Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/383/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 року. Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 015151 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2018 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Івангород, Олександрівського району, Кіровоградської області, українку, громадянку України, не заміжньої, навчається в Кропивницькому професійному ліцеї побутового обслуговування, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 ( один ) рік. Звільнено від відбування покарання на підставі п. а ст. 1 Закону України «Про амністію». Вказаним вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат.

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду неповнолітня ОСОБА_9 визнана винуватою та засуджена за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за наступних обставин.

01.12.2016року з 16:00год. до 19:00 год., точного часу не встановлено, неповнолітня ОСОБА_9 , перебувала в гостях, за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час в неї виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, неповнолітня ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, будучи впевненою, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала належний потерпілому ОСОБА_10 планшет марки «Lenovо IdeaTab А550Н 16 Gb 3G», вартістю 2 365 грн. З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_9 з викраденим зникла, майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 2365 грн.

В апеляційних скаргах, які за своїм змістом є ідентичними, прокурор та захисник адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої, просять змінити вирок суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді одного року позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк в 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог зазначили, що судом першої інстанції при постановленні вироку відносно неповнолітньої ОСОБА_9 не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягає застосуванню.
Також вказали, що покарання призначене судом, не відповідає вимогам ст. ст. 65, 103 КК України та суперечить вимогам п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», де передбачено, що суди при призначенні особі покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При обранні міри покарання суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченої, її поведінку під час досудового розслідування та обставини, які пом`якшують покарання, оскільки остання за місцем проживання характеризується позитивно, щиро покаялася у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяла органам досудового слідства у розкритті злочину, вчинила злочин будучи неповнолітньою. Окрім того, претензій матеріального та морального характеру потерпілий ОСОБА_10 до обвинуваченої не пред`являв.
Разом з тим вважають, що судом при винесенні рішення, не наведено мотивів щодо неможливості виправлення особи обвинуваченої, не інакше як застосування до неї покарання у вигляді позбавлення волі, тобто шляхом повної ізоляції від суспільства.
Таким чином, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наявності вище перерахованих обставин, суд при прийнятті рішення про міру покарання ОСОБА_9 не врахував можливість виправлення останньої без ізоляції від суспільства, тобто звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідача, висновок прокурора, а також адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду не входить в обговорення доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченої та вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої.

Також суд правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і призначив обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі та звільнив від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) Закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

За вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

За змістом ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, суд при призначенні неповнолітній обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, вимог закону, передбачених статтями 65, 75, 103 КК України, дотримався не повністю, а тому вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Щодо звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі п.а ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», апеляційний суд вважає таке рішення правильним і вмотивованим.

Колегія суддів, відповідно вимог ст. 65 КПК України враховує, що неповнолітня ОСОБА_9 вчинили злочин середньої тяжкості. Як особа обвинувачена раніше не судима, перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина сирота, характеризується посередньо, на обліках у закладах наркологічного диспансеру та психіатричної лікарні не перебуває, згідно досудової доповіді органу пробації існує ймовірне виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій суд визнав щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім, обставин, які обтяжують покарання суд не встановив. Цивільний позов потерпілим не заявлено.
Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Приймаючи рішення про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суду належить навести мотиви, з яких він вважає, що відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів.

Сукупність всіх вищезазначених обставин щодо особи неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_9 , яка не становить великої суспільної небезпеки, у поєднані з тяжкістю злочину, що визначена законом, вказують на можливість її виправлення та попередження нових злочинів при обранні покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах встановлених санкцією ч.1 ст.185 КК України та з застосуванням статей 75,76,104 КК України що, як вважає колегія суддів, буде відповідати засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання.

За вказаних обставин вимоги апеляційний скарг прокурора та адвоката щодо призначення неповнолітній обвинуваченій покарання із застосуванням статей 75, 75 КК України підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Враховуючи зазначену норму закону та, що зміна вироку в даному випадку в частині пом`якшення покарання обвинуваченій ОСОБА_9 не погіршує її становище, вимоги апеляційних скарг прокурора та адвоката щодо ухвалення нового вироку стосовно ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Будь яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційних скаргах не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги прокурора та адвоката задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції змінити.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2018 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити пом`якшивши їй покарання.

На підставі статей 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4