ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/744/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, неодружений, з середньою освітою, осіб на утриманні не маючий, не працюючий, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, з призначенням покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що 27 травня 2016 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 вступив у попередню змову, спрямовану на заволодіння чужим майном, поєднану з проникненням у приміщення, з невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали досудового розслідування щодо яких виділено в окреме провадження.
В той же день, 27.05.2016, приблизно о 20:00 годині, ОСОБА_7 разом з невстановленими особами, раніше розподіливши ролі учасників злочину згідно з якими ОСОБА_7 повинен був подолати можливий опір з боку потерпілої ОСОБА_9 , яка працювала продавцем, та заволодіти грошовими коштами, а інші невстановлені в ході досудового розслідування особи повинні були забезпечити спостереження за навколишньою обстановкою всередині та поза приміщенням магазину, та заздалегідь підготувавши засоби вчинення злочину - газовий балончик, прибули до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Дочекавшись, доки з приміщення магазину вийдуть покупці, ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою спільного незаконного збагачення, разом з невстановленою особою (в той час як інша невстановлена особа залишилась поза приміщенням магазину на вулиці з метою спостереження за навколишньою обстановкою) почав вимагати від продавця магазину ОСОБА_9 передати їм усі гроші, які на той час були в касі. Після відмови продавця надати їм гроші, ОСОБА_7 , бажаючи довести спільний злочинний умисел до кінця, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, бризнув ОСОБА_9 в обличчя газом з газового балончику, після чого, продовжуючи застосовувати насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я, почав відштовхувати руками ОСОБА_9 від каси, спричинивши, згідно з висновком судово-медичної експертизи від 30.05.2016 № 3231-ая/16, синці та садно на правій руці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, відкрито заволодівши грошовими коштами в сумі 2500 грн., які належали власникові магазину ОСОБА_10 , після чого втекли з місця злочину, обернувши викрадене майно на власну користь, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинили потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, а саме грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднана з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Київського районного суду м.Харкова від 17.04.2018 року в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення, та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
В обґрунтування вимог посилається, що суд призначаючи ОСОБА_7 покарання належним чином не мотивував свого висновку щодо призначеного покарання та формально зазначив дані про його особу, необґрунтовано при призначенні покарання не визнав обставину, що пом`якшує покарання, - визнання своєї вини обвинуваченим, обґрунтувавши свою позицію в цьому питанні тим, що ОСОБА_7 визнав свою вину лише наприкінці розгляду справи чим викривив фактичні обставини, що на думку захисту навпаки свідчить про переосмислення обвинуваченим своїх дій.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Київського районного суду м.Харкова від 17.04.2018 року змінити, в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення та застосувати до нього ЗУ «Про амністію».
В обґрунтування вимог посилається, що суд призначив покарання яке не відповідає тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги , а також заперечення прокурора, який вважав оскаржений вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинувачених у повній відповідності норм КПК України та обгрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченому призначено за вчинення грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому врахував конкретні обставини справи, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Крім того, суд при призначенні покарання врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він працездатний, але не працюючий, не одружений, осіб на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України не судимий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, які призначено обвинуваченим.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника про те, що суд необґрунтовано не врахував при призначенні покарання ОСОБА_7 обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Поряд з цим, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_7 відшкодував збитки потерпілим.
Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, а твердження апелянтів щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у вироку.
З приводу тверджень обвинуваченого та захисника про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи апелянтів, враховуючи зухвалість та інтенсивність нападу на потерпілу, не можуть зменшувати його відповідальності за вчинений умисний, тяжкий злочин.
За таких обставини, апеляційне прохання обвинуваченого та захисника про зміну вироку та призначенні ОСОБА_7 більш м`якого покарання, з урахуванням наведених ними доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченим та попередження вчинення ними нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за грабіж при обтяжуючих обставинах (частини третя, четверта і п`ята статті 186 КК України 2001 р.; частини третя і четверта статей 82 і 141 КК України 1960 р.).
Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), ОСОБА_7 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 липня 2016 року до 7 лютого 2019 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання призначеного вироком Київського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2018 року строк попереднього ув`язнення з 22 липня 2016 року до 7 лютого 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В зв`язку з фактичним відбуттям покарання ОСОБА_7 , 1991 року народження , звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді