н/п 1-кп/490/546/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2018 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0001613, за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною освітою, не працюючого, раніше судимого: 29.04.2009 року Заводським районним судом м.Миколаєва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України до обмеження волі строком на 1 рік; 25.02.2010 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України до позбавлення волі на строк 8 років; 17.05.2010 року Центральним районним судом м.Миколаєва за вчинення кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.3 ст.355, ч.2 ст.146, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 8 років,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Кіровоградської області, громадянина України, з неповною загальною освітою, не працюючого, раніше судимого: 29.12.2010 року Ленінським районним судом м.Кіровоград за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 , представник потерпілого ОСОБА_7 ,
сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
12.04.2017 року близько 07-00 год. ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 , перебували у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , де діючи безпричинно, умисно грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предметів заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, вчинили хуліганство щодо потерпілого ОСОБА_6 за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства за допомогою заздалегідь заготовленого предмету, призначеного для нанесення тілесних ушкоджень - газового балончика, бризнув в обличчя потерпілого. У подальшому, продовжуючи свої злочині дії, спрямовані на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільсьва, з особливою зухвалістю, перебуваючи у громадському місці, не реагуючи на зауваження потерпілого, щодо протиправної поведінки, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи у групі, дістали заздалегідь заготовлені пістолети та ОСОБА_4 здійснив не менше двух пострілів в бік потерпілого, в результаті чого завдали останньому тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №677 від 29.05.2017 року у вигляді рани грудної клітини праворуч, рани правої кисті, опіку слизової оболонки обох очей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого або зазделегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчиненому групою осіб.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_6 також не визнав. Вказавши, що вказаний злочин він не вчиняв, на місці події його не було та потерпілого він раніше не знав, відмовився давати показання по справі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_6 також не визнав. Вказавши, що вказаний злочин він не вчиняв, на місці події його не було та потерпілого він раніше не знав, відмовився давати показання по справі.

Зважаючи на позицію обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх вина у вчиненні інкримінованого злочину поза розумним сумнівом підтверджується сукупністю доказів, що були дослідженні під час судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав суду, що раніше до цієї події 12.04.2017 року він не був знайомий із обвинуваченими.

Зранку 12.04.2017 року близько 07-00 години він відвів сина до школи та повертався додому. У його дворі по вул. Адмірала Макарова буд. 2 у м.Миколаєві, стояв чорний автомобіль, до нього назустріч йшов чоловік, як пізніше з`ясувалось, це був ОСОБА_3 , який вийняв газовий балончик і почав на нього бризкати, цілячись в очі. Потерпілий присів, та боковим зором побачив ще одного чоловіка, як з`ясувалось згодом, то був ОСОБА_4 , у якого в руках був травматичний пістолет. Побачивши це потерпілий вскочив та закривав обличчя правою рукою, але ОСОБА_4 вистрелив та куля потрапила йому в праву руку. Також побачив, що ОСОБА_3 став діставати предмет, схожий на зброю. Він став тікати, та через кілька метрів він почув вистріл, та йому в спину в лопатку потрапила ще одна куля, хто стріляв вдруге він не бачив. Після чого потерпілий прибіг до друзів, які працювали поруч, вони викликали швидку допомогу. Куди поділись нападники він не бачив.

Обличчя обвинувачених він добре запам`ятав, оскільки ОСОБА_3 йшов йому назустріч, а ОСОБА_4 в момент нападу знаходився за спиною ОСОБА_3 , тому з його слів працівники поліції склали фоторобот нападників.

В подальшому за його участю проводилось впізнання за фотографіями обвинувачених, та він впізнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як осіб, що здійснили на нього напад 12.04.2017 року.

Згідно висновку експерта №677 від 29.05.2017 року у потерпілого ОСОБА_6 мають місце тілесні пошкодження у вигляді рани грудної клітини праворуч, рани правої кисті, які могли утворитися від дії тупого твердого предмету (кулі) при пострілі з будь-якої вогнепальної зброї, а також тілесні пошкодження у вигляді опіку слизової оболонки обох очей, яке могло утворитися від дії будь-якої хімічної речовини. Дані тілесні ушкодженя могли утворитись незадовго до звернення в лікарню 12.04.2017 року. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. ОСОБА_6 було нанесено не менш ніж однієї ударної дії в ділянку грудної клітини праворуч, однієї ударної дії в ділянку правої кисті, які могли утвортися від дії тупого твердого предмету (кулі) при пострілі з будь-якої вогнепальної зброї, а також не менш ніж одного впливу будь-якої хімічної речовини в ділянку обох очей. При нанесені тілесних пошкоджень потерпілий міг бути звернений правою стороною тіла до нападаючого (нападаючих). Дані тілесні пошкодження, в момент їх заподіяння, небезпечними для життя ОСОБА_6 не являються.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_10 показала суду, що 12.04.2017 року зранку потерпілий, її чоловік ОСОБА_6 , пішов з дитиною до школи, яка знаходиться на розі вулиць Наваринської та Потьомкінської в м. Миколаєві, а вона залишилась вдома та була на кухні. Приблизно о 07-40 год. вона почула два хлопки та те, що її чоловік кричав з проханням викликати поліцію. Вона бачила його через вікно. Поліцію та карету швидкої медичної допомоги викликала їх знайома, ОСОБА_11 . Коли вона підійшла до чоловіка то побачила, що у нього була пошкоджена рука, а коли вони зняли з нього кофту, то побачили рану поблизу лопатки.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що раніше з обвинуваченими не була знайома, знайома з потерпілим. Вранці 12.04.2017 року близько 07-30 год. вона проводжала дітей до школи, коли побачила людей, які були одягнені в чорний одяг, їх обличчя вона не бачила. Один чоловік був зі зброєю схожою на пістолет, а інший із газовим балончиком. Вона бачила, як потерпілий повертав до будинку по вул. Адмірала Макарова, а після того як він зайшов за ріг данного будинку, вищевказані особи почали брискати балончиком та стріляти у потерпілого. Постріли було добре чутно, ОСОБА_6 прикривався рукою, один чоловік стріляв у нього, а інший використовував газовий балончик. Швидку медичну допомогу та поліцію на місце пригоди викликала вона. Осіб, які скоїли напад на потерпілого вона впізнати не може.

Свідок ОСОБА_13 показав суду, що зранку в квітні 2017 року близько 07-30 - 08-00 год. він знаходився у себе вдома у квартирі по АДРЕСА_4 , квартира його проходить через весь будинок, одна кімната виходить на кут будівлі, а інша на вул. Адмірала Макарова. В той час він почув постріл та крики, підійшовши до вікна він побачив як тікає один хлопець, а за ним біг інший з пістолетом та на ходу цілився в потерпілого та стріляв. Той хто втікав був у світлій куртці, а той хто біг за ним був одягнений у чорну куртку та чорну шапку, а також у нього був пістолет, на вигляд схожий на обріз пістолета Макарова. Обличчя він не бачив. Особа, яка бігла за потерпілим був худощавої статури та гнучким. Як пояснив свідок, його квартира знаходиться на першому поверсі будинку, тому він розгледів комплекцію нападника та пістолет. Коли він перейшов до іншого вікна то побачив лише потерпілого, а нападаючого він вже не бачив. Потерпілий присів біля якоїсь жінки та охопив своє тіло руками. Він бачив лише одного нападаючого. Він одразу зателефонував у поліцію. Пізніше був опитаний працівниками поліції.

Тобто, покази потерпілого ОСОБА_6 про час, місце, спосіб вчинення щодо нього вищевказаного злочину підтверджуються показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , висновком судово-медичної експертизи.

Не довіряти показам вказаних свідків у суду немає підстав, також суд не може погодитись із заявами сторони захисту, що висловили сумніви щодо показань свідка ОСОБА_10 - дружини потерпілого, оскільки її покази не суперечать іншим доказам по справі, та підтверджуються показами інших свідків, зокрема свідка ОСОБА_12 .

Доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_13 за станом свого здоров`я (наявність проблем із зором), не міг з такої відстані із своєї квартири бачити людей надворі, будь-якими доказами не підтверджені. При цьому свідок, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, у судовому засіданні наполягав на своїх показах, тому суд не вбачає підстав не довіряти показам вказаного свідка, крім того, що його покази узгоджуються із показами потерпілого та інших свідків.

При огляді працівниками поліції місця події було виявлено 2 гільзи.

Так, як слідує з протоколу огляду місця події від 12.04.2017 року об`єктом огляду є ділянка місцевості розміром 1х1 метр, яка розташована за адресою : АДРЕСА_4 . Навпроти будинку на оглядаємій ділянці місцевості виявлено гільзу 9 мм на консулі якої мається слід від ударника, на відстані близько 9 метрів від виявленої гільзи на квітнику виявлено аналогічний предмет, зовні схожий на гільзу золотого кольору, в ході виявлення якої було встановлено, що консуль має на собі ознаки удару від ударника. На відстані близько 33 метра від будинку АДРЕСА_4 , а саме на алеї парку-пам`ятки садового паркового мистецтва «Юних Героїв» виявлено сліди речовини бурого кольору, в подальшому було зроблено змиви даної речовини. Вказані гільзи та змиви були вилучені з місця події.

Згідно протоколу огляду предмета від 12.04.2017 року, оглянута надана лікарем полімерна склянка об`ємом 100 мл. з рідиною рожевого кольору, в рідині наявний металевий фрагмент чорного кольору з фрагментами тканини. Зі слів лікаря даний фрагмент вилучено з грудної клітини ОСОБА_6 в ході оперативного втручання.

Вищевказані 2 гільзи, вилучені в ході проведення огляду місця події 12.04.2017 року, та куля, вилучена 12.04.2017 року з нейрохірургічного відділення ЛШМД м.Миколаєва були надіслані для проведення судово-балістичної експертизи.
Згідно висновку експерта №221 від 26.05.2017 року, один предмет, який наданий на експертизу, є складовою частиною патронів нелетальної (травматичної) дії, споряджених полімерними кулями калібру 9 мм Р.А. або 9 мм R- полімерною кулею; два предмети, з числа наданих на експертизу є гільзами для 9 мм шумових пістолетних патронів, виробництва «Yavascalar А.S.», Туреччина, призначених для створення звукової імітації пострілу. Дві гільзи, які надані на експертизу, стріляні з одного екземпляру.
Як вбачається зі змісту протоколів від 19.04.2017 пред`явлення потерпілому ОСОБА_6 осіб для впізнання за фотознімками, під час досудового розслідування він впізнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 серед інших осіб, як осіб, що вчинили щодо нього кримінальне правопорушення.
При цьому доводи сторони захисту про те, що вказані протоколи для впізнання є неналежними доказами, оскільки на наданих для впізнання фотознімках зображені особи, що мають різкі відмінності у зовнішності та віці, не знайшли свого підтвердження.
Згідно наданих протоколів впізнання за фотознімками від 19.04.2017 року, проведених за участю потерпілого ОСОБА_6 , вказана слідча дія відповідає вимогам ч.7 ст. 228 КПК України, для впізнання потерпілому надано 4 фотознімка, які не мають різких відмінностей між собою, особи на фотознімках однієї статі, не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягала впізнанню.
Що стосується протоколу слідчого експерименту від 29.05.2017 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , згідно якого ОСОБА_6 на місці відтворив вказані ним обставини вчинення кримінального правопорушення щодо нього, тобто по суті підтвердив свої покази на місці вчинення кримінального правопорушення, тобто перевірки й уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, як то передбачено ч.1 ст. 240 КПК України, не було.
При цьому, істотних порушень прав та свобод людини (що передбачено ч.1,2 3, ст. 87 КПК України), які б призвели, до визнання вказаного доказу недопустимим, як про це зазначає сторона захисту, судом не встановлено.
При проведенні обшуків за місцем мешкання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (протокол обшуку, від 19.04.2017 року за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 ; та протокол обшуку від 19.04.2017 року за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ) доказів на підтвердження наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, не виявлено.

Надані стороною обвинувачення інші докази:

- протокол обшуку, від 19.04.2017 року в автомобілі марки «ВМW», державний номер НОМЕР_1 , яким користується свідок ОСОБА_15

- протокол обшуку, від 19.04.2017 року за місцем мешкання свідка ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_6 ;

- протоколу огляду речей від 19.06.2017 року, телефону марки «Леново» чорного кольору, який добровільно виданий свідком ОСОБА_15

суд не бере до уваги, оскільки в ході проведення вказаних процесуаальних дій не виявлено доказів на підтвердження наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Протокол огляду предмету від 18.04.2017 року, а саме DVD- диску з відеозаписом з назвою «192.168.0.51_09_20170412_073000», на якому зафіксовано рух автомобіля марки «ВМW 525» світло сірого кольору, на криші автомобіля з правої передньої сторони знаходиться жовта шашка «таксі» сам по собі, без допиту водія вказаного автомобіля, також не підтверджує наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 19.04.2017 року за фотознімками, проведений зі свідком ОСОБА_15 та протокол проведення слідчого експерименту від 19.04.2017 року за участю свідка ОСОБА_15 суд не бере до уваги, оскільки свідок ОСОБА_15 не був допитаний в ході судового розгляду, а відповідно до положень ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

При цьому, посилання сторони захисту про те, що надані стороною обвинувачення докази, є недопустимими, оскільки не відкривались стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, є безпідставними.
Так, згідно ч.9 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору, факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Прокурором на підтвердження відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження, надано Перелік матеріалів кримінального проваждення № 0001613, до яких в порядку ст. 290 КПК України наданий доступ підозрюваному ОСОБА_4 , згідно якого ОСОБА_4 підтвердив, що йому надано доступ до всіх матеріалів кримінального провадження, на вказаному переліку міститься і підпис захисника, та зазначено, що зауважень чи доповнень немає.
Також прокурором надано Перелік матеріалів кримінального проваждення № 0001613, до яких в порядку ст. 290 КПК України наданий доступ підозрюваному ОСОБА_3 , згідно якого захисник ОСОБА_8 вказала, що їй були надані слідчим матеріали кримінального провадження, але згідно даного переліку не вказана нумерація матеріалів та кількість аркушів в кожному документі. У Переліку зроблена відмітка за підписом понятих, що ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_8 ознайомився у повному обсязі з матеріалами кримінального провадження.
В подальшому в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_8 зазначили, що докази, які були досліджені в ході судового розгляду, їм в порядку ст. 290 КПК не відкривались, та просять визнати надані прокурором докази недопустимими.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні спочатку говорив про те, що йому відкривались матеріали кримінального провадження, однак, він точно не пам`ятає, які саме документи йому відкривались. А в наступних судових засіданнях і обвинувачений і його захисник вже стверджували, що ті докази, які досліджуються у судовому засіданні, їм не відкривались, тому просять визнати надані стороною обвинувачення докази недопустимими.
Під час перевірки доводів сторони захисту та змісту зазначених вище документів, встановлено, що вони відповідають, зокрема, вимогам ч.9 ст. 290 КПК України.
Про те, що сторона обвинувачення здійснила відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту, крім зазначеного Переліку, також підтверджується і тим, що при отриманні обвинувального акту із реєстром матеріалів досудового розслідування, де більш детально наведено найменування проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень, зі сторони захисту не надходило будь-яких зауважень щодо процедури забезпечення такого доступу до зазначених матеріалів, а також будь-яких заяв і клопотань ні захисники, ні обвинувачені не висловили.
За такого, твердження сторони захисту про недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення, через порушення процедури відкриття доказів стороні захисту не відповідають фактичним обставинам справи.
Однак, суд погоджується із доводами сторони захисту про те, що затримання ОСОБА_3 19.04.2017 року було проведено із порушеннями вимог ст. 208 КПК України.
Згідно вимог ст.ст.207, 208 КПК України, ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, крім випадків, передбаченим цим кодексом. Уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Вбачається, що злочин був вчинений 12.04.2017 року, тому неможливо стверджувати, що затримання без ухвали слідчого судді 19.04.2017 року було здійснено безпосередньо після вчинення злочину, а також відсутні інші підстави для затримання в порядку ст. 208 КПК України без ухвали слідчого судді.
Отже, затримання з порушенням вимог, передбачених ст. 208 КПК України, в даному випадку має значення при вирішенні питання щодо допустимості доказів, отриманих під час незаконного затримання підозрюваного. Речі, які були вилучені під час затримання, не були визнані доказами по даному кримінальному провадженню, та були повернені родичам обвинувачених.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_3 не було повідомлено про підозру, не знайшли свого підтвердження.
Так, із матеріалів кримінального провадження слідує, що повідомлення про підозру від 20.04.2017 року вручалось ОСОБА_3 в умовах ІТТ ГУНП в Миколаївській області в присутності захисника ОСОБА_8 .
Згідно рапорту старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_16 , він в умовах ІТТ повідомив ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України в присутності захисника ОСОБА_8 , про що остання зробила відмітку в отриманні, від підписання письмового повідомлення в присутності захисника ОСОБА_3 відмовився.
Тобто, за даних обставин стверджувати про порушення вимог ч.3 ст. 278 КПК України (щодо обов`язку вручення затриманому повідомлення про підозру протягом 24 годин з моменту затримання), немає жодних підстав.
В подальшому у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що він обрав таку позицію, а саме: відмовлятись від підписання будь-яких документів. Така ж поведінка відбувалась і під час судового розгляду, коли отримуючи, наприклад, пам`ятку про права та обов`язки, від підпису у розписці про відповідне отримання, ОСОБА_3 відмовлявся.
Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що у підозрі, яка вручена їй 20.04.2017 року зазначено анкетні дані підозрюваної особи, як ОСОБА_17 , а її підзахисний має інші анкетні дані: " ОСОБА_3 ", також є необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься лише повідомлення про підозру, де анкетні дані підозрюваного зазначені як " ОСОБА_3 ".
Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів, сторона захисту в цій частині не надала.
Що стосується доводів сторони захисту про ненадання прокурором доказів на підтвердження невинуватості ОСОБА_3 , то ці доводи є безпідставними.
Так, згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Тобто, за наявності доказів на підтвердження невинуватості ОСОБА_3 , сторона захисту мала можливість надати такі докази суду, однак, вказаним правом сторона захисту не скористалась.

Таким чином, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_6 щодо нападу на нього, суд вважає ці показання достовірними. У суду відсутні жодні підстави сумніватися в достовірності вказаних показань потерпілого, оскільки його показання є чіткими, логічними і узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.
Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що до 12.04.2017 року потерпілий ОСОБА_6 не був знайомий із обвинуваченими. Самі обвинувачені також зазначають про те, що не знайомі із ОСОБА_6 .
Після вчинення щодо ОСОБА_6 хуліганських дій, працівниками поліції за участю потерпілого, було складено фоторобот нападників, після чого із потерпілим було проведено впізнання осіб за фотознімками, згідно якого потерпілий впізнав серед наданих йому для впізнання фотознімки, на яких були зображені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , після чого останні були затримані.
Крім того, суд враховує те, що потерпілий повідомлений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, та не встановлено будь-яких підстав для обмови ним раніше не знайомих йому осіб.
У той же час вищевказані показання потерпілого спростовують доводи обвинувачених з цього приводу. Зазначення обвинуваченими про непричетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення суд вважає викликаними бажанням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Таким чином, із наведених вище доказів вбачається, що 12.04.2017 року близько 07-00 год. ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 , діючи в групі, перебуваючи у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , діючи безпричинно (оскільки раніше обвинувачені та потерпілий не були знайомі), умисно грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предметів заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, вчинили хуліганство щодо потерпілого ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_3 за допомогою заздалегідь заготовленого предмету, призначеного для нанесення тілесних ушкоджень - газового балончика, бризнув в обличчя потерпілого, а ОСОБА_4 , дістав заздалегідь заготовлений пістолет та здійснив не менше двух пострілів в бік потерпілого. Що саме ОСОБА_4 здійснив і другий постріл підтверджується висновком судово-балістичної експертизи, згідно якої 2 гільзи, які виявлені на місці вчинння кримінального правопорушення, стріляні з одного екземпляру.
В результаті вказаних дій обвинувачених, потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді рани грудної клітини праворуч, рани правої кисті, опіку слизової оболонки обох очей, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні потерпілий та його представник заявили клопотання про зміну правової кваліфікації злочину, просять перекваліфікувати дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ч.4 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.
Однак, вказане клопотання є необрунтованим, та таким, що не базується на вимогах закону та фактичних обставинах справи.
Так, згідно ч.4 ст. 22 КПК України, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. У випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором, а обвинувачення може підтримуватися потерпілим, його представником. (Зокрема, у справах приватного обвинувачення, у випадках відмови прокурора від підтримання обвинувачення, або зміни прокурором обвинувачення, на більш м`яке).
Вказані випадки не були встановлені під час розгляду даного кримінального провадження.
При цьому, статтею 337 КПК України визначені межі судового розгляду.
Так, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Оскільки під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення на більш тяжке, не висував додаткового обвинувачення щодо притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України, суд, у даному випадку, не має підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчиненному групою осіб.

Також, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчиненному групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він неодноразово судимий, має певне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів, та обставин, що його пом`якшує не встановлено.
Згідно досудової доповіді, підготовленої ст. інспектором Центрального районного сектору Миколаївського міського відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_18 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не можливе.

З урахуванням викладеного, думки потерпілого, який наполягає на максимальному покаранні обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України покарання, у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі, яке суд вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину. Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він неодноразово судимий, має певне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів, та обставин, що його пом`якшує не встановлено.
Згідно досудової доповіді, підготовленої ст. інспектором Центрального районного сектору Миколаївського міського відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_18 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не можливе.

З урахуванням викладеного, думки потерпілого, який наполягає на максимальному покаранні обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України покарання, у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі, яке суд вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину. Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2888,20 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. підлягає частковому задоволенню.
Так, у цивільному позові потерпілий вказав, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 йому було заподіяно матеріальну шкоду, а саме : після отримання тілесних пошкоджень він звернувся за медичною допомогою до ЛШМД м. Миколаєва, де був обстежений. За час лікування він за рахунок власних коштів у аптеках та аптечних кіосках придбав ряд лікарських препаратів та матеріалів медичного призначення на загальну суму 2888,20 грн.
Крім того, йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що йому було завдано тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпним болем. Виходячи з характеру скоєного злочину, глибини фізичних та душевних страждань, позивач просить стягнути із обвинувачених 200 000 грн.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ст.22 КПК України, сторони кримінального провадження самостійно обстоюють свої правові позиції, права, свободи та законні інтереси засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду документів, інших доказів, та на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим кодексом.
У ст. 81 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1, 3 ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ.
Тобто, на підтвердження своїх доводів в частині понесення матеріальних витрат на лікування, потерпілий мав надати суду докази - оригінали документів.
Суд, відповідно до положень ч.6 ст. 22 КПК України, неодноразово у судових засіданнях роз`яснював як потерпілому, так і його представнику положення ч.3 ст. 99 КПК України.
Незважаючи на це, потерпілий надав суду лише ксерокопії документів на підтвердження понесення ним матеріальних витрат на лікування (фіскальних чеків, товарних чеків, довідки із лікарні - а.с. 152-159 т.1, акту про надання медичної допомоги, квитанції до прибуткового касового ордеру).
На підставі викладеного, не може прийняти вказані ксерокопії документів як належні та допустимі докази на підтвердження понесення матеріальних витрат потерпілого на лікування, та виходить із того, що потерпілий не надав доказів на підтвердження своїх доводів в цій частині. За такого, цивільний позов в частині стягнення із обвинувачених заподіяних матеріальних витрат, пов`язаних із лікуванням, не підлягає задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині відшкодування заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення моральної шкоди, суд виходив із наступного.
Так, потерпілий просить стягнути із обвинувачених солідарно заподіяну йому моральну шкоду, яка полягає у тому, що йому було завдано тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпним болем, він знаходився на лікуванні. Тобто, внаслідок злочину, йому довелось змінити нормальний життєвий уклад.

Заподіяну моральну шкоду він оцінив у 200 000 грн.

Під час вирішення вимог в цій частині суд виходить з приписів частини 3 ст. 23 ЦК України, враховує характер правопорушення обвинувачених, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, наявність/відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини осіб, які завдали моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення.
Відповідно роз`яснень, що містяться у п. 9,10 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
На підставі викладеного, відповідно до ст. 1167 ЦК України, виходячи із вимог розумності та справедливості, враховуючи встановлені вище обставини вчинення злочину обвинуваченими, характер та обсяг перенесених потерпілим душевних страждань, їх тривалість, ту обставину, що обвинуваченим призначається покарання за вчинення злочину відносно потерпілого, що само по собі є відшкодуванням завданої потерпілому моральної шкоди, суд вважає, що розмір відшкодування за заподіяну потерпілому моральну шкоду має становити 20 000 грн.
В задоволенні решти частини позову слід відмовити.
Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення витрат, пов`язаних із розглядом справи, то такі витрати (витрати на правову допомогу), не підлягають стягненню.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази:

-DVD-диск з 4 відеофайлами з камер зовнішнього відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_7 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон марки "Леново", який добровільно виданий ОСОБА_15 , та передний ОСОБА_15 , - вважати таким, що повернутий власнику.

Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Наданими стороною обвинувачення довідками про вартість проведення судово-балістичної експертизи у даному кримінальному провадженні документально підтверджуються процесуальні витрати на суму 1979,20 грн. на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинувачених підлягають стягненню на користь держави по 989,60грн. в рахунок відшкодування вказаних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи особи обвинувачених та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованих до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інші.

Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону від 26.11.2015 р) підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні у період з 19 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. А з 21 червня 2017 року по 25 липня 2018 року з розрахунку день за день ( в редакції Закону від 18.05.2017 р.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,- УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_19 обліковувати з моменту затримання, тобто з 19.04.2017 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обліковувати з моменту затримання, тобто з 19.04.2017 року.
Заявлений цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_19 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_6 заподіяну моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
В задоволенні решти частини позову відмовити.
Речові докази:

-DVD-диск з 4 відеофайлами з камер зовнішнього відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_7 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон марки "Леново", який добровільно виданий ОСОБА_15 , та передний ОСОБА_15 , - вважати таким, що повернутий власнику.

Стягнути із ОСОБА_19 та ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі по 989,60 грн. з кожного.
Запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, застосовані до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили - залишити попередніми - у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону від 26.11.2015 р) підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні у період з 19 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. А з 21 червня 2017 року по 25 липня 2018 року з розрахунку день за день ( в редакції Закону від 18.05.2017 р.).
Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону від 26.11.2015 р) підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні у період з 19 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. А з 21 червня 2017 року по 25 липня 2018 року з розрахунку день за день ( в редакції Закону від 18.05.2017 р.).
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченим і прокурору.

Суддя ОСОБА_1