УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2018 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
В С Т А Н О В И В :
15.06.2018 постановою слідчого вказані транспортний засіб, причіп та відповідні свідоцтва про реєстрацію визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження як речові докази.
В судовому засіданні старший слідчий Лубенського МВ ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 суду пояснила, що потерпілий по даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 від проходження медичної експертизи щодо тяжкості отриманих тілесних ушкоджень відмовився, надав письмові заяву, згідно якої прохає не проводити досудове розслідування по факту ДТП, в якому він є потерпілим і кримінальне провадження закрити.
Розглянувши клопотання, дослідивши надані суду матеріали, вислухавши слідчого, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до п.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо е достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України незастосування арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна та слідів злочину.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
В п.1, 3 ч.2 ст.173 КПК України зазначається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
Згідно ч. 3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Суд вважає, що в даному випадку потреба у накладенні арешту на майно відпала, оскільки потерпілий ОСОБА_5 від проходження судово-медичної експертизи відмовився, і тяжкість отриманих тілесних ушкоджень встановити неможливо, також прохає не проводити судове розслідування по даному кримінальному провадженню, тобто відсутня правова підстава для арешту майна, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі вище наведеного та керуючись ст. ст. 131-132, 167, 168, 170-173, 175, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області прокурором, підозрюваним, захисником, законним представником, цивільним позивачем, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Лубенського міськрайсуду ОСОБА_1