Справа № 755/6867/18-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2018 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004438 від 06 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :
07 травня 2018 року слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучено 06.05.2018 року у підозрюваного ОСОБА_5 , а саме предмет, схожий на ніж, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою його збереження та позбавлення права ОСОБА_5 розпоряджатися та користуватися ним.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що Дніпровським управлінням поліції ГУНП в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004438 від 06.05.2018 за ч. 1 ст. 121 КК України.

В ході досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, за наступних обставин.

Так 06.05.2018 р., приблизно о 02 год. 30 хв., гр. ОСОБА_5 перебував за адресою: м. Київ, пр. Броварський, 5-І, ПКіВ «Гідропарк», де у нього виник словесний конфлікт із з наглядно знайомим гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час вказаного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свої злочинні наміри та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, та свідомо допускаючи настання наслідків у вигляді шкоди життю та здоров`ю особи, ОСОБА_5 , лівою рукою, в якій тримав кухонний ніж, умисно наніс гр. ОСОБА_6 удар в область черевної порожнини, в результаті чого спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення черевної стінки з пошкодженням купола сліпої кишки.

В подальшому ОСОБА_6 з отриманими внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , тілесними ушкодженнями був доставлений до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, а ОСОБА_5 був затриманий поблизу місця скоєння злочину працівниками поліції.

Так, 06.05.2018 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в подальшому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Крім того, 06.05.2018 року при проведенні огляду місця події за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 5-І у ОСОБА_5 вилучено предмет, схожий на ніж, яким він наніс удар гр. ОСОБА_6 .

Так, вилучений під час огляду місця події предмет, схожий на ніж 06.05.2018 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004438 від 06.05.2018, та в подальшому він буде направлений на проведення експертиз для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні слідчий зазначив, що майно на яке він просить накласти арешт визнане речовим доказом. Метою арешту є збереження речового доказу, що відповідає ст. 98, п.1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Вислухавши думку слідчого, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так постановою слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 від 06.05.2018 року вилучений під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, ПКіВ «Гідропарк» у ОСОБА_5 предмет, схожий на ніж визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004438.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто містить правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та є пропорційним, тобто відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Так, на думку слідчого судді, слідчим доведено правову підставу для арешту майна, надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дослідивши надані до клопотання матеріали, враховуючи, відповідно до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, арешт зазначеного майна, шляхом заборони розпорядження та користування, є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та заснованим на законі. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування, з метою збереження речового доказу, а саме на майно: предмет, схожий на ніж, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та вилучений у ОСОБА_5 під час огляду місця події 06.05.2018 року за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 5-І

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1