Справа № 192/1842/17
Провадження № 1-кп/192/194/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне кримінальне провадження №0000714, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2017 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , має середню спеціальну освіту, не працює, не одружений, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 13 серпня 2017 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходячись в приміщенні під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , у ході виниклого словесного конфлікту, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень під час сварки з ОСОБА_5 наніс останньому не менше п`яти ударів кулаками рук в область обличчя та голови ОСОБА_5 та два удари кулаками рук в область верхньої частини тулуба потерпілого.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді садна на переніссі, синці на нижніх повіках обох очей, на підборідді та правій вушній раковині, набряки м`яких тканин в потиличній області праворуч, а також в скроневій області ліворуч на волосистій частині голови, синці на лівій та правій сідницях у верхніх квадратах, які виникли від дії тупих твердих предметів (предмету) або удару об такі (такий), які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що при звичайному своєму перебігу мають незначні скороминучі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково.

В судовому засіданні пояснив, що 13 серпня2017 року приблизно о 22 годині 00 хвилин в під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 ображав його та принижував на підставі ревнощів до ОСОБА_7 , яка з ним мешкає. З приводу цього між ними виник конфлікт, в ході якого він наніс ОСОБА_5 не менше п`яти ударів кулаками рук в область обличчя та голови, два удари кулаками рук в область верхньої частини тулуба. Удари ногами в область тулубу потерпілого він не наносив. У ОСОБА_5 попросив вибачення, кошти на лікування не відшкодував.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що мешкає з обвинуваченим по сусідству з 1993 року. Раніше у них були нормальні стосунки, а 13 серпня 2017 року приблизно о 22 годині 00 хвилин в під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 під час словесного конфлікту вдарив його кулаками п`ять разів у верхню частину тулубу, по обличчю, від чого він упав, а ОСОБА_3 продовжував бити. Також наніс два удари ногами в область печінки, від чого він практично втратив свідомість. Все це бачила його співмешканка ОСОБА_8 . ОСОБА_3 пішов додому, а потерпілий викликав швидку медичну допомогу. ОСОБА_3 перед ним вибачився.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона працює фельдшером швидкої медичної допомоги. 13 серпня 2017 року вночі на 103 надійшов виклик, від кого та з яких причин свідок не пам`ятає. Вона прибула до будинку АДРЕСА_2 на виклик та надавала першу медичну допомогу ОСОБА_5 . Які саме у нього були тілесні пошкодження свідок не пам`ятає. Вдома у ОСОБА_5 була якась дівчина. Обвинуваченого ОСОБА_3 свідок не бачила. ОСОБА_5 від госпіталізації відмовився. Вона особисто викликала поліцію, але не дочекалася її.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що мешкає в квартирі потерпілого, знайома з обвинуваченим, проте ніколи не бачила, щоб між ними був конфлікт. Також вона не бачила хто саме задав тілесні ушкодження ОСОБА_5 , оскільки коли вона повернулася додому, то у ОСОБА_5 на обличчі була кров, у зв`язку з чим свідок викликала швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що мешкає в одному під`їзді з обвинуваченим та потерпілим. Рік назад він чув якісь крики, проте чи був конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 свідку не відомо, як не відомо і хто завдав тілесні ушкодження потерпілому.

Суд вважає, що вина обвинуваченого доведена частково, оскільки докази на завдання потерпілому двох ударів ногою в область тулубу суду не надані. Допитані в судовому засіданні свідки не були безпосередніми спостерігачами подій, які відбулися 13 серпня 2017 року.

Згідно ст. ст. 85,86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд вважає, що Висновок експерта № 104Е від 18 жовтня 2017 року (а.с.46-48) є частково недопустимим доказом в частині висновку про механізм отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а саме в отриманні двох ударів ногою в область тулубу, оскільки висновок містить відповідь на запитання щодо його заподіяння. Так, експерт зазначає, що тілесні ушкодження отримані ОСОБА_5 в результаті нанесення не менше п`яти ударів кулаками рук в область обличчя, двох ударів кулаками рук в область тулубу та двох ударів ногами в область тулубу. Суд вважає, що висновок експерта про отримання потерпілим двох ударів ногами в область тулубу є неналежним доказом, з огляду на те що постанова слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 17 жовтня 2017 року (а.с.49) не містить такого механізму заподіяння тілесних ушкоджень.

Тому, у відповідності до ст. 17 КПК України, щодо забезпечення доведеності вини, а також керуючись ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд вважає за можливим вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зазначення механізму завдання тілесних ушкоджень та виключити з об`єму обвинувачення два удари ногою в область тулубу.

Зазначене не виключає кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Суд під час розгляду справи оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 .

Також вина обвинуваченого підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 02 жовтня 2017 року, згідно якого 13 серпня 2017 року приблизно о 22 годині 00 хвилин в під`їзді будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження; Вказаним доказом підтверджується дата, час, місце вчинення злочину.
- протоколом огляду місця події від 05 жовтня 2017 року, яким підтверджено, що місцем вчинення злочину є під`їзд житлового будинку АДРЕСА_2 ;
- актом судово-медичного дослідження (обстеження) №79 від 18 серпня 2017 року та Висновком експерта № 104 Е від 18 жовтня 2017 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна на переніссі, синці на нижніх повіках обох очей, на підборідді та правій вушній раковині, набряки м`яких тканин в потиличній області праворуч, а також в скроневій області ліворуч на волосистій частині голови, синці на лівій та правій сідницях у верхніх квадратах, які виникли від дії тупих твердих предметів (предмету) або удару об такі (такий). Зазначений доказ суд оцінив з точки зору належності та допустимості, а висновки щодо його допустимості викладені вище.
Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Вина встановлена та доведена поза розумним сумнівом, а така доведеність випливає із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, на сукупності неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо чітких та узгоджених між собою. ОСОБА_3 діяв з прямим умислом, є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудною та повнолітньою особою.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшуютьпокарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено - щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає наступні види покарання: штраф, громадські та виправні роботи.
Призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу не відповідатиме ступеню тяжкості інкримінованого злочину, особі обвинуваченого, його суб`єктивному відношенню до вчиненого злочину. Крім того, відповідно до положень ст.53, ч.3 ст.57 КК України ОСОБА_3 не можуть бути призначені покарання у виді штрафу на користь держави та виправних робіт, оскільки обвинувачений не працевлаштований.
З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт у межах санкції ч.1 ст.125 КК України вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів.
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком 150 (сто п`ятдесят) годин.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту початку його фактичного виконання.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1