Постанова
Іменем України
27 вересня 2018 року

м. Київ
справа №686/6613/16-к

провадження № 51-2631км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області 27 липня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу вимог ст. 89 КК України,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 129; ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст.115; ст. 348; ч. 2 ст. 15, п.п. 7, 13, ч. 2 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2017 року ОСОБА_7 засуджено за:

- ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- ч. 1 ст. 129 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;
- ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років ;

- ст. 348 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років;
- ч. 2 ст. 15, п.п. 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він навесні 2015 року, перебуваючи на пункті здачі металобрухту по вул. Толбухіна (Ярослава Мудрого) у місті Хмельницькому, знайшов предмет схожий на обріз мисливської рушниці та забрав його собі, при цьому, поклавши під гараж, що знаходиться в гаражному кооперативі «Центральний» по вул. Гагаріна у м. Хмельницькому, де його зберігав.

25 листопада 2015 року близько 19:17 ОСОБА_7 , перебуваючи в гаражному кооперативі «Центральний», по вул. Гагаріна, 12 (блок №16) у м. Хмельницькому, підійшов до гаража № НОМЕР_1 , де знаходилась ОСОБА_8 . Після цього дістав з-під куртки обріз двоствольної гладкоствольної (мисливської) рушниці невстановленої моделі та направив стволи цього обрізу в сторону ОСОБА_8 . Сприйнявши дані дії ОСОБА_7 як такі, що реально загрожують її життю та здоров`ю, а також реально можуть бути приведені у виконання, потерпіла втекла з місця події.
Крім того, 25 листопада 2015 року близько 19:40 ОСОБА_7 , перебуваючи у місті Хмельницькому по вул. Проскурівського Підпілля, 127/1 А, з метою вчинення умисного вбивства, зайшов в приміщення магазину «Карат», в якому знаходились продавець магазину ОСОБА_9 та її співмешканець ОСОБА_10 . Перебуваючи в магазині, ОСОБА_7 дістав з-під куртки обріз мисливської рушниці невстановленого зразка та, з метою позбавлення життя, вистрілив ним спочатку в ОСОБА_10 , а потім в ОСОБА_9 , однак з незалежних від його волі обставин не зміг довести свій злочинний умисел до кінця. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження та ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження.

Надалі, цього ж дня, близько 20:15 ОСОБА_7 , знаходячись по вул. Гагаріна, 74 у місті Хмельницькому, неподалік ресторану «Бухара», з метою позбавлення життя працівників правоохоронного органу, під час виконання ними службових обов`язків, а саме під час перевірки ними документів у ОСОБА_7 , умисно здійснив постріл з обрізу двоствольної гладкоствольної (мисливської) рушниці невстановленої моделі в поліцейських батальйону спеціального призначення ГУНП України в Хмельницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_11 та сержанта поліції ОСОБА_12 , однак з незалежних від його волі причин, не влучив в останніх.
Також, 25 листопада 2015 року близько 20:30 ОСОБА_7 , перебуваючи на пров. Гагаріна, 13 у місті Хмельницькому, помітив невідому особу та, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, умисно здійснив постріл із обрізу двоствольної гладкоствольної (мисливської) рушниці невстановленої моделі в ОСОБА_13 , однак з незалежних від його волі причин не довів свій злочинний умисел до кінця, так як не влучив у потерпілого. Після цього ОСОБА_7 втік з місця події.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому вказує також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження Вказує, що ОСОБА_7 не передбачав настання смерті потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в його діях наявна необережність, а тому замах на вбивство відсутній. Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що предмет схожий на обріз мисливської рушниці дійсно являється зброєю. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_13 , жодних обставин обвинувачення підтвердити не зміг. Також показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , на думку захисту, є суперечливими та неконкретними. Вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 374 КПК України,оскільки суд не дав належної оцінки доказам, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст.419 КПК України, тому що апеляційний суд не виправив допущених судом першої інстанції порушень.

Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового розгляду заперечень на касаційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні захисник підтримав подану скаргу, прокурор заперечував проти її задоволення та вказувала на необхідність приведення вироку у відповідність до вимог ст. 70 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено в частинах 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність підстав, зазначених у ч. 1 даної статті суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, просить доказам у справі дати іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Проте в результаті перевірки матеріалів провадження було встановлено, що висновки суду про винність засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, установлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.
Доводи, викладені захисником у касаційній скарзі, про неправильне встановлення судами спрямованості умислу ОСОБА_7 , яке призвело до помилкової кваліфікації його діянь як замаху на інкримінований йому злочин (епізод з потерпілими ОСОБА_10 а ОСОБА_9 ), не ґрунтуються на матеріалах провадження, є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження, зокремаіз показань потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та очевидців події - свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , вбачається те, що засуджений ОСОБА_7 25 листопада 2015 року, реагуючи на зауваження ОСОБА_10 з приводу неналежної поведінки у магазині, дістав з-під куртки обріз рушниці та вистрелив в обличчя потерпілого і тулуб потерпілої, покинувши одразу приміщення магазину.

Внаслідок таких дій, потерпілий ОСОБА_10 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад його здоров`я, а потерпіла ОСОБА_9 , окрім легких також - тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечними для її життя в момент заподіяння (висновки судово-медичних експертиз №61 та 126).
Окрім того колегія судді звертає увагу на те, що замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення. На цих позиціях стоїть і судова практика.
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.
Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою особа зробила все необхідне, щоб досягти меті і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату.
Суд першої інстанції при оцінці діянь засудженого (з`ясуванні змісту і спрямованості умислу) правильно врахував характер, рішучість і динамічність дій, вчинених засудженим, їх раптовість для потерпілих, поведінку до, під час і після скоєння злочину, обране знаряддя вчинення злочину обріз двоствольної гладко ствольної рушниці, локалізацію поранення (життєво важливі органи обличчя та тулуб), механізм його заподіяння, поведінка засудженого після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, який одразу ж покинув місце вчинення злочину із знаряддям злочину, усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_7 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив версію захисту про те, що ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство осіб. Проте, суд правильно визнав її безпідставною, оскільки така версія суперечить установленим фактичним обставинам, спростовується показаннями свідків та висновками експертиз, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що у цьому конкретному випадку засуджений діяв із прямим умислом на вбивство потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Крім того, предметом ретельної перевірки судами були і твердження сторони захисту про суперечливі покази потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також потерпілої ОСОБА_8 та були визнанні безпідставними. Так, вказані потерпілі у місцевому суді надали повні, послідовні та об`єктивні показання щодо фактичних обставин, які їм були відомі, і такі показання узгоджуються із іншими матеріалами провадження. Жодних розбіжностей у їх свідченнях не встановлено.
Зокрема, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , показали, що вони які, як працівники поліції, 25 листопада 2015 року несли службу та їм поступила інформація про збройний напад в магазині по вул. Гагаріна, вони звернули увагу на підозрілого чоловіка, при перевірці документів якого, останній дістав обріз двохствольної мисливської рушниці та вистрілив в їх сторону і втіх з місця події.
Вказані показання підтвердив і свідок ОСОБА_18 , який був очевидцем того, що саме засуджений знаходився поруч із працівниками поліції і саме він дістав обріз зброї, після чого пролунали постріли.
Потерпіла ОСОБА_8 показала, що у вечірній час в гаражному масиві по вул. Гагаріна у м. Хмельницькому ставила машину в гараж. В цей час до неї підійшов обвинувачений та дістав рушницю,спрямувавши у її бік. Вона, злякавшись за власне життя, втекла з місця події. Вказані обставини потерпіла підтвердила під час пред`явлення особи для впізнання.
Не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження доводи захисника про відсутність вини ОСОБА_7 за епізодом нападу на потерпілого ОСОБА_13 .
Суд прийшов до висновку про винуватість засудженого у вчинення даного інкримінованого злочину на підставі показань потерпілого ОСОБА_13 , який хоча і не бачив нападника, однак пояснив суду, що, перебуваючи по вул. Гагаріна в м. Хмельницькому, у темний час доби 25 листопада 2015 року почув над собою хлопок, схожий на постріл, після якого у нього злетів головний убір та з`явилася кров на обличчі. А також висновків експертів №№1334, 1335, 1336, згідно яких на головному уборі потерпілого, вилученого з місяця події, та одязі обвинуваченого наявні продукти пострілу, аналогічні із слідами, наявними на одязі потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . А тому правильно прийшов до висновку, що постріл з вогнепальної зброї здійснив саме засуджений. З вказаним висновком погоджується і колегія суддів.
Посилання захисника про безпідставність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки в матеріалах провадження, на його думку, відсутні будь-які докази, які б свідчили, що предмет схожий на обріз мисливської рушниці являється зброєю є необґрунтованими та спростовується показаннями потерпілих та даними балістичної експертизи.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин провадження дії ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, правильно кваліфіковано за: ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129, ст. 348 КК України.

Даних про неправильне застосування кримінального закону в цій частині не встановлено.
Однак, кваліфікуючі дії ОСОБА_7 як закінчений замах на вбивство ОСОБА_13 ,ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд допустив помилку в кваліфікації таких діянь та кваліфікував такі його дії окремо за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст.115 та ч. 2 ст. 15, п.п. 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. При цьому, поза увагою суду залишилось, те, що у разі визнання особи винуватою у вчиненні декількох діянь, які відповідають складу злочину, передбаченого однією і тією самою статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, всі ці діяння кваліфікуються в сукупності за відповідною статтею (частиною статті) лише один раз і окремої кваліфікації не потребують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність кваліфікації таких діянь ОСОБА_7 як закінчений замах на вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 15; п.п. 1, 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
У зв`язку з неправильною кваліфікацією вказаних вище діянь ОСОБА_7 , судом було невірно застосовано і положення ст. 70 КК України.
Так, передбачені законом правила призначення покарань за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання у разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього.

За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Усупереч наведеним вимогам суд, визнавши ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство двох осіб (епізод щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) та за ч. 2 ст. 15, п.п. 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство з хуліганських мотивів, вчинене особою, яка раніше вчинила вбивство (епізод щодо ОСОБА_13 ), безпідставно як кваліфікував його дії зазначеним способом так і призначив за цією нормою кримінального закону два різні покарання.
Таким чином, відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, у порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок та ухвала щодо ОСОБА_7 підлягають зміні у частині кваліфікації дій засудженого та призначення покарання, з урахуванням остаточного розміру покарання, призначеного вироком суду першої інстанції.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області 27 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України змінити.
Кваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодами закінченого замаху на вбивство ОСОБА_13 ,ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15; п.п. 1, 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_7 засуджено вироком суду, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3