УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2018 року

м. Київ
справа 338/394/18
провадження № 51-7135ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу цивільного позивача Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-франківської області, в особі начальника об`єднаного управління ОСОБА_4 , на ухвалу Апеляційного суду Івано-франківської області від 21 травня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000376 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Солотвин, Богородчанського району Івано-Франківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 КК (в редакції Закону від 15 квітня 2008 року) та ч. 1 ст. 366 КК (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року),
Суть питання
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2018 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 000376 за її обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 КК (в редакції Закону від 15 квітня 2008 року) та ч. 1 ст. 366 КК (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року) закрито.
Також постановлено залишити без розгляду цивільний позов Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-франківської області про стягнення з ОСОБА_5 майнової шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2018 року ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосуванням апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити ухвалу апеляційного суду, задовольнити апеляційну скаргу Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-франківської області та скасувати ухвалу місцевого суду.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі ОСОБА_4 , не зазначив, яких саме порушень допустився апеляційний суд, залишаючи ухвалу місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін, та не конкретизував у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення, та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Крім того, ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не наводить доводів на обґрунтування того, що перешкоджає Тисменицькому об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-франківської області звернутися з цивільним позовом про стягнення заподіяної злочинами шкоди в порядку цивільного судочинства, зважаючи на позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 17 і 24 травня 2018 року у справах № 445/1569/15-к та № 531/2332/14-к відповідно, а також на те, що звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків даності не є реабілітуючою підставою.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені ОСОБА_4 у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
У зв`язку з цим, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу цивільного позивача Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-франківської області, в особі начальника об`єднаного управління ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3