Справа № 639/5725/17
Провадж. № 1-кп/639/145/18

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2018 року м.Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, цигана, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.162 КК України, суд,
встановив:
Прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого посилався на те, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілих і свідків, оскільки не має за місцем мешкання в м. Харкові міцних соціальних зв`язків, офіційних джерел доходу та з урахуванням покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим.
Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник заперечували проти клопотання прокурора посилаючись на його безпідставність та відсутність доказів на підтвердження ризиків зазначених прокурором, невірність, на їх думку, кваліфікації дій обвинуваченого, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого на домашній арешт.
Потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора, потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за який кримінальним законом визначено покарання у вигляді позбавленні волі від 3 до 7 років та у скоєнні злочину середнього ступеню тяжкості.
Згідно матеріалів справи, в ході досудового слідства відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого продовжена судом до 11 травня 2018 року.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст..177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 раніше не судимий, має тимчасове місце мешкання в м.Харкові, за яким має міцні соціальні зв`язки.
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти [7]. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя [21, с. 98]. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується [22, с. 335].
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» [25, c. 282] і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.
За вказаних вище обставин, з урахуванням відсутності відомостей про незаконний вплив з боку обвинуваченого на потерпілих, свідків по справі, суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні сторона обвинувачення.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, наявність у обвинуваченого тимчасового місця проживання в м. Харкові, міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, тривалість розгляду провадження, яка викликана неявкою в судове засідання свідків обвинувачення, суд вважає, що на цей час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт цілодобово із покладенням відповідних обов`язків, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.177, 181, 183, 331 КПК України, суд,
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання сторони обвинувачення відмовити.
Клопотання сторони захисту - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу із тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27 на цілодобовий домашній арешт за місцем фактичного мешкання, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з населеного пункту де він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з будь-яким учасником даної кримінальної справи до закінчення її розгляду.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.
Визначити строк дії ухвали суду до 08 липня 2018 року включно.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для негайного виконання до Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області, якому поставити на облік ОСОБА_5 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Ухвала оскарженню не підлягає, виконується негайно після її оголошення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1