Справа № 463/1485/18
У Х В А Л А

17 липня 2018 року Слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника скаржників адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , слідчого СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

встановив:

Постановою слідчого Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 від 07.03.2018 року було закрито кримінальне провадження № 0002047 від 11.08.2017 року в зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Скаржники звернулися до слідчого судді зі скаргою, в якій просять визнати незаконною постанову слідчого Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 від 07.03.2017 року про закриття кримінального провадження та скасувати її, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржувана постанова слідчого була винесена з порушенням вимог КПК України.

Скаржники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , представники потерпілого ОСОБА_3 - адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_12 у судовому засіданні скаргу підтримали, мотивуючи тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог КПК України.

Слідчий Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_13 проти скарги заперечили, зазначивши, що скарга є необґрунтованою та безпідставною.

Заслухавши скаржників, адвокатів, слідчого, оглянувши матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

08.08.2017 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 звернулися до Личаківського ВП ГУНП у Львівській області зі заявою про скоєння злочину працівниками Львівського бюро технічної інвентаризації та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якій просили розпочати досудове розслідування відносно посадових осіб вказаних установ за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 364,366 КК України, покликаючись на те, що підробленою технічною документацією на будинковолодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 був незаконно позбавлений права на господарські будівлі сараї, які є приналежності зазначеного будинку, та в яких йому належала 4/5 частки.

11.08.2017 року слідчим Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 були внесені відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002047 про те, що посадові особи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» умисно в інтересах інших осіб, всупереч інтересам служби, використали своє службове становище, чим завдали шкоди потерпілим, з правовою кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України.

Слідчий Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 визнала ОСОБА_3 та ОСОБА_13 потерпілими у кримінальному провадженні № 0002047 від 11.08.2017 року.

Під час проведення досудового розслідування слідчим Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 була допитана у якості свідка ОСОБА_4 .

28.02.2018 року представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_6 подав слідчому Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 клопотання про закриття кримінального провадження № 0002047 від 11.08.2017 року в зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

07.03.2018 року постановою слідчого Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 було закрито кримінальне провадження № 0002047 від 11.08.2017 року в зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Аналізуючи вищевказану постану слідчого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що зазначена постанова є законною та за своє формою і змістом відповідає вимогам ст. 110 КПК України, з огляду на наступне.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови, слідчий обґрунтовує підстави закриття кримінального провадження тим, що на даний час за ОСОБА_3 на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року та у повній відповідності до його змісту зареєстровано право власності на усі приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 за виключенням приміщення кімнати 1-1 площею 18,4 кв.м., яке вказаним рішенням суду було залишено за ОСОБА_14 ,

Частиною 1 статті 364 КК України передбачено відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної чи юридичної особи, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо цим завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 примітки ст. 364 КК України істотною шкодою у ст. 364 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Отже, чинною редакцією КК України передбачено кримінальну відповідальність за зловживання владою чи службовим становищем виключно у випадку заподіяння такими діями матеріальної шкоди, проте, в ході досудового розслідування встановлено, що виготовленням технічних паспортів на будинок №6а у 1996 та 1999 роках, та винесенням Личаківською РА ЛМР розпоряджень № 578 від 29.06.1998 року, № 1110 від 06.11.1998 року, 1354 від 11.10.2001 року, № 1582 від 29.11.2001 року заявник ОСОБА_3 не був позбавлений права на господарські будівлі - сараї, які є приналежністю будинку по АДРЕСА_1 , тобто, встановлено, що заявнику ОСОБА_3 не заподіяно будь-якої шкоди.

Слідчий суддя вважає, що вищевказаний висновок слідчого про обставини, які слугують підставою для закриття кримінального провадження відповідає вимогам матеріального та процесуального закону та підтверджується матеріалами самого провадження, з огляду на наступне.

З набранням чинності Законом України № 1261-VII виклад п. 3 примітки ст. 364 КК України зазнав змін, оскільки законодавець уже не використовує у нормативних визначеннях ознаки «істотна шкода» сполучник «якщо» і тому чинна редакція цього положення охоплює майнову шкоду, яка досягла розміру, що у 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Диспозиція ч. 1 ст. 364 і ч. 1 ст. 365 КК України, якими передбачена відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом права, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідає до такої оцінки досягла встановленого розміру). У процесуальному документі має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру також має бути ня ним чином підтверджено (в т. ч. цивільним позовом, як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) та не викликати сумніву.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 27.10.2016 року у справі № 5-99кс(15)16.

У матеріалах кримінального провадження міститься рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.08.2004 року у цивільній справі № 2-1066/2004р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_14 , Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_15 , приватного нотаріуса ОСОБА_16 про визнання недійсним розпорядження районної адміністрації, договору купівлі-продажу житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_3 (третя особа: Четверта Львівська державна нотаріальна контора) про визнання недійсним договору дарування частини будинку, визнання угоди дійсною і визнання права власності на приміщення будинку.

Вищевказаним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.08.2004 року ухвалено у позові ОСОБА_3 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_14 задовольнити, зокрема рішенням суду було ухвалено, що приміщення, які становили 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: 1-1 (кімната) пл. 18,4 кв.м., сарай «Б», сарай «В», сарай « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - вважати власністю ОСОБА_14 .

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.08.2004 року було залишено в силі ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.09.2004 року та ухвалою Верховного Суду України від 13.09.2005 року.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» роз`яснено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені».

За таких обставин, слідчий суддя, беручи до уваги зміст рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.08.2004 року, вважає вірним висновок слідчого Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_3 не був у незаконний спосіб позбавлений права власності на частину господарських будівель - сараїв, які є приналежністю будинку по АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_3 не могло бути заподіяно будь-якої шкоди, яка піддається грошовій оцінці, шляхом позбавлення його права власності на частку у вказаних будівлях, а відтак, в діях працівників Львівського бюро технічної інвентаризації та Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 364 КК України.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Світлана Науменко проти України» від 09.11.2004р. зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicat, тобто принципу остаточності рішення, неприпустимості повторного розгляду вже вирішеної справи.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає некоректним твердження учасників кримінального процесу, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.08.2004 року є незаконним та таке слід переглянути.

Також, слідчий суддя критично ставиться до твердження скаржників про неповноту досудового розслідування та про те, що слідчим ОСОБА_7 не були проведені всі слідчі (розшукові) дії, з огляду на таке.

Не може вважатися обґрунтованим та законним кримінальне переслідування, одним з елементів якого є проведення слідчих (розшукових) дій, особи, відносно якої в органу досудового розслідування є всі необхідні, достатні докази, котрі вказують на відсутність у діях цієї особи складу злочину, а саме по собі таке переслідування не буде відповідати завданням кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України та може призвести до порушення конституційних прав зазначеної особи.

Враховуючи наведене, проаналізувавши всі докази, прихожу до висновку, що у задоволенні скарги з підстав, зазначених у ній слід відмовити, оскільки оскаржувана винесена слідчим постанова відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідним зазначити, що дана ухвала не є перешкодою скаржникам для реалізації їх права на оскарження дій слідчого щодо невнесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань за їх заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Керуючись ст.ст. 306,307,318-380 КПК України,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України вони мають право оскаржити дії слідчого щодо невнесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань за їх заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.