АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1220/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №644/4/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 січня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою подання в.о.начальника Харківської виправної колонії № 43 і голови спостережної комісії в Індустріальному районі м.Харкова про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 12.06.2015 року - залишено без задоволення.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав, що матеріали провадження містять дані про сумлінну поведінку та належне ставлення до праці ОСОБА_7 лише останнім часом, що є недостатнім для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання.
Також, районним судом акцентовано увагу на тому, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, має п`ять не погашених судимостей за вчинення умисних, в тому числі тяжких, злочинів, раніше 24.12.2008 року, 04.09.2014 року звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте, маючи не погашену судимість та під час невідбутого строку покарання, знову вчинив умисний тяжкий злочин.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу, подання в.о. начальника ДУ «Харківська виправна колонія № 43» та голови спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання направити на новий розгляд в суд першої інстанції і іншому складі. Мотивуючи скаргу вказав, що ухвала районного суду є незаконною, необґрунтованою, передчасною, висновки суду не відповідають фактичним обставинам характеристики засудженого, судом не враховані доводи прокурора про можливість застосування умовно-дострокового звільнення особи. На думку апелянта, засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, про що свідчить характеристика на ОСОБА_7 від 16.08.2017 р., витяг з протоколу засідання спостережної комісії, заохочення засудженого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вивченням матеріалів провадження встановлено, що вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 12.06.2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Лисичанського міського суду Харківської області від 24.01.2012 р. та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обчислено з 14.03.2015 р., кінець строку 14.12.2018 р.
02.01.2018 року в.о. начальника ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» спільно з головою спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова звернулися до місцевого суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у зв`язку з тим, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 січня 2018 року в задоволенні вказаного подання відмовлено з наведених вище підстав.
Даючи оцінку законності оскаржуваної ухвали суду та обґрунтованості апеляційної скарги прокурора, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Вивченням даних про особу ОСОБА_7 встановлено, що він не працював, не одружений, раніше судимий 08 грудня 2004 року Стаханівським міським судом Луганської області за ст. 309 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, , з випробуванням на 2 роки на підставі ст.75 КК України; 06 травня 2005 року Первомайським міським судом Луганської області за ст.185 ч.4, ст.71 КК України до 5 років 06 місяців позбавлення волі; 06 травня 2011 року Первомайським міським судом за ст.345 ч.2 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України, з випробуванням на 1 рік; 24 січня 2012 року Лисичанським міським судом Луганської області за ст.186 ч.2, ст.71, ст.72 КК України до 4 років 03 місяців позбавлення волі, 12 вересня 2014 року звільнений з місць позбавлення волі, відповідно до ухвали Перевальського районного суду Луганської області від 04 вересня 2014 року (ст.81 КК України), умовно-достроково на невідбутий строк 01 рік 04 місяці 01 день; в даний час відбуває покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 12.06.2015 року за ч.2 ст.186, ст. 71 КК України у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Таким чином, ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, має п`ять не погашених судимостей за вчинення умисних злочинів, в тому числі дві судимості за вчинення тяжких злочинів.
До ОСОБА_7 24.12.2008 року, 04.09.2014 року застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі. При цьому, маючи не погашену судимість, та під час невідбутого строку покарання він знов вчинив умисний тяжкий злочин.
В місцях позбавлення волі засуджений знаходиться з 14.03.2015 року.
З 20.03.2015 року до 08.08.2015 року тримався в Старобельському слідчому ізоляторі Луганської області, де характеризувався негативно, один раз притягався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.
З 08.08.2015 року ОСОБА_7 тримався в Харківському слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 20.08.2015 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Харківській виправній колонії №43.
Згідно з характеристикою на ОСОБА_7 , затвердженої начальником колонії 30.11.2016 року, тобто через 14 місяців відбування покарання в даній установі (а.с.67 особової справи), засуджений ОСОБА_7 за час тримання в колонії характеризується посередньо, має одне заохочення, стягнень не має, не завжди має охайний вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не завжди сумлінно ставиться до виконання вимог персоналу установи через особисту неорганізованість, безвідповідально ставився до робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Впродовж періоду часу з 10.05.2016 року по 20.09.2017 року засудженому було оголошено три подяки.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, та своєю сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Зазначені вище обставини свідчать про те, що на час звернення із поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, засуджений тільки почав ставати на шлях виправлення.
Дані про сумлінну поведінку та належне ставлення до праці ОСОБА_7 містяться лише в характеристиці на засудженого від 27.12.2017 року.
Разом з тим, згідно з характеристикою на ОСОБА_7 , затвердженої начальником колонії 16.08.2017 року, такі дані стосовно засудженого були відсутні, у зв`язку з чим останньому було відмовлено в застосуванні ст. 100 КВК України, так як він не стає на шлях виправлення.
При цьому, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час прийняття рішення про застосування умовно-дострокового звільнення, повинна вивчатися поведінка засудженого протягом усього строку відбування покарання, його ставлення до вчиненого та до режиму відбування покарання, активну участь у суспільному житті установи виконання покарань.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що були зроблені після дослідження даних про особу засудженого, а також характеризуючих його під час відбування покарання даних, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст. 81 КК України та рекомендаціям, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».
Колегія суддів погоджується з рішенням районного суду про відсутність підстав для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Доводи апеляції прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін, як така, що є обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга прокурора не містить посилань на передбачені ст. 415 КПК України порушення, перелік яких є вичерпним, які б давали суду апеляційної інстанції законні підстави для скасування рішення суду та призначення у кримінальному провадженні нового судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 січня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: