АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1443/18 Справа № 185/3434/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,

адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційні скарги прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровськохї області від 04.05.2018 року, -
В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Павлограді Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою юридичною освітою, пенсіонера, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 10 335 грн. та моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1231 грн.44 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він, близько о 12.30 годині 19 квітня 2016 року, у денний час доби, перебуваючи за кермом належного йому транспортного засобу НОМЕР_1 , технічно справного легкового автомобілю марки «Chevrolet lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився в нерухомому положенні своєю передньою частиною до воріт будинку АДРЕСА_2 , а задньою частиною до головної дороги вул. Будинського м.Павлограда.

У зазначений час з подвір`я будинку АДРЕСА_2 вийшов пішохід ОСОБА_13 , і зупинився навпроти передньої частини вказаного автомобіля марки «Chevrolet lасеttі», на відстані близько 1 метра до нього.

ОСОБА_9 завів двигун автомобіля та розпочав рух вперед у напрямку воріт будинку вказаного домоволодіння, однак під час руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив наїзд передньою лівою частиною вказаного автомобіля на пішохода ОСОБА_14 , який в результаті наїзду отримав тілесні ушкодження у вигляді механічної травми у вигляді закритого черезмищелкового перелому верхньої третини кісток лівої гомілки.

Своїми діями водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, як вказав суд, потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості та знаходяться у причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП.

В апеляційних скаргах:

-захисник просить задовольнити його апеляційну скаргу, вирок стосовно його підзахисного скасувати повністю, та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вважає, що вирок суду не може бути визнано таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки судове слідство проведено неповно, однобічно, судом не перевірені та не спростовані доводи на захист обвинуваченого ОСОБА_9 , не усунуті сумніви в його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, на його думку, судом першої інстанції не прийнято до увагу ту обставину, що за спливом строків досудового розслідування прокурор вже не може направляти обвинувальний акт до суду, адже зі спливом строків досудового розслідування закінчуються повноваження прокурора робити подібні дії.

Вважає, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, встановлена органами досудового розслідування, не знайшла свого відображення при формулюванні обвинувачення, чим було порушено гарантоване Конституцією України і ст.20 КПК України право ОСОБА_9 на захист, оскільки він був позбавлений права захищатися від неконкретного обвинувачення.

На його думку, суд першої інстанції не звернув на це уваги та сам допустився помилки при формулюванні обвинувачення, прийшов до невірного висновку, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 ДТП знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із спричиненими потерпілому ОСОБА_12 пошкодженнями, що складає об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

На думку захисту, вказані недоліки досудового розслідування та судового розгляду свідчать про те, що суд ухвалюючи обвинувальний вирок, не встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, не дав належну оцінку наявним доказам, які були надані обвинуваченням, та враховуючи, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст 286 КК України, характеризується діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження та наслідками у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більше ніж 21 день) та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком, що не було встановлено судом. Вважає, що від дій ОСОБА_9 наслідків не було.

На його думку, вказане свідчить про невмотивованість та необґрунтованість судового рішення (ст.370 КПК), що є підставою для скасування судового рішення у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Вважає, що його підзахисний як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду в категоричній формі стверджував, що наїзду на пішохода ОСОБА_12 автомобілем під його керуванням він не скоював, а пішохід ОСОБА_15 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, вказані тілесні ушкодження отримав після того, як перечепився через перешкоду та впав на землю. Вказані обставини отримання потерпілим ОСОБА_15 тілесних ушкоджень в судовому засіданні, на його думку, підтвердили свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та сам обвинувачений ОСОБА_9 .

На його думку, що при процесуальному оформленні та закріпленні вказаних доказів органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) не дотримано процесуального порядку отримання доказів та не дотримано правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) дій відповідно до ст.ст.84-87 КПК України, що в свою чергу тягне за собою визнання доказів недопустимими, а саме протоколу огляду місця огляду дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2016 року, з доданими до нього схемою та фототаблицею, протоколу проведення слідчого експерименту від 28.09.2016 року.

Вважає, що судом безпідставно було відхилено неодноразові як письмові так і усні клопотання захисника про призначення та проведення додаткової судово-медичної експертизи, клопотання про проведення комісійної судової медичної експертизи для встановлення механізму отримання потерпілим ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Крім цього, на його думку, потерпілим ОСОБА_12 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт придбання медичних препаратів на суму 10 335,00 грн., оскільки з наданих чеків на придбання медичних препаратів не вбачається факт придбання даних препаратів саме потерпілим ОСОБА_12 , а рецепти-вимоги лікарів на придбання ОСОБА_12 лікарських засобів, препаратів і матеріалів медичного призначення, потерпілим суду не надавалися, що вважає свідчить про те, що судом безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_9 на його користь майнової шкоди в розмірі 10 335,00 грн.

Вважає, що позивачем ОСОБА_20 при поданні позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в порушення Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, зі змінами та доповненнями, не сплачено судовий збір, що є підставою залишення вимог в частині стягнення моральної шкоди, без задоволення. Крім цього, на його думку, позивач ОСОБА_12 пред`явивши вимоги про стягнення з ОСОБА_9 компенсації за заподіяну йому при дорожньо-транспортній пригоді моральну шкоду, не надав суду жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та відповідно розміру її компенсації в сумі, яка становить саме 70 000 грн.

-прокурор просить вирок суду, в частині призначення покарання скасувати, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 10 335 грн., та моральну шкоду в сумі 30 000 грн. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На його думку, має місце неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Не оспорюючи правильності юридичної кваліфікації дій засудженого, доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає, що суд при визначенні міри покарання ОСОБА_9 не врахував характер скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та призначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.

Зазначив, що враховуючи те, що обвинувачений як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду фактично заперечував наявність його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, посилаючись на те, що потерпілий ОСОБА_12 сам спричинив собі тілесні ушкодження перечепившись через начебто лежачий у траві стовб, що нічим не підтверджено, навіть ігноруючи висновки судово-медичної експертизи та покази самого судмедексперта допитаного у судовому засіданні про те, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження неможливо отримати при падінні з висоти власного зросту, що травма утворилася внаслідок автотравми типу наїзду при ударі виступаючою частиною рухаючогося автомобіля, на переконання сторони обвинувачення, не може свідчити про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства.

Вважає, що одні лише факти того, що обвинувачений є пенсіонером, має на утриманні малолітню дитину та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності не можуть враховуватися як істотні і покладатися в основу прийняття рішення про застосування положень ст.75 КК України.

На його думку, міра покарання ОСОБА_9 повинна бути призначена більш сувора ніж визначено судом, що є необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а сума стягнення грошових коштів з ОСОБА_9 в рахунок моральної шкоди повинна бути збільшена.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, доводи захисника та ОСОБА_9 якиій просили вирок скасувати за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 91 КПК України встановлено коло обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, до яких зокрема відносяться: подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення); винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, форма вини, мотив і мета його вчинення; вид і розмір шкоди, завданої злочином, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи помякшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою та ухвалення вироку щодо неї, суд повинен навести в мотивувальній частині ухваленого вироку докази на підтвердження доведеності обставин, визначених ст. 91 КПК України, а також мотиви їх оцінки.

Доводи захисту про те, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки судом не перевірені та не спростовані доводи на захист обвинуваченого ОСОБА_9 , не усунуті сумніви в його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а також мають місце істотні порушення, заслуговують на увагу з огляду на наступне.

На думку колегії суддів, залишилися належним чином не дослідженими доводи захисту та обвинуваченого про те, що в ході досудового розслідування так і під час судового розгляду ОСОБА_9 в категоричній формі стверджував, що наїзду на пішохода ОСОБА_12 автомобілем під його керуванням він не скоював, а пішохід ОСОБА_15 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, тілесні ушкодження отримав після того, як перечепився через перешкоду та впав на землю.

З цього приводу районний суд належно не перевірив та не оцінив пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які в судовому засіданні пояснили, що потерпілий ОСОБА_15 тілесні ушкодження отримав після того, як перечепився через перешкоду та впав на землю. Вказане потребувало належної, ретельної перевірки, не з`ясовано фактично обставини скоєного.

Також судом безпідставно відмовлено в клопотанні захисника а проведенні комплексної судово-медичної, трасологічної експертизи для встановлення обставин та механізму отримання вказаних ушкоджень потерпілим.

Колегія суддів, перевіряючи доводи захисту, вважає за необхідне зазначити, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України характеризується трьома ознаками: 1) діянням; 2) наслідками; 3) причинним зв`язком між діянням і наслідками. Причинний зв`язок між діянням і наслідками, що наступили, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину. Однак, в даному випадку, за обставин викладених у вироку, причинний зв`язок між діянням і наслідками, викликає сумнів.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, відповідно до ч.1 ст.409 КПК України, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, під час якого залишилися недослідженими обставини, зґясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону зґясувати та проаналізувати докази у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст.91 КПК України, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, правильно встановити фактичні обставини справи, перевірити інші доводи, викладені в апеляційних скаргах та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Оскільки вирок скасовано з процесуальних підстав, колегія суддів не входить в обговорення питання щодо обґрунтованості призначення покарання та вирішення цивільного позову.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровськохї області від 04.05.2018 року стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: