справа №619/2152/18
провадження №1-кп/619/392/18
ВИРОК
іменем України

02 листопада 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000876 від 25.05.2018 року по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився с. Заповіти Ілліча Хабаровського краю РФ, громадянин України, освіта середня, розлучений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 26.06.1991 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст. 206 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) до двох років позбавлення волі з застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на два роки; 03.03.1996 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 206 ч. 3, 141 ч. 2, 42 КК України (в редакції 1960 року) до п`яти років позбавлення волі; 22.02.2006 року Богунським районним судом м. Житомира за ст. 121 ч. 1 КК України до трьох років позбавлення волі; 24.11.2011 року Богунським районним судом м. Житомира за ст. 186 ч. 2, 69 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі; 09.04.2015 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 121 ч. 2, 186 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до дев`яти років позбавлення волі; за ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.02.2016 року зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.10.2014 по 14.07.2015,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України,
за участю: прокурорів - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2015 року, відбував покарання у Державній установі «Дергачівська виправна колонія №109», що розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район смт. Солоницівка вул. Каштанова №5, 25 травня 2018 року маючи умисел на втечу з місць позбавлення волі, діючи умисно під приводом виходу до вбиральні, покинув спальне приміщення першого відділення ДУ «ДВК №109».
В подальшому ОСОБА_3 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на втечу з місць позбавлення волі, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без відповідного дозволу адміністрації установи, скориставшись відсутністю прямого контролю за його поведінкою з боку співробітника установи, самовільно, незаконно, таємно залишив територію Державної установи «Дергачівська виправна колонія №109» та прослідував до автодороги по вул. Сумський Шлях в смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, звідки на невстановленому автомобілі направився до м. Житомир, таким чином вчинив втечу з установи виконання покарань.
25.05.2018 о 20 год. 30 хв. працівником Державної установи «Дергачівська виправна колонія №109» старшим оперуповноваженим оперативної групи ДУ «ДВК №109» підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 . ОСОБА_3 був виявлений та затриманий у встановленому законом порядку на автовокзалі в м. Житомир.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися у втечі з місця позбавлення волі, вчинені особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 393 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину так, як це зазначено вище.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.
Вина обвинуваченого у скоєнні вищезазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
При вирішенні питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає, що відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує його покарання, є щире каяття, яке було дієвим.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується посередньо.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, а також особу обвинуваченого, тому вважає за необхідне признатити ОСОБА_3 покарання, пов`язане з з ізоляцією від суспільства.
Суд вважає, що таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив застосувати до нього вимоги ч. 5 ст. 72 КК України, а саме зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Суд приходить до наступного. Стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 26.05.2018 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Згідно абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року №3352-XII, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Таким чином, попереднє ув`язнення у розумінні положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Відповідно до ст. 368 ч. 6 КПК України обираючи і застосовуючи норму Закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 440/853/17, № провадження 51-722 км 17 вказано, що у випадку коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838VII «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, яким погіршується становище цієї особи.
За даним кримінальним провадженням обвинувачений був затриманий 25 травня 2018 року, тому він не є особою, яка має право на застосування положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838VII «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, так як на 20 червня 2017 року ОСОБА_3 відбував покарання за попереднім вироком, а не перебував у місцях попереднього ув`язнення, тому не підлягає зарахованню ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25.05.2018.
Речових доказів та процесуальних витрат у справі не має.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 ч. 1 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.04.2015 року, і призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді п`яти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 25 травня 2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити незмінним у виді тримання під вартою в Державній установі виконання покарань (№27).
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1