Справа №592/3398/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/698/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження № 0000408 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 3 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Путивль, Сумської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживаючий у АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 30.03.2009 року Путивльським районним судом Сумської області за ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

обвинувачений за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 3 КК України, з призначенням покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь судові витрати в сумі 429 грн.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 обвинувачений у тому, що він 26.01.2018 року, близько 21 години, ОСОБА_7 реалізовуючи спільний умисел на таємне викрадення майна з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, передбачаючи можливість настання матеріальних збитків потерпілому, переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, через паркан проникли на територію підприємства ВАТ «SELMI» у м. Суми по вул. Данила Галицького, буд. 68 А., де через відчинене вікно проникли до приміщення цеху № 8, звідки, діючи умисно, таємно, користуючись відсутністю сторонніх осіб, намагалися викрасти брухт кольорових металів загальною вагою 47 кг, вартістю 7191 грн.

В подальшому ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, склали викрадений брухт у мішки та хотіли винести за територію заводу, але цього зробити не змогли, оскільки були виявлені працівниками охорони. Таким чином ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, довести свій умисел на таємне викрадення чужого майна до кінця не змогли з причин які не залежали від їх волі, оскільки в подальшому ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, а невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з місця скоєння правопорушення втекла.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від захисника ОСОБА_8 , в якій він, не оспорюючи висновки суду що встановлення фактичних обставин скоєння злочину, просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на протязі іспитового строку.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що хоча суд і врахував ряд пом`якшуючих покарання обставин, але призначене судом покарання ОСОБА_7 , на думку захисника, є занадто суворим. Захисник вказує, що суд взяв до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_7 повторного злочину є високий, але такий висновок інспектор органу пробації зробив на основі характеристики дільничного поліцейського, який ОСОБА_7 взагалі ніколи не бачив, а таку характеристику видав тільки на основі показів дружини ОСОБА_7 з приводу сімейної сварки. Захисник зазначає, що суд не прийняв до уваги наявність у ОСОБА_7 тяжких сімейних обставин, оскільки ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину, яка є інвалідом і потребує постійного догляду. У зв`язку з хворобою дитини дружина ОСОБА_7 не має змоги працевлаштуватись, оскільки постійно доглядає за дитиною. Обмеження волі ОСОБА_7 поставить їхню родину в скрутне сімейне положення.

Також захисник вказує й на те, що ВАТ «SELMI» є банкротом, тривалий час не працює, вікна та двері в цехах відсутні, все цінне, що там було, давно викрадено. В результаті дій ОСОБА_7 ніякого збитку підприємству спричинено не було, у зв`язку з чим його дії не несли суспільної небезпеки.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 надійшло заперечення від представника потерпілого ВАТ «SELMI» ОСОБА_9 , який вказав, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, повторно вчинив корисливий злочин, раніше судимий, скрутні обставини пов`язані з малолітньою дитиною не звільняють ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Також представник ВАТ «SELMI» вказав, що визнання банкрутом ВАТ «SELMI» не тягне за собою припинення права власності підприємства на майно. За наведених обставин ОСОБА_9 вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про заперечення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та думку захисника ОСОБА_8 про підтримку апеляційної скарги, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки висновки суду щодо встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 у апеляційній скарзі не оспорюються, суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційних розгляд в межах поданої апеляційної скарги, не ставить під сумнів вказані висновки суду першої інстанції, приймаючи при цьому до уваги, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для виходу за межі апеляційної скарги, відповідно до ст. 404 КПК України.

Вимоги захисника ОСОБА_8 про необхідність звільненням ОСОБА_7 від відбуванняпризначеного покарання з випробуванням на протязі іспитового троку, відповідно до ст. 75 КК України, колегія суддів знаходить необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повній мірі.

Призначаючи ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 3 КК України покарання, суд першої інстанції врахував як характер так і суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини та особу ОСОБА_7 , у їх сукупності.

Суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність призначення відносно ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, з застосуванням ст. 69 КК України, у той же час на законних підставах дійшов до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування цього покарання з випробуванням на протязі іспитового строку, виходячи з вимог ст. 75 КК України.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов, урахувавши, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не зайнятий суспільно корисною працею, доказів про те, що він матеріально утримував неповнолітню дитину від першого шлюбу своєї дружини в матеріалах кримінального провадження відсутні, що спростовує мотиви апеляційної скарги про перебування у ОСОБА_7 на утриманні малолітньої дитини інваліда. Висновок досудової доповіді органу пробації, від 18.04.2018 року, підтверджує те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 оцінюється, як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Даний висновок органу пробації, на думку колегії суддів, є вмотивованим, у зв`язку з чим колегією суддів під сумнів щодо його об`єктивності не ставиться.

Врахувавши усі наведені вище обставини у їх сукупності, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки до відбуття реально, є таким покаранням, яке, на думку колегії суддів буде сприяти виправленню ОСОБА_7 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За наведених обставин колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на протязі іспитового строку, шляхом застосування ст. 75 КК України.

Таким чином колегія суддів, знаходячи ухвалений відносно ОСОБА_7 вирок суду законним, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, від 3 травня 2018 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядкуо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у цей же строк з дня отримання ним копії цієї ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4