Постанова

Іменем України
20 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 182/6856/15-к

провадження № 51-1283км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006224, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м. Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у предявленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України і виправдано у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року вирок залишено без змін.
ОСОБА_6 обвинувачувався органом досудового розслідування у тому, що він, будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, обіймаючи посаду начальника комітету по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради відповідно до розпорядження міського голови м. Нікополя Дніпропетровської області № 291К від 21.10.2003, будучи державним службовцем 5-ї категорії 10 рангу, вчинивслужбову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам - територіальній громаді м. Нікополь в особі Нікопольської міської ради були спричинені тяжкі наслідки у виді шкоди на суму 99 026 грн.
Зокрема, у березні 2008 року, ОСОБА_6 не перевірив обгрунтованості документів на зняття статусу службового житла з квартири АДРЕСА_1 , що призвело до включення її до державного житлового фонду та подальшої приватизації ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_6 вчинив злочин, у якому обвинувачувався, тому прийняв рішення про необхідність виправдати його за ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю всіх можливостей їх отримання. Із правильністю такого рішення погодився і суд апеляційної інстанції.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду відносно ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що суд апеляційної інстанцій залишив поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора щодо оцінки письмових доказів, якими повністю підтверджується винуватість ОСОБА_6 у службовій недбалості. Зазначає, що апеляційний суд не звернув уваги, що доказами у кримінальному провадженні доведено, що саме ОСОБА_6 зобов`язаний був контролювати роботу працівника очолюваного ним Комітету щодо якісного розгляду звернення КП «ЖЕК-3» щодо зняття з квартири статусу службового житла та лише після аналізу розробити відповідне рішення і внести на розгляд міськвиконконкому, однак не виконав цього, натомість зініціював внесення проекту рішення на розгляд виконкому та зробив доповідь на його підтримку, внаслідок чого міськвиконконкомом прийнято рішення про виключення квартири з числа службових приміщень та включення до складу державного житлового фонду. Вказує, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не навів докладних мотивів прийнятого рішення.
У запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_8 просить залишити касаційну скаргу прокурора на ухвалу апеляційного суду щодо виправданого ОСОБА_6 без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор не підтримала касаційну скаргу.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було. У цій справі суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону.
З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції встановив, що доказами, наданими органом досудового розслідування, не підтверджується винуватість ОСОБА_6 у тому, що він, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, завдав істотну шкоду охоронюваним законом громадським інтересам, та виправдав останнього за ч. 2 ст. 367 КК України.
Суд першої інстанції установив і з таким висновком погодився апеляційний суд, що доказами у кримінальному провадженні підтверджується те, що ОСОБА_6 як начальник Комітету по управлінню комунальним майном отримав 06 березня 2008 року на виконання клопотання начальника КП «ЖЕК-3» про зняття статусу службового житла, яким відповідно до рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради користувалась працівник цього комунального підприємства двірник ОСОБА_7 . На підставі зазначеного клопотання, яке було мотивоване начальником КП «ЖЕК-3», із доданим до нього пакетом документів, ОСОБА_6 розробив і виніс на розгляд виконавчого комітету Нікопольської міської ради проект рішення «Про зняття статусу службового житла з квартири АДРЕСА_1 » й зробив доповідь на його підтримку. Разом з тим, дослідженими доказами не підтверджується, щоб ОСОБА_6 , діючи у межах своїх повноважень, мав би діяти у будь-який інший спосіб або мав реальну можливість прийняти інше законне рішення. Також, судом установлено, що зняття з квартири статусу службового житла та його наступна приватизація не об`єднані єдиним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння квартирою і причинний зв`язок між діями ОСОБА_6 та наслідками, що настали, відсутній.
Прокурором не було надано доказів, які б підтверджували його доводи про те, що ОСОБА_6 , відповідно до своїх службових обов`язків, що були покладені на нього на час інкримінованих подій, повинен був особисто перевіряти достовірність відомостей, викладених у клопотанні комунального підприємства, а також про те, що він міг будь-яким чином вплинути на рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради щодо зняття з житла статусу службового приміщення, а також про наявність безпосереднього зв`язку між зняттям з житла відповідного статусу і його подальшою приватизацією, внаслідок чого квартира вибула з державного житлового фонду.
Слід звернути увагу, що прокурор у суді першої інстанції не заявляв клопотань про виклик нових свідків або витребування та дослідження нових документів. Ні в апеляційній скарзі, ні під час судового засідання в суді апеляційної інстанції прокурор не порушував питання про необхідність повторного дослідження доказів апеляційним судом.
Таким чином, суд згідно зі ст. 94 КПК України повно та всебічно дослідив усі докази, дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку. На підставі досліджених доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність залишити виправдувальний вирок відносно ОСОБА_6 без змін.
Суд касаційної інстанції визнає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що доказами у даному кримінальному провадженні, як кожним окремо, так і в сукупності, не доведено, що ОСОБА_6 своїми діями вчинив службову недбалість, яка спричинила тяжкі наслідки, за обставин, які були зазначені в обвинувальному акті.
Тому визнає обґрунтованим рішення суду про необхідність виправдати його за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливостей їх отримання.
При розгляді кримінального провадження апеляційний суд навів у своєму рішенні суть доводів апеляційної скарги прокурора, ретельно їх перевірив, проаналізував і дав на них переконливі відповіді. Крім того, виклав аналіз доказів і навів детальні мотиви прийнятого рішення, спростувавши твердження сторони обвинувачення щодо безпідставності виправдання ОСОБА_6 та наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є достатньо вмотивованою та у повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, перевіркою кримінального провадження не встановлено. Тому підстав для задоволення касаційної скарги судом касаційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3