Дата документу 26.11.2018 Справа № 312/320/18-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 312/320/18-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/162/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника Кам`янсько-Дніпровського відділу Енергодарської міської прокуратури ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Великобілозерського ВП Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000078 від 27 вересня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, до слідчого судді звернувся слідчий СВ Великобілозерського ВП Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з начальником Кам`янсько-Дніпровського відділу Енергодарської міської прокуратури ОСОБА_7 з клопотанням про накладення арешту на майно, мотивуючи свої вимоги тим, що у провадженні слідчого відділення Великобілозерського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 27 вересня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.06.2018 року приблизно о 15.00 годині невстановлена особа, знаходячись на сільськогосподарському полі № 8-О площею 116 гектар, що перебуває у оренді ПрАТ «АФ Гюнівська», розташованому на території Гюнівського старостинського округу Великобілозерського району Запорізької області, без відповідних дозвільних документів на проведення робіт, за допомогою екскаватора «LIBXERR», номерний знак НОМЕР_1 , вирив траншею загальною довжиною приблизно 280 метрів, шириною 2 метри, глибиною приблизно 2,5 метри, чим порушив структуру ґрунту.

18 жовтня 2018 року у період часу з 12 години 5 хвилин до 14 години 2 хвилини слідчим СВ Великобілозерського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_8 було проведено огляд місця події на території поля № 8-О загальною площею 116 га., яке розташоване на території Гюнівського старостинського округу Великобілозерського району Запорізької області, а саме місця скоєння кримінального правопорушення.

У ході огляду місця події було виявлено та вилучено 15 газових балонів синього кольору; 13 відрізків труб середньою довжиною 43 см, 40 металевих труб товщиною стінки приблизно 10 мм. та діаметром приблизно 1 метр, довжиною приблизно: 11,2 м., 11,27 м., 9,5 м., 11 м, 11,10 м., 11 м., 9,8 м. ,8 м., 9,15 м., 11,3 м., 11,32 м., 11,2 м., 9,56 м., 11,27 м., 11 м., 11 м., 11,56 м., 11 м., 8,2 м., 11,07 м., 10,8 м., 11,2 м., 11м., 11,1м., 11,27 м., 11,26 м., 10 м., 11,24 м., 10,9м., 11,20 м., 11,26 м., 11,22 м., 11 м., 11 м., 11,2 м., 10.9 м., 11 м., 11м., 11м., 11,2 м.

18.10.2018 року вказані предмети визнано речовими доказами та передано на відповідальне зберігання директору ПрАТ «АФ Гюнівська» ОСОБА_9 .

Посилаючись на те, що вилучені під час огляду місця події речі мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а саме: слугуватимуть об`єктом для призначення судових експертиз у вказаному кримінальному провадженні, та з метою попередження їх можливого зникнення, втрати або пошкодження, слідчий просив накласти арешт на вищевказане майно.

Слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно вказавши, що у клопотанні, так і у наданій в його обґрунтування постанові про долучення до кримінального провадження речових доказів, взагалі не зазначено, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України, зберегли на собі вказані 15 газових балонів, 13 відрізків труб і 40 металевих труб, або які інші відомості вони містять, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилання слідчого на те, що вилучені під час огляду місця події речі мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а саме: слугуватимуть об`єктом для призначення судових експертиз у зазначеному кримінальному провадженні не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки слідчий не зміг пояснити, які саме судові експертизи можливо провести щодо вказаних речових доказів.

Також, під час розгляду клопотання слідчого у судовому засіданні не встановлено обставин, які б підтверджували, що незастосування судом арешту майна призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В матеріалах справи (а.с.19) міститься розписка директора ПрАТ «Агрофірма Гюнівська» ОСОБА_9 від 18.10.2018 року про отримання на відповідальне зберігання речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, а саме: 15 газових балонів синього кольору; 13 відрізків труб середньою довжиною 43 см, 40 металевих труб товщиною стінки приблизно 10 мм. та діаметром приблизно 1 метр, довжиною приблизно: 11,2 м., 11,27 м., 9,5 м., 11 м., 11,10 м., 11 м., 9,8 м. ,8 м., 9,15 м., 11,3 м., 11,32 м., 11,2 м., 9,56 м., 11,27 м., 11 м., 11 м., 11,56 м., 11 м., 8,2 м., 11,07 м., 10,8 м., 11,2 м., 11 м., 11,1 м., 11,27 м., 11,26 м., 10 м., 11,24 м., 10,9м., 11,20 м., 11,26 м., 11,22 м., 11 м., 11 м., 11,2 м., 10.9 м., 11 м., 11 м., 11 м., 11,2 м, які він зобов`язався зберігати до прийняття рішення по справі. Крім того, ОСОБА_9 попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, в обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

В даному випадку вищевказані предмети зберегли на собі сліди ґрунту та проведених робіт, під час яких здійснено порушення родючості ґрунту. Тобто, предмет арешту майна повністю відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Крім того, слідчим суддею при розгляді вказаного клопотання належним чином не оцінено надані слідчим докази та допущено однобічність, а саме судом взято за основу прийнятого рішення пояснення ОСОБА_9 , який на підтвердження пояснень не надав жодного документа.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого, погоджене з прокурором задовольнити, та накласти арешт на вказане у клопотанні майно.

Заслухавши доповідь судді, прокурора яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та провівши судові дебати, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема і збереження речових доказів.

При цьому, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, слідчим суддею встановлено відсутність об`єктивних підстав вважати, що вищевказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є доказом злочину, і відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження жодним чином не вказують на то, яке мають значення 15 газових балонів для встановлення істини у кримінальному провадженні, та які саме судові експертизи можливо провести щодо вказаних балонів та доцільність їх проведення.

Крім того, в матеріалах провадження відсутнє повідомлення про підозру у вчиненні злочину за ст. 254 КК України, не заявлено цивільного позову у порядку, встановленому ст. 128 КПК України, відсутні відомості про причетність осіб до вчинення злочину з приводу якого проводиться досудове розслідування у вищенаведеному кримінальному провадженні.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 173 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно, оскільки особа яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Правильність такого рішення випливає також і з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, ні слідчим в клопотанні про накладення арешту на майно, ні в наданій суду апеляційної інстанції постанові про визнання 15 газових балонів синього кольору, 13 відрізків труб та 40 металевих труб речовими доказами у кримінальному провадженні аз ст. 254 КК України, не зазначено правових підстав для прийняття такого рішення (щодо відповідності цих об`єктів критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволені клопотання діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, а тому доводи прокурора стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не виявлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Кам`янсько-Дніпровського відділу Енергодарської міської прокуратури ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Великобілозерського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Великобілозерського ВП Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000078 від 27 вересня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України, залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3