки ОСОБА_12 ухилявся від досудового розслідування та суду, то такі доводи перевірялись судом першої інстанції. При цьому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що перебіг давності не зупинявся.

Як вірно зазначив місцевий суд, на момент оголошення ОСОБА_12 в розшук, йому не було оголошено про підозру та не було обрано запобіжного заходу. У зв`язку з цим ОСОБА_12 не був обмежений у пересуванні, а тому його зміна місця проживання не може свідчити про ухилення від досудового розслідування. З моменту оголошення про підозру ОСОБА_12 з`являвся на виклики слідчого і будь-яких дій, що свідчили б про ухилення від слідства, не вчиняв.

Під час розгляду провадження у суді першої інстанції судовий розгляд неодноразово відкладався з різних причин, у тому числі для виклику свідків, у зв`язку з хворобою захисника та обвинуваченого. Даних, що свідчили б про умисне ухилення обвинуваченого від суду, матеріали кримінального провадження не містять.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки.

ОСОБА_12 вчинив злочин, передбачений ст.128 КК України, 09.03.2015. Даний злочин є злочином невеликої тяжкості. На момент постановлення судом ухвали минуло понад три роки з дня вчинення злочину. Враховуючи те, що обвинувачений звернувся з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, рішення суду про закриття кримінального провадження є правильним.

Доводи потерпілого про необхідність призначення нового розгляду у суді першої інстанції також є необґрунтованими з огляду на таке.

Статтею 415 КПК України передбачено виключний перелік підстав для призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Жодної із таких підстав апелянт у своїй апеляційній скарзі не наводить і апеляційним судом таких підстав не встановлено.

Враховуючи викладене, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 18.05.2018 року відносно ОСОБА_12 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4