Номер провадження: 11-кп/785/366/18
Номер справи місцевого суду: 504/2933/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001613 від 28 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білгород-Дністровському Одеської області, громадянин України, має неповну середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишений без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обраховано з 28 серпня 2017 року.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 28 серпня 2017 року, близько 12 год. 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи поряд з багатоповерховим житловим будинком АДРЕСА_3 , помітив раніше не знайому йому жінку - ОСОБА_10 , яка відчиняла вхідну хвіртку до двору вказаного будинку.
В той час у ОСОБА_7 виник злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна, а саме золотого ланцюжка, який він помітив на шиї ОСОБА_10 .
Реалізуючі свій злочинний намір, ОСОБА_7 , діючи умисно, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, підійшовши ззаду до ОСОБА_10 та шляхом ривка з шиї потерпілої, відкрито викрав золотий ланцюжок з кулоном вартістю 26000 грн., спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Не погодившись із вказаним вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій підзахисного, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що міра покарання, визначена судом є надто суворою, адже суд не врахував, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, має сім`ю, характеризується позитивно, а вчинений ним злочин, відноситьсь до злочинів середньої тяжкості.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили змінити вирок суду першої інстанції, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З мотивувальної частини вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами обвинувачення та захисту, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дійсно, відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує: характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, зокрема, врахував посередню характеристику ОСОБА_7 за місцем проживання, те що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, скоїв умисне кримінальне правопорушення яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставинами, які, відповідно до положень ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним інших кримінальних правопорушень, буде призначення йому покарання у межах санкції ч.1 ст.186 КК України та призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема визнання ним своєї вини та першу судимість.

Згідно з санкцією ч. 1 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж) карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Отже, суд першої інстанції, не навівши у вироку докладних мотивів, призначив обвинуваченому найсуворіше покарання, передбачене санкцією зазначеної норми закону, та ще й у межах, наближених до максимального покарання, що у даному випадку, на думку колегії суддів, не свідчить про справедливість покарання.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та характеристики особи ОСОБА_7 , сукупності обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що його обтяжують, виправлення обвинуваченого можливе із застосуванням більш м`якого покарання у виді позбавлення волі, в межах мінімальної санкції для цього виду покарання.

Відповідно до припису п. 2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст.208 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з дня отримання її копії.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3