ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2018 року
справа №693/6763/15-к
провадження №51-4690км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001238, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки м. Харкова, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у судовому розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1 500 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн моральної шкоди.

Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 20 жовтня 2017 року залишив вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона 6 липня 2015 року о 17:40, перебуваючи на подвір`ї за місцем свого проживання, поблизу будинку № 3 по пров. Конторському в м. Харкові, під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_7 завдала останній совком, який тримала в руці, двох ударів в область живота, після чого кулаками по одному разу ударила в область правого та лівого плечей потерпілої. Потім ОСОБА_6 , використовуючи як знаряддя належну їй щітку для прибирання сміття, завдала нею ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів по руках потерпілої та з місця скоєння злочину зникла. В результаті протиправного діяння ОСОБА_6 заподіяла потерпілій легких тілесних ушкоджень.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати судові рішення та закрити провадження.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що
- суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини провадження та оцінив наявні докази, а саме те, що між нею та потерпілою існує довготривалий квартирний спір, через що потерпіла безпричинно скаржиться на неї у різні інстанції, і що 6 липня 2015 року ніякої сварки не було, що підтверджується наявними у провадженні доказами;
- належних доказів її винуватості матеріали провадження не містять, свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 перебувають у дружніх відносинах з потерпілою і є заінтересованими особами; слідчий експеримент відбувався не на місці події, а в кабінеті експерта; знаряддя злочину пластмасові совок і щітка не вилучалися;
- потерпіла могла отримати тілесні ушкодження в інший час та за інших обставин, оскільки згідно з висновком експерта тілесні ушкодження могли бути завдані за день до події; крім того, потерпіла хворіє на діабет, а тому могла впасти і отримати синці, або, синці могли з`явитися від ін`єкцій інсуліну;
- цивільний позов потерпіла подала з порушенням вимог ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме після підготовчого засідання, під час розгляду провадження по суті, тому суд мав відмовити у розгляді цивільного позову та роз`яснити потерпілій її право подати позов у порядку цивільного судочинства;
- апеляційний суд не звернув уваги на порушення, допущені судом першої інстанції, і безпідставно відмовив у задоволенні її апеляційної скарги.

До початку касаційного розгляду прокурор подав до суду касаційної інстанції заяву про відмову від касаційної скарги, у зв`язку з чим його касаційна скарга не розглядається.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор просила залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотиви Суду
У касаційній скарзі засудженої порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам касаційної скарги в частині оцінки доказів, належність і допустимість яких було перевірено судом апеляційної інстанції.
Тому доводи у скарзі в частині переоцінки фактичних обставин кримінального провадження та доводи, що стосуються оцінки доказів (показань обвинуваченої, потерпілої та свідків, даних слідчого експерименту, висновків експертів), необхідності дослідження додаткових доказів, не є предметом перевірки касаційним судом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Потерпіла ОСОБА_7 підтвердила у суді, що 6 липня 2015 року вона заходила в будинок. ОСОБА_6 стояла біля входу і тримала в руках совок та щітку, потім вона ударом збила з голови ОСОБА_7 капелюх, а коли потерпіла піднімала його, обвинувачена ударила її совком, а потім почала завдавати ударів руками у живіт, а далі щіткою по тілу та голові. Про дії обвинуваченої потерпіла повідомила дільничного інспектора та чергову частину міліції.
Суд першої інстанції встановив, що вищевказані показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідків та об`єктивно підтверджуються даними протоколу слідчого експерименту від 16 липня 2015 року за участю потерпілої, висновками судово-медичного експерта № 3122 від 9 липня 2015 року і № 3242 від 20 липня 2015 року та іншими доказами.
Згідно з висновком експерта №3242 від 20 липня 2015 року в ОСОБА_7 було виявлено синці на руках і садна на животі, які утворилися від ударної травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удару-давлення та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 16 липня 2015 року вбачається, що слідчий експеримент проведено за участю потерпілої ОСОБА_7 , про що зазначено у протоколі, з метою уточнення відомостей, а саме механізму завдання обвинуваченою потерпілій тілесного ушкодження. Тому проведення його не на місці події, а у кабінеті слідчого, на що посилається у скарзі засуджена, не є порушенням кримінального процесуального закону.
Вищевказані докази ретельно досліджено судом першої інстанції та визнано достатніми й допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_6 обвинувачення.
Інших доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_6 і не були б враховані судом, у тому числі даних на підтвердження того, що ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження за інших обставин, матеріали провадження не містять.
З урахуванням наведеногодії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК кваліфіковано правильно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З матеріалів провадження убачається, що після проведення підготовчого засідання, але до початку судового розгляду провадження, під час вирішення поданих клопотань потерпіла ОСОБА_7 звернулася до суду із клопотанням надати їй час для підготовки та подання позовної заяви, яке було задоволено (т. 2, а.п. 103). 9 грудня 2015 року, тобто до початку судового розгляду, який розпочався 11 березня 2016 року, потерпіла ОСОБА_7 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_6 (т. 1, а.п. 92). Тому твердження у скарзі засудженої ОСОБА_6 про те, що цивільний позов потерпіла подала з порушенням вимог ст. 128 КПК, суперечать матеріалам кримінального провадження.
Даних, які б свідчили, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженою в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено і спростовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
За таких обставин Суд дійшов висновку, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п.15 Перехідних положень КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIIІ, Суд
ухвалив:
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3