Постанова
Іменем України

05 червня 2018 року

м. Київ

справа № 278/362/16-к
провадження № 51-2239 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001195, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на неї обов`язки, передбачені пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 23 серпня 2016 року залишив без зміни цей вирок.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року ухвалу апеляційного суду скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Апеляційний суд Житомирської області вироком від 19 липня 2017 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й постановив вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. У решті вирок залишено без зміни.
За обставин, установлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона у 2014 році вступила у попередню змову з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження стосовно вчинення злочинів пов`язаних із незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин у передачах до СІ3О Житомирської установи виконання покарань № 8.
З метою реалізації спільного злочинного умислу 19 січня 2015 року ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Житомирі, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, незаконно придбала у невстановленої слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 5 г, який перевезла до будинку № 125 на вул. Щорса у м. Житомирі, який під час зустрічі збула особі, матеріали кримінального провадження щодо котрої виділено в окреме провадження, для передачі до місць позбавлення волі, який наступного дня ця особа незаконно збула у СІ3О Житомирської УВП № 8.
Також у другій половині квітня 2015 року ОСОБА_7 за невстановлених слідством обставин, перебуваючи біля будинку № 15 на вул. Гоголівській у м. Житомирі, незаконно, повторно придбала у невстановленої слідством особи психотропну речовину амфетамін масою 0,30927 г, яку, незаконно зберігаючи при собі, перенесла до свого місця проживання у квартиру АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою, де незаконно повторно зберігала з метою збуту до 27 квітня 2015 року, коли в ході обшуку вказану речовину було виявлено та вилучено співробітниками правоохоронних органів.
Крім того, 26 квітня 2015 року близько 13:00 ОСОБА_7 , перебуваючи на території Малинського ринку на вул. Малинській у м. Житомирі, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, повторно придбала у невстановленої слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0,113 г, який перевезла до місця свого проживання за вищевказаною адресою, де незаконно, повторно зберігала з метою збуту.
Наступного дня ОСОБА_7 підготувала харчову передачу для особи, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, через засудженого ОСОБА_8 , в яку помістила марлеві бинти, попередньо просочені опієм ацетильованим, масою 0,113 г. Після чого ОСОБА_7 незаконно перевезла вказану передачу до приміщення СІ3О Житомирської установи виконання покарань № 8 на вул. Ватутіна, 172 в м. Житомирі, де повторно, незаконно збула у приміщенні кімнати прийому передач. Однак указаний вище наркотичний засіб було виявлено й вилучено в ході огляду харчової передачі.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить скасувати вирок апеляційного суду та звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженої через суворість. Указує на те, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду про її звільнення від відбування покарання з випробуванням, недостатньо врахував такі обставини, як: відсутність корисливого мотиву, вчинення злочину внаслідок тяжких особистих обставин під впливом з боку осіб, які загрожували завданням шкоди її чоловіку, наявність позитивних характеристик, молодий вік, поведінка під час виконання покарання з випробуванням, а також щире каяття й прагнення виправитися.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 , а прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційної скарги і просив залишити вирок апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 307 КК, та правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Що ж стосується доводів засудженої про незаконність вироку апеляційного суду, яким він скасовав вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК і призначив покарання, яке вона має відбувати реально, то колегія суддів Верховного Суду вважає їх безпідставними.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження касаційний суд установив, що апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , який призначив їй за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, від відбування якого звільнив із випробуванням на підставі ст. 75 КК, дійшов правильного висновку, що застосування до засудженої вимог цієї статті є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке в результаті призвело до призначення їй надто м`якого покарання, оскільки суд першої інстанції повторно урахував ті самі пом`якшуючі покарання обставини, що й при призначенні покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу.

Такий висновок апеляційного суду колегія суддів Верховного Суду вважає обґрунтованим, оскільки при призначенні покарання цей суд, керуючись вимогами ст. 65 КК, урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу ОСОБА_7 , яка раніше не була судима, працює, заміжня, позитивно характеризується, на спеціальних обліках не перебуває, молода за віком. Між тим, як правильно зазначено у вироку апеляційного суду, щире каяття засудженої, позитивні характеристики її особи та мотиви вчинення злочину вже були враховані для застосування положень ст. 69 КК і не утворюють законних підстав для звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, урахувавши повною мірою всі обставини кримінального провадження, суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді та розмірі, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Покарання призначене ОСОБА_7 згідно з вимогами ст. 65 КК, а тому його не можна визнати неспівмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок суворості. Отже, законних підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування або зміни вироку апеляційного суду у зв`язку з необхідністю застосування положень ст. 75 КК за доводами в касаційній скарзі засудженої ОСОБА_7 , на думку колегії суддів Верховного Суду, немає.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність апеляційним судом застосовано правильно, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо неї без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, п. 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Житомирської області від 19 липня 2017 рокущодоОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3