АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/57/18-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/122/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9 представника потерпілої ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2018 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Синява Збаразького району, Тернопільської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Судом задоволено позов прокурора та постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь фінансового управління Тернопільської обласної ради 874 (вісімсот сімдесят чотири) грн. затрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та в користь держави 3711 (три тисячі сімсот одинадцять) грн. судових витрат.

Згідно з вироком суду, 05 грудня 2017 року приблизно о 21 годині 30 хвилин водій ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем "Mercedes-Benz Sprinter 412 D", р.н. НОМЕР_1 та рухався по правій смузі свого напрямку проїзної частини проспекту Степана Бандери міста Тернополя в напрямку до вул. Руської у місті Тернополі.

Рухаючись у вказаному напрямку, зі швидкістю 50 км/год, і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу зупинки громадського транспорту, водій ОСОБА_7 не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5., 2.3. (б) ПДР України, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Так, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що по вказаному нерегульованому пішохідному переході рухається пішохід ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , в порушення вимог п.18.1. ПДР України, не зменшив швидкість руху керованого автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 412 D", р.н. НОМЕР_1 , не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб пропустити пішохода, який рухався по зазначеному пішохідному переході, а продовжував рух у зазначеному напрямку, та допустив наїзд на неї після чого застосував гальмування.

Унаслідок порушення вищевказаних пунктів Правил, ОСОБА_7 не забезпечив безпеку дорожнього руху та поставив себе в такі умови, що виїхавши на нерегульований пішохідний перехід, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину дороги зліва на право відносно напрямку руху автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 412 D", р.н. НОМЕР_1 .

У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_11 спричинено відкриту проникаючу черепно-мозкову травму, забій стиснення головного мозку судоральною гематомою зліва, набряк головного мозку, зклинення основи черепа, що призвели до смерті.

Дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням водієм ОСОБА_7 вимог п.18.4. ПДР України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій, просять змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2018 року в частині призначення основного покарання та визначити обвинуваченому основне покарання не пов`язане із позбавленням волі з встановленням максимального іспитового строку, застосувавши ст.ст. 69, 75 КК України.

Вважають, що при постановлені вироку судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через його суворість. Посилаються на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.370 КПК України в частині забезпечення законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.

Вказують на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ряд обставин, які відносяться до пом`якшуючих, зокрема те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, наявність позитивних характеристик, як за місцем проживання так і за місцем попередньої роботи, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, які хворіють та потребують лікування, а також обвинувачений добровільно і в повному обсязі сплатив суму позову прокурора в інтересах фінансового управління Тернопільської обласної ради за стаціонарне лікування потерпілої, добровільно сплатив процесуальні витрати та відшкодував моральну шкоду, тому вищенаведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його поведінка після вчинення злочину, є обставинами, які пом`якшують покарання та вказують на можливе виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання та застосування, на їх думку, ст.ст. 69,75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 вказує, що вирок суду постановлений з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить його залишити без змін. Вважає, що суд, при призначенні покарання обвинуваченому у чотири роки позбавлення волі, прийняв до уваги всі пом`якшуючі обставини, в тому числі і ті, на які посилаються апелянти у скарзі. Вказує, що вчинений злочин є тяжким, в результаті якого загинула її дочка, тому категорично заперечує застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України і вважає, що міру покарання обвинувачений повинен відбувати реально.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити, в судових дебатах потерпілу ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника, просять вирок суду залишити без змін, в судових дебатах прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, що впливають на покарання, прийшов до правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі у розмірі наближеному до мінімального з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів.

При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, відшкодував матеріальну та моральну шкоду.

Крім того, суд першої інстанції, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, надав відповідну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, зокрема тому, що обвинувачений вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що становить підвищену суспільну небезпеку у зв`язку з порушенням вимог п. 18.4 ПДР України та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ступінь тяжкості цього злочину, який законом віднесено до категорії тяжких, наслідком якого стала смерть ОСОБА_11 та, з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити обвинуваченому сувору міру покарання у виді позбавлення волі і категорично заперечила щодо застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав застосування ст.ст. 69,75 КК України.

Надані обвинуваченим суду апеляційної інстанції довідки про працевлаштування, хворобу сина ОСОБА_12 за 2009 рік, консультації лікарів 19.03.2018 року чи добровільної здачі крові, не є обставинами, які давали би підстави для зміни та застосування ст.ст. 69, 75 КК України в частині пом`якшення покарання обвинуваченому.

Призначене ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Крім того, суд правомірно задовольнив цивільний позов прокурора, стягнувши з обвинуваченого в користь фінансового управління Тернопільської обласної ради 874 грн., оскільки вказані кошти були затрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

За таких обставин, обрані судом обвинуваченому ОСОБА_7 вид і міра покарання є справедливими та необхідними для його виправлення, повністю відповідають вимогам ст. 65 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2