Постанова
Іменем України

22 травня 2018 року

м. Київ
справа № 681/672/16-к
провадження № 51-1046 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 серпня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України уродженки м. Сімферополь АР Крим, яка мешкає у АДРЕСА_1 , раніше судиму - 25 грудня 2015 року вироком Полонського районного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді вісімдесяти годин громадських робіт;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 10 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 до відбуття покарання період її перебування під вартою з 10 червня 2016 року по день вступу вироку у законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що вона у період з 03 по 20 березня 2016 року, перебуваючи на території міста Полонне Хмельницької області, шляхом вільного доступу таємно, повторно викрала майно наступних осіб:
- велосипед марки «Ардіс» належний потерпілій ОСОБА_7 , вартістю 1 100 грн;
- велосипед марки «Україна» належний потерпілому ОСОБА_8 , вартістю 855 грн;
- велосипед марки «Мінськ» належний потерпілій ОСОБА_9 , вартістю 800 грн.
Крім того, ОСОБА_6 20 березня 2016 року, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по вул. Лесі Українки, 160 в м. Полонне Хмельницької області, проникла до складського приміщення, звідки таємно, викрала товари (3 комплекти гальмівних колодок), що належать потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 852,24 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2016 року вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_6 по епізоду від 20 березня 2016 року відносно потерпілого ОСОБА_10 з ч. 3 ст. 185 КК на ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК та призначено їй покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК. У решті вирок залишити без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та мякість призначеного покарання, просить скасувати ухвалу апеляційного суду відносно ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно перекваліфікував злочинні дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, тобто застосував закон який не підлягав застосуванню. При цьому, апеляційний суд порушив вимоги статей 23, 404 КПК, оскільки мотивував своє рішення про перекваліфікацію дій засудженої ОСОБА_6 доказами, які не досліджував безпосередньо, надавши їм іншу оцінку. Вважає, що апеляційний суд безпідставно звільнив ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, оскільки тяжкість вчинених злочинів, однотипність способу вчинення крадіжок, періодичність і систематичність викрадення засудженою чужого майна з метою наживи, свідчить на думку прокурора, про її небажання ставити на шлях виправлення.

Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу й просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Згідно з ч. 3 ст.404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Отже, за змістом вказаних статей КПК суд апеляційної інстанції вправі дати іншу правову оцінку фактичним обставинам, встановленим під час кримінального провадження, якщо погодиться з їхньою обґрунтованістю, але прийде до висновку про невірну їх юридичну кваліфікацію судом нижчого рівня, за умови, що таким рішенням не погіршується правове становище обвинуваченого.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, діючи в межах своїх повноважень, з дотриманням вимог ч. 3 ст.404 КПК, при перевірці апеляційної скарги засудженої, дійшов висновку про доведеність у ході судового розгляду винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень. Зокрема, такого висновку апеляційний суд дійшов на підставі аналізу показань самої засудженої ОСОБА_6 , яка повністю визнала свою вину і детально повідомила всі подробиці обставин вчинення нею злочинів, у тому числі, щодо затримання її потерпілим ОСОБА_10 на території магазину одразу після вчинення злочину, а також даних протоколів огляду місця події, огляду предметів та висновку експерта щодо вартості викраденого майна у магазині «Схід-Захід».

Тобто апеляційний суд перевірив всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 , які були покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.
Водночас, проаналізувавши встановлені у справі фактичні обставини, апеляційний суд дійшов мотивованого висновку про те, що, судом першої інстанції дана неправильна кримінально-правова оцінка вчиненому протиправному діянню за епізодом відносно ОСОБА_10 та застосував норму закону України про кримінальну відповідальність, яка підлягала застосуванню й покращувала становище особи, порівняно з пред`явленим обвинуваченням.
Отже, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з встановленими місцевим судом фактичними обставинами кримінального правопорушення, відібравши пояснення засудженої ОСОБА_6 , та вивчивши матеріали кримінального провадження здійснив апеляційний розгляд, який не суперечив загальним засадам кримінального провадження, у тому числі, щодо безпосередності дослідження показань, речей і документів.
Викладене спростовує доводи скарги прокурора про те, що судом апеляційної інстанції допущені істотні порушення кримінального процесуального закону.
Вирішення питання про призначення ОСОБА_6 покарання із застосування ст. 75 КК, з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції, відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, щирого каяття засудженої, добровільного повернення викраденого майна потерпілим і відсутність претензій з боку останніх, а також молодого віку засудженої ОСОБА_6 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення її без відбування покарання і звільнення на підставі ст. 75 КК. А отже, підстав для скасування ухвали апеляційного суду за мякістю призначеного засудженій ОСОБА_6 покарання та у звязку з неправильним застосуванням ст. 75 КК, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, немає.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не виявлено, тому законних підстав для скасування ухвали за доводами касаційної скарги прокурора, Верховний Суд не убачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3