Справа № 357/8537/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4

законного представника потерпілої ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судову справу з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макіївка, Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера за віком, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:
25.06.2017 близько 10 год. на нерегульованому перехресті вул. Я.Мудрого та вул. Незалежності м. Узин Білоцерківського району Київської області, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Я.Мудрого в м. Узин Білоцерківського району Київської області, від центру міста у напрямку до вул. Незалежності м. Узин Білоцерківського району Київської області, в порушення вимог п.1.5 ПДР України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.2.3 (б) ПДР України, відповідно до якого «для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п.10.1 ПДР України відповідно до якого: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п.10.4 ПДР України відповідно дло якого «перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку», п.16.2 ПДР України відповідно до якого «на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку», проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, на нерегульованому перехресті вказаних вулиць, повертаючи праворуч, завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, змінив напрямок руху праворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснюючи маневр повороту праворуч, не дав дорогу велосипеду «BEN TUCKER», під керуванням велосипедистки ОСОБА_5 , яка рухалася прямо через перехрестя в попутному напрямку та мала перевагу в русі.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка вказаного велосипеду малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесне ушкодження у вигляді перелому лівої плечової кістки, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш НІЖ З тижні.
Сукупність допущених водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5, 2.3(б), 10.1, 10.4, 16.2 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю. При цьому обставини, викладені у обвинуваченні не оспорює та дав показання, які повністю відповідають викладеним у вироку обставинам. Водночас зазначив, що на його думку зіткнення сталося внаслідок того що він не зрозумів намірів велосипедиста, яка об`їжджаючи пристрій примусового зниження швидкості (лежачий поліцейський) прийняла вправо, а тому він вирішив, що велосипедист буде повертати праворуч тому обігнав її та здійснив маневр повороту праворуч та як потім виявилось збив велосипедиста. Водночас зазначив, що велосипедист не демонструвала рукою намірів здійснити повороту праворуч. Вважає, що ДТП сталося внаслідок неуважності з його боку. В ході судового розгляду визнаючи свою вину, вибачення у законного представника малолітньої потерпілої не попросив, Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав та просить врахувати, що заявлені позовні вимоги в сумі 952 грн. 19 коп. ним відшкодовані повністю, цивільний позов про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн. визнав частково на суму 2000 грн. виходячи з низького рівня матеріального забезпечення та наявності захворювань.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, його захисник, прокурор, законний представник малолітньої потерпілої, представник потерпілої не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення злочину, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину доведена повністю та його правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, за якою і повинен нести відповідальність.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин, що характеризується необережною формою вини. Судом також враховуються наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді заподіяння малолітній потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Враховуючи характер вчинення злочину, суд враховує, що з боку потерпілого не було допущено грубих порушень вимог ПДР України, які б зменшували ступінь вини обвинуваченого а також, що дорожня обстановка за якої було вчинено ДТП не була складною, а потребувала простої уваги водія.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий та до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується вцілому добре, що підтверджується досудовою доповіддю. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Має задовільний стан здоров`я, та захворювання які потребують постійного медикаментозного підтримання організму. Обвинувачений є пенсіонером за віком та отримує незначний розмір пенсії, що підтверджується довідкою Білоцерківського об`єднаного ПФ України №257/06.09. Оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений як до вчинення злочину так і після його вчинення веде соціальний спосіб життя, та не схильний до систематичного вчинення злочинів, з низьким ризиком його повторного вчинення.
Суд також враховує поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який відшкодував потерпілій завдані злочином збитки у виді матеріальної шкоди.

Водночас з огляду на поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, якому судом неодноразово робились зауваження, з приводу зневажливого ставлення до законного представника малолітньої потерпілої а також те, що за весь час судового розгляду обвинувачений визнаючи свою вину жодного разу не висловив свого жалю з приводу наслідків які настали не попросив вибачення у сторони потерпілої суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд також враховує позицію потерпілої, яка вважає, що обвинувачений заслуговує на максимально суворе покарання.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_9 , попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів, йому необхідно і достатньо призначити покарання в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у виді штрафу, розмір якого з урахуванням вищевказаних обставини, повинен бути ближчим середнього. При цьому з урахуванням характеру вчинення злочину, який скоєно в умовах грубого порушення обвинуваченим кількох вимог Правил дорожнього руху України, суд вважає, за доцільне призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на максимальний передбачений законом строк.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

При вирішенні питання щодо заявленого ОСОБА_5 цивільного позову до ОСОБА_9 про відшкодування 952 грн. 19 коп. матеріальної шкоди та моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень то він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Цивільний позивач уточнивши позовні вимоги просить стягнути з ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

Цивільний відповідач позовні вимоги визнав частково на суму 2000 грн. посилаючись на ту обставину, що він не має матеріальної можливості сплатити заявлену до стягнення суму так як є пенсіонером, та отримує невеликий розмір пенсії та крім того має ряд захворювань, які потребують матеріальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року за № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що ОСОБА_5 в силу закону є представником малолітньої потерпілої, 2011 року народження, а отже користується процесуальними правами особи, інтереси якої представляє.

Виходячи зі змісту мотивувальної частини позовної заяви у якій спричинення моральної шкоди обґрунтовується виключно фізичним та психічним станом потерпілої суд розцінює позовну заяву як таку, що подана саме в інтересах малолітньої потерпілої, а не про стягнення моральної шкоди в інтересах законного представника.

Суд приходить до переконання, що заподіяння тілесного ушкодження у вигляді перелому плечової кістки з огляду на вік потерпілої тривалість лікування заподіяло їй сильні фізичні та душевні страждання. З урахуванням особи обвинуваченого, який є особою похилого віку, пенсіонером, його невисокого матеріального забезпечення, наявності ряду захворювань, які потребують періодичних витрат на медичну підтримки організму, виходячи з вимог розумності, з урахуванням ступеню вини цивільного відповідача суд приходить до висновку що злочином малолітній потерпілій було завдано моральної шкоди, яку суд оцінює в розмірі 20 000 грн., яка підлягає стягненню з цивільного відповідача ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 127, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
визнати ОСОБА_7 винуватим в обсязі пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченогоч. 1 ст.286 КК України,і призначити покарання:
за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 170 неоподаткованих мінімумів доходів громадян що складає 2 890 (дві тисячі вісімсот дев`яносто) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_5 в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_8 20 000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1