Справа № 524/2139/18
Провадження № 1-кп/524/241/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника обвинувченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №0003506 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, освіта середня, учня Коледжу КрНУ ім. М. Остроградського, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В :

25.09.2017 близько 16 години 10 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи біля кіоску «Кулінічі» по вул. Лейтенанта Покладова м. Кременчука, маючи прямий злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязнених особистих відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар лівою рукою стиснутою в кулак в обличчя потерпілого, в результаті чого завдав останньому тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта № 1055 від 06.12.2017 у ОСОБА_7 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді: перелому основи суглобового відростку нижньої щелепи справа без зміщення уламків, який утворився від одноразової ударної дії тупого твердого предмету, можливо і від ударів рукою стиснутої в кулак, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_5 визнав повністю та пояснив, що 25.09.2017 року йому зателефонував знайомий ОСОБА_9 та повідомив, що потерпілий вкрав у нього телефон. Домовились зустрітися в районі центрального ринку. Близько 16 години зустрілись біля магазину «Маркетопт» в районі зупинки «Центральний ринок». Разом з ОСОБА_10 були ще ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Там же зустріли потерпілого ОСОБА_7 . Почали спілкуватися з потерпілим щодо телефону. Разом пішли до будинку де проживав ОСОБА_7 . Спочатку потерпілий заперечував, що брав телефон, потім зізнався та виніс телефон. З`ясувалося, що на телефоні пошкоджений екран. Грошей на відшкодування розбитого екрана у потерпілого не було і усі разом пішли до ломбарду, щоб потерпілий заклав свій телефон. Після того як вийшли з ломбарду повернулись до будинку де проживав потерпілий і він один раз ударив його кулаком лівої руки в область щелепи, після чого всі розійшлись.

У судовому засіданні законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 пояснила, що її син ОСОБА_5 виховувавя у повній сім`ї. Має багато друзів. Проживає в гарних умовах. Навчався в СШ №9, претензій по навчанню до нього небуло. Займається спортом, поганих звичок не має. Раніше проблем із законом не було. Про цей випадок стало відомо коли викликали до поліції. З приводу вчиненого кримінального правопорушення і вона і батько розмовляли з сином, який жалкує про вчинене.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винність у вчинені інкримінованого йому злочину повністю підтверджується:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 який пояснив суду, що 25.09.2017 року близько 16 години в районі магазину «Маркетопт», що на зупинці «Центральний ринок» зустрівся з обвинуваченим та ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , щоб розібратися з приводу зниклого телефона ОСОБА_10 . Напередодні ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ночували в його квартирі, а на ранок у ОСОБА_16 зник телефон, який він на ніч ставив на зарядку. Усі разом пішли до його будинку, там розмовляли. Від нього вимагали повернути телефон або гроші. Він заперечував що брав телефон. Декілька раз ходив додому. Потім знайшов телефон та виніс його. Від нього вимагали гроші. В нього їх не було і він поніс здавати свій телефон до ломбарду. Виявилося що грошей недостатньо. Намагався здати планшет, однак його в ломбарді не прийняли. Обвинувачений вдарив його за брехню один раз в щелепу. Від удару він упав. Крім ОСОБА_5 його бив ще по голові раз десять хлопець на прізвисько « ОСОБА_17 ». « ОСОБА_17 » крім цього погрожував йому ножем.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що 25.09.2017 року гуляв разом з обвинуваченим та ОСОБА_12 . До них зателефонував ОСОБА_18 та сказав, що у нього вкрали телефон. Вони були неподалік і зустрілись біля магазину «Маркетопт», що на зупинці «Центральтний ринок». Потім побачили потерпілого. Почали з ним балакати. Він заперечував що брав телефон. Пішли до будинку де проживав потерпілий. Чекали під будинком, а потерпілий пішов шукати телефон. Спочатку вийшов , сказав, що не знайшов. Потім знов пішов та виніс телефон. Телефон був пошкоджений, попросили компенсацію. ОСОБА_7 повів їх у ломбард де заклав свій телефон. Намагався закласти ще й планшет, однак його не прийняли. ОСОБА_7 зізнався в тому що взяв телефон, оскільки хотів помститися за те, що ОСОБА_10 колись «кинув» його в барі. ОСОБА_5 наніс потерпілому лише один удар від якого той впав. Вдарив за те, що потерпілий брехав.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_11

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду пояснив, що 24.09.2017 року святкували День міста. Була пізня година і в гуртожиток його не пустили. Потерпілий запропонував заночувати в нього. До потерпілого крім нього пішли ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . ОСОБА_15 поклав свій телефон на холодильник на зарядку. Полягали спати. Зранку прокинувся від того, що побачив, як потерпілий взяв телефон ОСОБА_15 та вийшов з кімнати. Коли попрокидались ОСОБА_15 шукав телефон однак не знайшов його та вони пішли. Спочатку він побоявся сказати про те, що бачив, як потерпілий взяв телефон. Пізніше розповів про це. Близько 14 години 25.09.2017 року він , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 зустрілись з ОСОБА_5 , який був з хлопцями. Потім зустріли потерпілого, пішли до будинку де він проживав. Потерпілий спочатку не визнавав, що взяв телефон. Потім пішов додому та виніс телефон. Запропонував відшкодувати гроші за телефон та всі пішли до ломбарду. Коли повернулися ОСОБА_5 вдарив потерпілого один раз лівою рукою. Більше потерпілого ніхто не бив. Потім усі розійшлись.

- показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які дали показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_13

- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка суду пояснила, що потерпілий її син. 25.09.2018 року він повинен був приїхати додому, до с. Обізнівка. Вона телефонувала йому, однак ніхто не відповідав. Близько 21 години син їй зателефонував з іншого номера. По голосу зрозуміла, що щось трапилось. Приблизно через 40 хвилин приїхала до м. Кременчука . Син тримався за праву сторону казав, що болить зуб. Забрала його та поїхала додому до с. Обізнівка. Дома побачила що щока напухла. Потім син розповів , що його побили.

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 26.09.2017 року відповідно до якого потерпілий повідомив, що 25.09.2017 року невідомі нанесли йому тілесні ушкодження.;

- висновком судово-медичної експертизи № 1055 від 21.12.2017 року відповідно до якого у потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді: перелому основи суглобового відростку нижньої щелепи справа без зміщення уламків, який утворився від одноразової ударної дії тупого твердого предмету, можливо і від ударів рукою стиснутої в кулак, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Тілесне ушкодження виявлене у потерпілого не характерне для його утворення при падінні з висоти власного зросту без придання тілу прискорення на тверду поверхню, або з приданням тілу прискорення, про що свідчить його характер та локалізація;

- протоколм слідчого експеримента від 22.02.2018 року відповідно до якого потерпілий розповів про те де та при яких обставинах отримав тілесні ушкодження;

- висновком експерта №175 від 23.02.2018 року відповідно до якого покази потерпілого дані ним в ході проведення слідчого експерименту відповідають по механізму та характеру нанесення тілесного ушкодження, не відповідають по кількості тілесних ушкоджень об`єктивним судово-медичним даним, отриманих при судово-медичній експертизі ОСОБА_7 ;

- протоколм слідчого експеримента від 07.03.2018 року відповідно до якого свідок ОСОБА_12 розповів про те де та при яких обставинах обвинувачений спричинив тілесні ушкодження потерпілому;

- висновком експерта №203 від 09.03.2018 року відповідно до якого покази свідка ОСОБА_12 дані ним в ході проведення слідчого експерименту відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизі ОСОБА_7 ;

Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, є такими, що доповнюють одне одного, є належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Показання потерпілого про те що, йому було наносено ще близько десяти ударів іншими особами не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони повністю спростовуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили, що тілесні ушкодження потерпілому наносив лише обвинувачений, завдавши при цьому лише один удар в область щелепи. Вказане також повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема висновком судово-медичної експертизи № 1055 від 21.12.2017 року та висновком експерта №175 від 23.02.2018 року.

Твердження представника потерпілого-адвоката ОСОБА_8 , що до вчинення злочину причетні інші особи, а також, що дії обвинуваченого містять ознаки іншого, більш тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України, не беруться судом до уваги при ухваленні цього вироку, оскільки відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Право на зміну обвинувачення, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримання державного обвинувачення належить прокурору. Суд же має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. В ході судового розгляду кримінального провадження прокурор своїм правом на внесення змін до предявленого ОСОБА_5 обвинувачення не скористався. При цьому суд також приймає до уваги, що під час судового розгляду підстав для ухвалення виправдовувального вироку , по пред`явленому ОСОБА_5 обвинуваченню, передбачених ч.1 ст. 373 КПК України, встановлено не було.

Враховуючи викладене, суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфікує за ч.1 ст. 122 КК України, так як він своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання, як того вимагає п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», суд виходить з наступного.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про злочини неповнолітніх», вирішуючи питання про звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру, суди мають виходити з вимог статей 97 і 105 КК України .

Виходячи зі змісту ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

ВС (постанова ККС ВС від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к) роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що завдані збитки потерпілому відшкодовані, підстав для звільнення ОСОБА_5 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру суд не вбачає.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості щодо особи обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання.

ОСОБА_5 раніше не судимий; під наглядом у лікаря психіатра не знаходиться; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; за місцем навчання та проживання характеризується позитивно; злочин вчинив будучи неповнолітнім.

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_5 , ймовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення є низькою, а виправленння його можливе без позбавлення волі на певний строк.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає повне визнання вини, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Санкцією ч.1 ст. 122 КК України передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) арешт; 5) позбавлення волі на певний строк.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, , враховуючи те, що ОСОБА_5 не працює, суд приходить до висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі, в межах передбачених ст.. 102 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням обставин, які пом`якшують, відсутності обставин, що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, умов його життя та виховання, впливу дорослих, рівень розвитку, інформацію про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також даних досудової доповіді, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе без відбування покарання, із застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не пред`являвся.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік, поклавши відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: