Справа № 369/9808/18
Провадження №1-кс/369/3122/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області про відмову у визнанні потерплим та вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:
13.08.2018 року на розгляд слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування постанови начальника відділення СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області, майора поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 2015 року.

Як на підставу звернення зі скаргою, адвокат ОСОБА_4 посилався на ст. 303 КПК України та обґрунтовував її тим, що СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області, здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 2015 року. 18.07.2018 року, ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського ВП з заявою про залучення до кримінального провадження, як потерпілого. 02.08.2018 року ОСОБА_3 отримав особисто від слідчого отримав копію постанови про відмову у визнанні потерпілим, що була датована 27.07.2018 року, з супровідним листом датованим 31.07.2018 року. На думку скаржника, вказана постанова є незаконною з огляду на те, що постанова слідчого є незаконною та необґрунтованою, невмотивованою, винесеною з порушенням п. 7 ч. 2 ст. 36 КПК України, п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, п. 3 ч. 5 ст. 110 КПК України, ч. 1 ст. 220 КПК України, ч. 2 ст. 220 КПК України.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 підтримали скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених.

Начальник відділення СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні було встановлено, що у провадженні слідчого Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000052, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2015 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 364 КК України.

ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області із заявою про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою начальника відділення СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 від 27.07.2018 року відмовлено ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000052, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ст. 356, ч. 1 ст. 366 КК України.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дану скаргу подано належною особою та у строки, передбачені КПК України.

Згідно з положеннями ч. 1ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже потерпіла особа - фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, в оскаржуваній постанові слідчий вказує, що на час подання заяви до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 не надано будь-яких підтверджуючих документів, які могли б вказувати на те, що йому була завдана будь-яка шкода (моральна, матеріальна, фізична), вказаним кримінальним правопорушенням. В рамках розслідування кримінального провадження ОСОБА_3 , не має будь-якого процесуального статусу, слідчі дії за його участю не проводились, свідком не допитувався.

Проте для користування ОСОБА_3 процесуальним статусом потерпілого необхідно встановити, що шкода є результатом вчинення саме кримінального правопорушення, в рамках досудового розслідування якого особа вважає себе потерпілою, а не внаслідок іншого кримінального правопорушення. Тобто у кримінальному провадженні має бути наявним такий складовий елемент умови визнання особи потерпілою, як причинний зв`язок між негативними обставинами та кримінальним правопорушенням.

У будь-якому разі, наявність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та негативними наслідками (шкодою) автоматично не випливає, навіть у випадку наявності факту кримінального правопорушення та негативних наслідків. Причинний зв`язок між ними потребує окремого самостійного встановлення.

Слід зазначити, що в основі набуття фізичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної і формальної. При цьому під фактичною умовою слід розуміти завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди, проте слідчим таких умов не встановлено, та як наслідок відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.

При дослідженні оскаржуваного рішення, слідчим суддею встановлено, що при його складанні слідчим було дотримано вимоги положень ч.2. ст.9, ч.5 ст.55; ч.5 ст.110 КПК України, тобто з урахуванням принципу законності кримінального провадження, вказано зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, що свідчить про її вмотивованість та обґрунтованість.

Слідчий суддя дослідивши надані матеріали, оскаржуване рішення встановив, що заявником не надано та у матеріалах скарги не містяться доказів завдання шкоди внаслідок саме кримінального правопорушення, що є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000052.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що в силу принципу змагальності сторін, скаржником не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували для скасування постанови слідчого, а відтак в задоволенні скарги слід відмовити, з залишенням оскаржуваної постанови в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9,40,55,93, 110, 303, 306, 307, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В скарзі адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області про відмову у визнанні потерплим та вчинення дій - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1