УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника підозрюваного ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в режимі відеоконференції із приміщенням Апеляційного суду Донецької області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 14.05.2018 року, в рамках кримінального провадження №0000827 від 05.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року, в рамках кримінального провадження №0000827 від 05.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Своє клопотання заявник обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000827 від 05.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, 08.05.2018 його було затримано за підозрою у вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КПК України.

Згідно протоколу затримання у підозрюваного ОСОБА_3 було вилучено наступні речі, а саме: мобільний телефон «Samsung Duos J5» з сім-картками оператору «ВФ Україна» та оператору «Київстар»; обкладинка червоного кольору в якій розміщено службове посвідчення співробітника прокуратури Донецької області на ім`я ОСОБА_3 , видане 15.03.17. дійсне до 15.03.22.; флеш-носій пам`яті «Toshiba» ємністю 8 Гб.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2018 року було накладено арешт на вказане майно.

Однак, на думку заявника, арешт на вищевказане майно було накладено необґрунтовано, з огляду на те, що про розгляд клопотання його, як володільця тимчасово вилученого майна, не було повідомлено. Крім того, слідчим у постанові про визнання вилучених речей речовими доказами необґрунтовано, якому конкретно критерію, відповідно до ст.98 КПК України, відповідає таке майно, а лише формально зазначено про те,що таке майно може мати доказове значення щодо фактів вчинення чи обставин, які встановлюються під час розслідування кримінального провадження. Крім того, слідчим суддею також помилково було встановлено про те, що вилучені у ОСОБА_3 речі відповідають вимогам ст.98 КПК України. Отже, ні слідчим, ні слідчим суддею, не визначено, яке саме доказове значення у кримінальному провадженні містить вилучене в ході затримання ОСОБА_3 майно. Тому, в даному випадку, накладений арешт є безпідставним обмеженням володільця у користуванні своїм майном. Зазначений захід забезпечення кримінального провадження обмежує його як власника майна можливості користуватися своїм майном, зокрема арешт службового посвідчення перешкоджає ОСОБА_3 , як прокурору, виконувати повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій. На підставі наведеного, арешт накладений на особисте майно ОСОБА_3 підлягає скасуванню.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримав, просив слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі. Вказав про те, що вилучені у нього під час затримання речі не мають відношення до кримінального провадження №0000827. Вилучений флеш-носій містить особисті фото родини, огляд мобільного телефону не проведено, інші слідчі дії, в тому числі експертиза, також не проводиться, а посвідчення прокурора не підлягає арешту, оскільки його не відсторонили від посади. Зазначене майно взагалі не відповідає критеріям ст.98 КПК України, а тому арешт, накладений на вказане майно, підлягає скасуванню.

В судове засідання старший слідчий в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_4 , за клопотанням якого було накладено арешт на майно, не з`явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомляв, клопотань про перенесення судового розгляду до суду не направляв.

Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності слідчого.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього документи, а також матеріали про накладення арешту (справа №761/17142/18, провадження №1-кс/761/11655/2018) в 1-му томі, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують ,що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні ГСУ СБ України перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000827 від 05.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року було накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 08.05.2018 в ході проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон «Samsung Duos J5» з сім-картками оператору «ВФ Україна» та оператору «Київстар»; обкладинка червоного кольору в якій розміщено службове посвідчення співробітника прокуратури Донецької області на ім`я ОСОБА_3 , видане 15.03.17. дійсне до 15.03.22.; флеш-носій пам`яті «Toshiba» ємністю 8 Гб.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на майно, яке 08.05.2018 було вилучено в ході проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_3 , накладався з огляду на те, що вилучені речі підпадають під ознаки ст.98 КПК України, тобто мають ознаки речових доказів, оскільки останні зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Проте, для накладення арешту на майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий або прокурор, повинен довести наявність достатніх підстав вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу.

В той же час, дослідивши матеріали, слідчий суддя не знайшов обґрунтованих та переконливих даних, які б давали підстави вважати, що майно, яке 08.05.2018 було вилучене в ході проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_3 , може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, слідчим суддею не отримано даних на підтвердження того, що вказані речі відповідають критеріям ст.98 КПК України.

З протоколу огляду від 09 травня 2018 року вбачається, що старший слідчий в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_5 з 13 год. 25 хв. по 13 год. 40 хв. провів огляд предметів, які були вилучені 08.05.2018 року під час проведення особистого обшуку ОСОБА_3 в ході його затримання.

Разом з тим, вказаний протокол огляду від 09 травня 2018 року не містить даних, які б вказували на наявність у вищевказаних речах інформації, що може мати доказове значення у кримінальному провадженні №0000827.

Як вбачається зі змісту постанови старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_5 від 09 травня 2018 року, що мобільний телефон «Samsung Duos J5» з сім-картками оператору «ВФ Україна» та оператору «Київстар»; обкладинка червоного кольору в якій розміщено службове посвідчення співробітника прокуратури Донецької області на ім`я ОСОБА_3 , видане 15.03.17. дійсне до 15.03.22, які були вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_3 08.05.2018 року, визнано речовими доказами, з огляду на те, що вказані предмети можуть мати доказове значення щодо фактів чи обставин, які встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

Однак, такий протокол огляду від 09.05.2018 року та постанова про визнання речовими доказами від 09.05.2018 року містять лише загальне формулювання та цитування норм КПК України, без посилання на конкретні дані, які дають підстави для висновку про те, що вказані речі можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Зазначення у постанові про визнання вилучених речей речовими доказами з огляду на те, що вони «можуть мати доказове значення щодо фактів чи обставин, які встановлюються під час розслідування кримінального провадження» є досить обширним і не конкретизує, які саме докази містить таке майно.

Водночас, слідчий на неодноразові виклики суду не з`явився, додаткові докази чи документи, які б свідчили про те, що мобільний телефон та флеш-накопичувач були оглянуті більш детально та на них виявлено інформацію, що має значення для кримінального провадження, із зазначенням того, яка саме інформація виявлена і які обставини, що мають значення для кримінального провадження, нею доводяться.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а також не доведеність факту використання вилученого в ході особистого обшуку ОСОБА_3 під час його затримання майна як доказу у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна ОСОБА_3 , яке було виявлене та вилучене 08.05.2018 року в ході проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_3 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання, та володільцем вилученого майна ОСОБА_3 в судовому засіданні. Крім того слідчому судді не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_3 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки володільцем майна доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 14.05.2018 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000827 від 05.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 14.05.2018 року, в рамках кримінального провадження №0000827 від 05.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 14 травня 2018 року у кримінальному провадженні №0000827 від 05.04.2018 року на майно, яке було виявлене та вилучене 08.05.2018 року в ході проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон «Samsung Duos J5» з сім-картками оператору «ВФ Україна» та оператору «Київстар»; обкладинка червоного кольору в якій розміщено службове посвідчення співробітника прокуратури Донецької області на ім`я ОСОБА_3 , видане 15.03.17 дійсне до 15.03.22; флеш-носій пам`яті «Toshiba» ємністю 8 Гб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 13 липня 2018 року о 15 годині 40 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1