11-сс/804/89/18

Головуючий 1 інстанції: Киян Д.В.
Категорія: 303 ч. 1 КПК України Доповідач: Бєдєлєв С.І.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду
у складі: головуючого судді Бєдєлєва С.І.
суддів Гришина Г.А., Преснякової А.А.
за участю секретаря Меркулової Я.О.
прокурора Борисевича М.В.
захисника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2018 року про застосування щодо ОСОБА_2, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 с. 260, ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини
Досудовим розслідуванням встановлено, що наприкінці квітня 2014 року, більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_2, діючи з прямим умислом, переслідуючи власні ідеологічні мотиви, з метою участі у діяльності не передбачених законом збройних формувань «Ополчения Мариуполя», знаходячись на території будівлі 4-го корпусу Приазовського державного технічного університету, розташованому за адресом: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Грецька, 29А, після співбесіди з ОСОБА_4, який на той час займав посаду коменданта з гуманітарної частини штабу «Ополчения Мариуполя», ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обовязками члена вказаного збройного формування, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно вступив до «Ополчения Мариуполя», погодившись на злочинну пропозицію, тим самим увійшов до незаконного збройного формування, будучи достовірно обізнаним, що «Ополчение Мариуполя», не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України.
У вказаному незаконному збройному формуванні ОСОБА_2 визначено обов'язки по доставці гуманітарної допомоги та несення служби незаконно збудованому прихильниками так званої «ДНР» блокпосту, що було розташовано по вул. Георгіївській у м. Маріуполі Донецької області. Під час несення служби на вказаному блокпосту ОСОБА_2 видавалась вогнепальна зброя, а саме гвинтівка ТОЗ-8 та набої до неї.
Таким чином, ОСОБА_2, отримавши автоматичну вогнепальну зброю разом з набоями, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванню та виконання його цілей і завдань, поділяючи мету створення та функціонування злочинної організації «ДНР», а саме зміну меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, маючи злочинний намір на участь у складі не передбачених законом збройних формувань.
У подальшому командуванням «Ополчения Мариуполя» ОСОБА_2 поставлено бойове завдання щодо охорони захопленої вказаними особами будівлі «Маріупольської міської ради», що розташована за адресою: пр. Миру, буд. 70 у Центральному районі м. Маріуполя, а саме ОСОБА_2 маючи при собі спеціальні засоби індивідуального захисту щит, комплексний захист рук та ніг, а також деревяний кийок здійснював патрулювання біля вищевказаної будівлі, та здійснював особисто керування особами, що також як і він здійснювали патрулювання маючи на меті охорону периметру біля будівлі Маріупольської міської ради, яка у той час була захоплена представниками силового блоку «ДНР» та чинення опору законній діяльності військових та правоохоронних органів України, яке він здійснював до середини травня 2014 року.
Таким чином, ОСОБА_2 протягом квітня-травня 2014 року брав участь у не передбачених законом збройних формуваннях злочинної організації «ДНР», що свідчить про те, що його дії носили тривалий характер, та виразились у активній участі в діяльності не передбаченому Законами України збройному формуванні «Ополчение Мариуполя» та всілякій підтримці членів злочинної організації «ДНР», дії яких супроводжувались застосуванням насильства стосовно громадян, представників влади та правоохоронних органів, захопленням адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, терористичними актами, повязаних з нападами на військовослужбовців ЗСУ та членів інших військових формувань України, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операцій на території Донецької та Луганської областей та вчинення інших тяжких та особливо тяжких злочинів, що призвело до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.
Крім того, 9 травня 2014 року у вечірній час доби, більш точно в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_2 діючи умисно, з метою власного збагачення та матеріальної підтримки учасників силового блоку псевдодержавного злочинного утворення «ДНР», скориставшись відсутністю військовослужбовців військової частини (далі ВЧ) № 3057 проник до приміщень зберігання засобів активної оборони та індивідуального захисту військовослужбовців вказаної військової частини, що розташована на території домоволодіння № 182 по пр Нахимова в Центральному районі м. Маріуполя, двері до яких було пошкоджено представниками не передбаченого законом збройного формування «Ополчение Мариуполя», з якими на час вчинення кримінального правопорушення перебував ОСОБА_2, звідки таємно викрав майно, яке належить ВЧ № 3057, чим спричинив ВЧ № 3057 матеріальну шкоду на суму 14 504, 60 грн.
16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 185 КК України.
16 жовтня 2018 року слідчий звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5
В обґрунтування клопотання слідчий послався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 тяжких кримінальних правопорушень, а також на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний знаходячись на свободі може переховуватися від органів досудового слідства та суду, знищіти, сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, у звязку із тим, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин на території населених пунктів де державна влада повністю здійснює свої повноваження, є працівником правоохоронних органів, підтримує відносини з особами схильними до вчинення злочинів, а також продовжує підтримувати звязки з членами незаконних збройних формувань, що входять до складу псевдодержавного утворення так званої «ДНР», що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних завязків.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2018 року застосовано відносно ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 грудня 2018 року включно, без визначення розміру застави.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В своїй апеляційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_2 запобіжний захід за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді цілодобового домашнього арешту або застосувати заставу, та не застосовувати запобіжний захід за ч. 2 ст. 260 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що слідчим суддею не мотивовано належним чином наявність хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на які послався слідчий у своєму клопотанні.
Зауважує, що слідчий суддя безпідставно погодився з доводами слідчого про те, що підозрюваний підтримує відносини з особами, схильними до вчинення злочинів, оскільки в матеріалах провадження немає жодного доказу з цього приводу. ОСОБА_2 є працівником правоохоронного органу, позитивно характеризується за місцем служби; має постійне місце мешкання, дружину, малолітню доньку, яка має статус дитини, що постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, має хвору мати, яка потребує постійного лікування; до того ж правопорушення не мали тяжких наслідків.
Крім того вказує, що стороною обвинувачення не доведено, яким чином ОСОБА_2 знаходячись під цілодобовим домашнім арештом, може вчинити ті дії, які наведені у клопотанні як ризики, а саме: впливати на потерпілих та свідків; знищіти або сховати документи, які мають істотне значення для справи, та які вже вилучені органом досудового розслідування.
Також слідчий суддя залишив поза увагою, що покази свідків про вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, дали особи, які самі були причетні до незаконних збройних формувань «ДНР», тому мають всі підстави для наклепу ОСОБА_2
До того ж, зазначає, що закон не зобовязує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в обовязковому порядку до осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 260 КК України, оскільки існує альтернатива і можливість взагалі не застосовувати запобіжний захід, що є поширеною практикою.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор заперечує проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши судові матеріали з доданими до них матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Мотиви суду.
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до тяжких.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Висновки слідчого судді про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є обґрунтованими.
Так, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним тяжких кримінальних правопорушень, одне з яких супроводжувалося вчиненням дій, що призвели до дестабілізації суспільно політичної ситуації у державі та за які передбачено пакарання більш 5 років позбавлення волі.
З цього приводу, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях «Нечипорук і Йонкало проти України», «Малик проти України» зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати обєктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Однак, вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.
Враховуючи вимоги п.1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які тлумачяться вказаним рішенням ЄСПЛ, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що правова кваліфікація дій підозрюваного, за якою йому повідомлено про підозру, є лише попередньою кваліфікацією і підчас належного проведення досудового розслідування за наявності обґрунтованих підстав, підлягає як встановленню, так і спростуванню органом досудового розслідування.
Отже, апеляційні доводи захисника, щодо обґрунтованості підозри, є безпідставними.
За змістом ч. 5 ст. 176 КПК України до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 260 КК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобовязання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані. Кримінальний процесуальний закон прямо зобовязує застосування до таких осіб запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.
Враховуючи наведені норми кримінального процесуального Закону, наявність або відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КРК України, при вирішенні питання про застосування щодо ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, значення не має.
Тому апеляційні доводи захисника з цього приводу, а також, що підозрюваний є працівником правоохоронного органу, позитивно характеризується за місцем служби; має постійне місце мешкання, дружину, малолітню доньку, яка має статус дитини, що постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, має хвору мати, яка потребує постійного лікування, до уваги колегією суддів не приймаються.
Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_2, обґрунтованість підозри, колегія суддів дійшла висновку про неспроможність аргументів, викладених захисником в апеляційній скарзі, у тому числі про можливість застосування щодо підозрюваного альтернативного запобіжного заходу або його не застосування взагалі.
керуючись ст. 405,407,422, КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2018 року про застосування щодо ОСОБА_2, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 с. 260, ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий суддя С.І. Бєдєлєв
Суддя Г.А. Гришин
Суддя А.А. Преснякова