Справа № 521/493/17
Номер провадження:1-кп/521/531/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2018 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисників-адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
законних представників
неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей
Одеської міської ради у
Малиновському районі ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И В
До обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 застосовані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про зміну ОСОБА_11 запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на домашній арешт. ОСОБА_11 думку захисника підтримав та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання адвоката, оскільки на теперішній час допитані усі потерпілі, свідки, обвинувачені, судом дослідженні письмові документи, речові докази та відеозаписи.
Захисник ОСОБА_4 з обвинуваченим ОСОБА_10 не заперечували проти зміни ОСОБА_11 запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_6 з обвинуваченим ОСОБА_12 підтримали клопотання адвоката.
Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не заперечували проти задоволення клопотання адвоката про зміну ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Законні представники неповнолітніх обвинувачених, також підтримали клопотання адвоката ОСОБА_5 .
Представник служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі не заперечувала проти задоволення клопотання адвоката.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд погоджується з клопотанням адвоката щодо зміни ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, при цьому виходить з наступного.
Вимогами частини 1 та 2 статті 331 КПК України, передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вказано в Постанові Верховного Суду України від 23 жовтня 2017 року (справа № 5-131кс15), суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права сторін у справі, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а метою запобіжного заходу є подальший розгляд справи судом, який повинен підтвердити або спростувати підозру, яка була підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд приймає до уваги практику Європейського Суду з прав людини, який звертає увагу на те, що одного дотримання національного законодавства під час вирішення питань щодо тримання під вартою недостатньо. ЄСПЛ визначає: «§1 ст. 5 Конвенції вимагає, аби будь-яке позбавлення волі відповідало меті захисту людини від свавілля… Це основоположний принцип... і поняття «свавілля» виходить за межі національного законодавства. Тобто позбавлення волі може бути законним з точки зору внутрішнього законодавства, але свавільним і, отже, таким, що суперечить конвенції (п.67 рішення у справі «Saadi v. the United Kingdom»)».
Основним критерієм розмежування свавільності та законності тримання під вартою ЄСПЛ називає добросовісність. Аби позбавлення волі не було розцінене як свавільне, «воно має бути тісно пов`язане з підставами затримання згідно з конвенцією; місце та умови тримання повинні бути відповідними; тривалість затримання не повинна перевищувати розумні межі для його цілей (рішення у справах «A. and others v. the United Kingdom», п.164 і, з відповідними змінами, «Saadi v. the United Kingdom», п.74).
З огляду на обставини справи, виходячи з принципів гуманності, верховенства права і поваги до людської гідності, суд вважає, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід може бути змінений на домашній арешт, з встановленням заборони обвинуваченому залишати житло у певний період доби та надати таким чином можливість ОСОБА_11 працевлаштуватися.
Крім того суддя бере до уваги, що сторона обвинувачення у судовому засіданні не заперечувала щодо зміни ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт при цьому навела існування ризиків, які передбаченні статтею 177 КПК України.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
З урахуванням положень статті 177 КПК України, суд зазначає, що головними ризиками, які на думку суду продовжують існувати щодо обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні є можливість переховуватись від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
У попередніх ухвалах суду про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд вказував на наявність ризику, передбачених ст. 177 КПК України, щодо незаконного впливу на потерпілих та свідків. Однак слід зазначити, що на теперішній час вказаний ризик вже зник, так як всі потерпілі та свідки по даному кримінальному провадженню судом допитані. Судом також дослідженні письмові документи, речові докази та відеозаписи, тому такий ризик, як знищення, спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, необхідно вважати зниклим.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05.10.2017 року у справі «Сташук проти України» встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції. Зокрема, зазначив, що заявник тримався під вартою більше одного року та одинадцяти місяців. Крім цього, Європейський суд вказав, що мотивуючи продовжуване тримання заявника під вартою, районний суд посилався на аналогічні підстави, наведені при затриманні, не вказуючи жодних нових деталей, або взагалі не обґрунтовували обрання такого запобіжного заходу.
Суд вважає, що тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, в подальшому не можуть бути підставою для його тримання під вартою, при цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_11 тримається під вартою один рік та шість місяців.
Розглядаючи питання, щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу, суд зазначає, що існування інших ризиків на які суд вказував вище, саме домашній арешт може забезпечити обвинуваченому запобігання цим ризикам, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.
Загальне положення щодо розумних строків викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам вчинити певні дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню, тобто існування певних ризиків для виконання завдань кримінального провадження.
Однак тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України. Застосування запобіжного заходу на підставі лише однієї тяжкості вчинених обвинуваченими злочинів, суд вважає недопустимим.
З огляду на викладене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_11 необхідно змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього певних процесуальних обов`язків, які на думку суду будуть достатні для належної поведінки обвинуваченого.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Підставою для застосування такого запобіжного заходу на думку суду є наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.
При зміні запобіжного заходу суд враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу обвинуваченого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим (за кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.187 КК України може бути призначено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років), вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків в місці постійного мешкання в місті Одесі, відсутність судимостей, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_11 . Враховуючи викладені обставини, суд вважає що існують відповідні та достатні підстави для задоволення клопотання адвоката та зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби.
Керуючись ст. ст.176, 177, 178, 181, 194, 196, 205, 376 КПК України, суд -
Клопотання адвоката ОСОБА_5 про заміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Змінити ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 - у певний період доби, а саме з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_11 невідкладно прибути до місця свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Роз`яснити обвинуваченому його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до прокурора чи суду;
2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
3) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та обвинуваченими по цьому кримінальному провадженні;
4) докласти зусиль до пошуку роботи;
Роз`яснити ОСОБА_11 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Звільнити ОСОБА_11 з-під варти в залі суду.
Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту її оголошення, тобто з 16 травня 2018 року. Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 15 липня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1