Дата документу 04.07.2018 Справа № 554/5015/18
Провадження № 1-кс/554/5900/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002083 від 02.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з клопотанням, погодженим з прокурором Полтавської місцевої прокуратури, у якому просив накласти арешт на легковий автомобіль марки ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням права на його відчуження, розпорядження, та користування та який буде зберігатися на території Полтавської філії ДП МВС України «Інформ-ресурси» за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 164, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Підставами для арешту майна слідчий вказує, що у провадженні СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0002083 від 02.07.2018 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.

Проведеним у кримінальному провадженні досудовим розслідуванням установлено, що 01.07.2018 року, близько 18 години 00 хвилин гр. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись від вул. Монастирської до вул. Лідова по вул. Соборності у м. Полтава, біля будинку N42 в межах нерегульованого пішохідного переходу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, і була доставлена до травматологічного відділення 1-ї міської клінічної лікарні м. Полтава.

02.07.2018 року СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002083 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.

01.07.2018 року за результатами огляду місця дорожньо-транспортної пригоди легковий автомобіль марки ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 був вилучений і поміщений для подальшого зберігання на майданчик Полтавської філії ДП МВС України «Інформ-ресурси» за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 164.

02.07.2018 року слідчим винесено постанову про визнання легкового автомобіля марки ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 речовим доказом у кримінальному провадженні №0002083.

На підставі наведеного, слідчий просить накласти арешт на вилучене майно.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що арешт необхідно накласи для забезпечення збереження речового доказу, оскільки в справі необхідно провести ряд експертиз.

Власник майна в судовому засіданні просив повернути йому автомобіль, оскільки він зобов`язався перед потерпілою відшкодувати їй шкоду, він є інвалідом 2 групи, та тримання автомобіля на штрафмайданчику принесе йому збитки.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Встановлено, що у провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0002083 від 02.07.2018 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.

Слідчим доведено, що вищевказане майно, вилучене під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 01.07.2018 року, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Вилучений, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.07.2018 року, автомобіль марки ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 , підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Постановою слідчого від 02.07.2018 року, автомобіль марки ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002083 від 02.07.2018 року.

Як убачається з клопотання слідчого, накладення арешту на автомобіль він вважає необхідною мірою для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення, з метою збереження слідової інформації та загалом речового доказу, необхідністю встановлення обставин, що вирішуються в ході досудового розслідування, у т.ч. шляхом можливих відповідних судових експертиз, у т.ч. експертизи технічного стану транспортного засобу для встановлення об`єктивних обставин, за яких стався наїзд на пішохода.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин слідчий суддя вважає доводи клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на автомобіль, який є предметом, який зберіг на собі сліди злочину у кримінальному провадженні переконливими.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002083 від 02.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України- задовольнити.

Накласти арешт на легковий автомобіль марки ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням права на його відчуження, розпорядження та користування до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1