Справа № 351/1741/18
Провадження № 1-кп/351/135/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині кримінальне провадження відносноОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, неодруженого, раніше не судимого,
за ст. 286 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

Так, 26.04.2018 р. приблизно о 23.35 год., у темну пору доби водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «BMW-320», реєстраційний номер НОМЕР_1 іноземної реєстрації, рухаючись по прямій ділянці автодорогою сполученням «Косів-Снятин» в напрямку залізно-дорожнього переїзду в с. Хутір-Будилів Снятинського району, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та не справився з керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги та допустив зіткнення з будівлею стрілочного поста №1 по станції Снятин ДТГО «Львівська залізниця», внаслідок якого вищевказаний автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а пасажир ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді закритої тупої травми живота, розриву печінки і селезінки, гемоперітонеуму, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та є небезпечними для життя, а також постгеморагічної анемії середнього ступеня важкості, забою грудної клітки, серця, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, післятравматичної лівобічної пневмонії, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.
При цьому ОСОБА_6 , порушив Правила дорожнього руху України, а саме:

п.2.3.б) згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.12.1, в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.2, який вказує, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 26.04.2018 р. біля 23.35 год. керуючи транспортним засобом марки «BMW-320», реєстраційний номер НОМЕР_1 іноземної реєстрації у с. Хутір-Будилів Снятинського району на автодорозі сполучення «Косів-Снятин» в напрямку залізно-дорожнього переїзду, проявив неуважність та не врахував дорожню обстановку, оскільки його автомобіль занесло, в результаті чого допустив зіткнення з будівлею стрілочного поста.
Зазначив, що будівлю відремонтував, потерпілому ОСОБА_7 , який знаходився в автомобілі, відшкодував завдані збитки, щиро жаліє за скоєним, усвідомив неправомірність свого вчинку, просив суворо не карати та не позбавляти його волі, а також не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки він влаштувався на роботу до ФОП ОСОБА_8 і в його обов`язки входить керування транспортними засобами. Дана робота є його єдиним джерелом доходу.
Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні суду пояснив, що 26.04.2018р. перебував у автомобілі під керуванням свого товариша ОСОБА_6 . Вказав, що того вечора падав дощ і пам`ятає, що автомобіль занесло та відбулось зіткнення з будівлею. Зазначив, що обвинувачений відшкодував йому кошти, потрачені на лікування. Претензій до останнього не має, просив суворо ОСОБА_6 не карати.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись поясненням обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому повністю доведена, а його діяння слід кваліфікувати за ст.286 ч.2 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення за ст. 286 ч.2 КК України, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_6 , є тяжким злочином вчиненим з необережності.
Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 25.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди при призначенні покарання за ст. 286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину.
До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він є особою молодого віку, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

В досудовій доповіді орган пробації зазначав, що вивченням особи обвинуваченого встановлено середню ймовірність вчинення повторного злочину, а тому виправлення можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Суд вважає, що наведені пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, поведінка обвинуваченого після ДТП, його ставлення до потерпілого, щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, з врахуванням особи обвинуваченого, дають підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у межах санкції ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі із звільненням на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, який веде спосіб життя, що позитивно характеризується у суспільстві, його ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що ОСОБА_6 усвідомив неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, є працевлаштованим на роботі, яка пов`язана з керуванням транспортними засобами, приходить до висновку за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та відповідатиме меті визначеній у ст. 50 КК України.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати у зв`язку із проведенням експертиз, які слід стягнути із обвинуваченого.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Суд, керуючись ст.ст. 371, 373-374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох ) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Стягнути із ОСОБА_6 в дохід держави витрати на залучення експерта у зв`язку із проведенням експертизи: № 4.2-483/18р. в розмірі 1001 грн. 00 коп.,
Речовий доказ: автомобіль марки «BMW-320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 повернути законному володільцю ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду ОСОБА_1