Справа № 365/246/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/800/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 22.08.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 на ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 13 червня 2018 року про повернення обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любомирівка, Згурівського району, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 березня 2018 року за № 0000060, -

ВСТАНОВИЛА:

10 травня 2018 року до Згурівського районного суду Київської області зі Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області передано обвинувальний акт, складений слідчим СВ Згурівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області та затверджений прокурором Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, відповідно до якого органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням у житло, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, з підписаною сторонами угодою про визнання винуватості.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 13 червня 2018 року за результатами підготовчого судового засідання обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, повернуто прокурору на підставі п.3 ч.3 ст. 314 КПК України.
Своє рішення суд мотивував встановленням порушення права на захист неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , який є співучасником злочину, вчиненого за попередньою змовою з повнолітнім ОСОБА_10 , так як їх захист здійснює один захисник адвокат ОСОБА_6 , що є недопустимим. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про те, що без усунення порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_9 справа не може бути призначена до судового розгляду, а тому повернув обвинувальний акт прокурору.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 13 червня 2018 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Підставами для скасування судового рішення прокурор зазначає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що судом першої інстанції було порушено порядок проведення підготовчого судового засідання, а саме не вирішивши питання щодо затвердження угоди про визнання винуватості чи відмови у її затвердженні, суд за власної ініціативи поставив на обговорення питання про повернення обвинувального акта прокурору, та, всупереч думки всіх учасників судового провадження, прийняв таке рішення. На переконання прокурора, суд першої інстанції, встановивши в оскаржуваній ухвалі, що неповнолітній ОСОБА_9 вчинив таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , фактично перейшов до розгляду справи по суті, так як дослідження обставин у кримінальному провадженні не являється предметом підготовчого засідання, а, крім того, суд в оскаржуваній ухвалі послався і на матеріали іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 .

Прокурор стверджує про те, що право обвинуваченого ОСОБА_9 на захист не було порушене, так як матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_9 були виділені в окреме провадження, неповнолітньому ОСОБА_9 було призначено адвоката ОСОБА_6 та повідомлено про підозру раніше, ніж ОСОБА_10 , тобто на час повідомлення про підозру ОСОБА_9 захисник ОСОБА_6 ОСОБА_10 фактично не захищав, також кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 направлено до суду раніше, ніж кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . При цьому, на переконання прокурора, захист адвокатом ОСОБА_6 інтересів ОСОБА_10 жодним чином не суперечить інтересам неповнолітнього ОСОБА_9 .

Крім того, прокурор вказує, що суд першої інстанції у змісті оскаржуваної ухвали як на підставу повернення обвинувального акта посилається на положення ст.ст. 237, 246 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року), що стосуються питань, які підлягають з`ясуванню при попередньому розгляді справи та повернення справи на додаткове розслідування, - які втратили чинність у зв`язку із прийняттям Кримінального процесуального кодексу України.

Також, прокурор зазначає, що складений відносно ОСОБА_9 обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Таким чином, на переконання апелянта, при поверненні прокурору обвинувального акта на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, судом першої інстанції взагалі не встановлено порушень ст.291 КПК України при його складенні, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення є безпідставним та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно зі змісту оскаржуваної ухвали Згурівського районного суду Київської області від 13 червня 2018 року, вказане судове рішення прийняте на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України. Проте, судом першої інстанції не наведено жодного мотиву невідповідності обвинувального акта, складеного стосовно ОСОБА_9 , вимогам ст.291 КПК України.

Зі змісту обвинувального акта, складеного у кримінальному провадженні за ознаками вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, видно, що він складений слідчим СВ Згурівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області у відповідності до вимог ст. 291 КПК України. Так, обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_9 , містить всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законом, зокрема найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченого та потерпілої (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого. При викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені місце, час, мотив інкримінованого обвинуваченому злочину. Обвинувальний акт затверджений прокурором.

До обвинувального акта додані реєстр матеріалів досудового розслідування, а також розписка підозрюваного і захисника про отримання їх копій.

Таким чином, всупереч висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому правові підстави для його повернення прокурору відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у суду першої інстанції були відсутні.

Колегія суддів вважає неправильним посилання суду першої інстанції на положення ст.ст. 237, 246 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року), як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору, так як вказані положення кримінально-процесуального закону втратили чинність з дня набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України 20 листопада 2012 року.

Крім того, з матеріалів провадження видно, що судом першої інстанції порушено порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод, передбачений Главою 35 КПК України.

Відповідно до ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомлення інших учасників судового провадження. Згідно із п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу. Відповідно до п. 7 ст.474 КПК України, у разі відмови у затвердженні угоди досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Як видно з матеріалів провадження, прокурор разом із обвинувальним актом стосовно ОСОБА_9 , надіслав до суду підписану сторонами угоду про визнання винуватості, яка, всупереч наведеним вище нормам кримінального процесуального закону, судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання розглянута не була. Натомість, прийнявши рішення про повернення прокурору обвинувального акта, суд першої інстанції у резолютивній частині оскаржуваної ухвали зазначив і про повернення угоди про визнання винуватості, що взагалі не передбачено чинним КПК України.

Що стосується посилань суду першої інстанції на порушення права на захист ОСОБА_9 під час досудового розслідування, то вказана обставина підлягає ретельній перевірці на предмет реального порушення права на захист неповнолітнього та, в разі її підтвердження, може бути підставою для відмови у затвердженні угоди згідно із п.3 ч.7 ст.474 КПК України, або для визнання певних доказів недопустимими, відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апелянта є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 13 червня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 березня 2018 року за № 0000060, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4