В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/8981/15-к

"31" серпня 2018 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0018348 від 31.12.2014 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 30.08.2011 року Подільським районним судом м.Києва за ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі; 27.09.2011 року Голосіївським районним судом м.Києва за ч.2 ст.185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 18.07.2012 року Оболонським районним судом м.Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 16.08.2013 року з Піщанської ВК №59 Вінницької області умовно достроково на підставі ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 08.08.2013 року з невідбутою частиною покарання строком 1 рік 10 місяців та 21 день; 13.06.2016 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 08.02.2018 Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 05.05.2018 Ірпінським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років 180 днів позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 31.12.2014 приблизно о 02:30 год. знаходячись за адресою м. Київ, вул. Воскресенська 12-А в м. Києві з метою повторного таємного викрадення чужого майна підійшов до залишеного на ніч на не охоронюваній стоянці автомобіль Мерседес Віто, д.н.з. НОМЕР_1 .

Реалізуючи свої злочинні наміри та діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 оглянув салон даного автомобіля через скло та переконавшись, що там є цінні речі, у нього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

Скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_4 каменем, який знайшов поруч на землі, розбив праве бокове скло автомобіля і таким чином проник всередину.

Продовжуючи задумане, ОСОБА_4 обшукав салон даного автомобіля звідки дістав та виклав на землю чуже майно, що належить ОСОБА_5 , а саме коробку з м`ясними виробами вагою 10 кілограм загальною вартістю 950 гривень та чоловічу куртку вартістю 50 гривень, але виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення (злочину) до кінця, з місця вчинення злочину з викраденим зникнути не зміг, з причин що не залежали від його волі, оскільки поруч з автомобілем був затриманий працівниками охорони будинку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини його скоєння, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Так, указав, що дійсно, 31.12.2014 приблизно о 02:30 год. знаходився за адресою м. Київ, вул. Воскресенська 12-А в м. Києві, де помітив на не охоронюваній стоянці автомобіль Мерседес Віто, д.н.з. НОМЕР_1 , до якого підійшов, оглянув салон даного автомобіля. Потім каменем розбив праве бокове скло і проник всередину звідки дістав та виклав на землю майно, що належить ОСОБА_5 , а саме коробку з м`ясними виробами та чоловічу куртку. Надалі, поруч з автомобілем був затриманий працівниками охорони будинку.

Поряд з цим, у цей же час, останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, як-то: відомості указані у протоколах ОМП від 31.12.2014, слідчого експерименту від 23.04.2015, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Статті (частина статей) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна, однак свій злочинний умисел до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що цей обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, прийнятні характеристики, спосіб життя (раніше судимий, не одружений, стан здоров`я), що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статей 185 КК України у виді позбавлення волі.

При визначенні остаточного покарання суд враховує, що обвинувачений був засуджений 05.05.2018 Ірпінським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років 180 днів позбавлення волі.

Дане кримінальне правопорушення вчинено до ухвалення зазначеного вироку, тому остаточне покарання має бути призначене за сукупністю злочинів із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, яка регламентує, що за правилами ч.ч 1-3 ст. 70 КК України призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Дане покарання у виді позбавлення волі, на переконання суду, з огляду на відсутність передумов для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Міра запобіжного заходу обвиунваченому у даному кримінальному провадженні не обиралась, й підстави для її оборання відсутні з огляду на те, що ОСОБА_4 перебуває під вартою у зв"язку з відбуванням покарання за попереднім вироком.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред"явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Ірпінського районного суду Київської області від 05.05.2018 остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді 4 (чотирьох) років 180 (ста вісімдесяти) днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту постановлення вироку, тобто з 31.08.2018, зарахувавши в строк відбування покарання за даним вироком, термін відбутого покарання за попереднім вироком Ірпінського районного суду Київської області від 05.05.2018 на правилами ст. 72 КК України.

Речові докази: коробку з м`ясними виробами, чоловічу куртку, які передані на зберігання ОСОБА_5 , залишити у її володінні.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1