Дата документу Справа № 337/6787/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/683/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/6787/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

потерпілого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_14 та в його інтересах захисника ОСОБА_17 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.189, ч.2 ст.187, ч.2 ст.289 КК;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.289 КК;

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

02 серпня 2015 року приблизно о 22 годині ОСОБА_14 з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, діючи умисно, знаходячись поблизу балки, розташованої біля будинку №7 по вул.14 Жовтня в м.Запоріжжі, всупереч волі ОСОБА_18 , шляхом вільного доступу, відкрито заволодів його годинником вартістю 2940 грн. 84 коп., а саме зняв годинник з руки потерпілого, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_18 матеріальний збиток на вказану суму.

02 серпня 2015 року приблизно о 23 годині ОСОБА_14 , перебуваючи біля будинку №10 по вул.Калнишевського в м.Запоріжжі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, порушуючи загальноприйняті норми права володіння, користування та розпорядження майном, прагнучи заволодіти чужим майном, погрожуючи ОСОБА_18 розголошенням відомостей про нього, які потерпілий бажає зберегти в таємниці, а саме, що він «нетрадиційної статевої орієнтації», вимагав у ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 15000 грн., з метою особистого матеріального збагачення.

Не зупиняючись на досягнутому, 09 листопада 2015 року приблизно о 21 годині ОСОБА_14 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , знаходячись в парку «Поколінь» по вул.Запорізького Козацтва в м.Запоріжжі, напали на раніше незнайомого ОСОБА_19 , при цьому ОСОБА_13 наніс ліктем лівої руки один удар в обличчя останнього, від чого потерпілий втратив рівновагу, та впав на землю, втративши свідомість. Таким чином, потерпілому ОСОБА_19 було заподіяно згідно з висновком експерта №4666 від 20.11.2015 року, синці у внутрішнього кута лівого ока з переходом на нижню повіку, в потиличній області в центрі, в лівій тім`яній області, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після того, як ОСОБА_19 впав на землю та знаходився у безпорадному стані, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_15 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, заволоділи майном, яке належить ОСОБА_19 .

Продовжуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілого, ОСОБА_14 , узгодивши свої дії з ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , приблизно о 00 годин 30 хвилин, шляхом проведення транзакції через мережу Інтернет перерахував з банківської картки № НОМЕР_1 банку «Приват Банк», якою ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 заволоділи в ході розбійного нападу на ОСОБА_19 , на банківську картку банку «Приват Банк» № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_20 грошові кошти в сумі 1800 грн., які 10.11.2015 року ОСОБА_20 зняв готівкою в банкоматі супермаркету «АТБ-Маркет» по вул.Задніпровська, 25 в м.Запоріжжі. Після цього, ОСОБА_20 , не усвідомлюючи, що вказані грошові кошти отримані злочинним шляхом, передав ОСОБА_13 вказані грошові кошти у сумі 1700 грн., залишивши собі за вказівкою ОСОБА_14 100 грн. за зняття грошових коштів. У свою чергу ОСОБА_13 передав 1700 грн. ОСОБА_14 , які останній розподілив між собою, ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та 400 грн. віддав свідку ОСОБА_21 .

Таким чином, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в ході розбійного нападу заволоділи майном потерпілого ОСОБА_19 на загальну суму 12045 грн. 28 копійок, чим спричинили останньому матеріальний збиток на вказану суму.

09.11.2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_14 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Універсам» по пр.Ювілейному в м.Запоріжжі, діючи умисно, повторно, за допомогою ключа від автомобіля «RENAULT LOGAN» сірого кольору д.н. НОМЕР_3 , яким вони заволоділи того ж дня о 21 годині в ході розбійного нападу на ОСОБА_19 , незаконно заволоділи транспортним засобом «RENAULT LOGAN» сірого кольору д.н. НОМЕР_3 , вартість якого складає 153034 грн. 76 коп., який належить ОСОБА_19 та на ньому зникли з місця вчинення злочину, чим спричинили ОСОБА_19 матеріальний збиток на вказану суму.

Дії ОСОБА_14 кваліфіковано за ч.1 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж); за ч.2 ст.189 КК, як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна, з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці (вимагання), вчинене повторно; за ч.2 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб; за ч.2 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, яке завдало значної матеріальної шкоди, вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.186 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.189 КК у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.187 КК у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією частини належного йому майна;

- за ч.2 ст.289 КК у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна.

Дії ОСОБА_13 кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб; за ч.2 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, яке завдало значної матеріальної шкоди, вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.187 КК у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією частини належного йому майна;

- за ч.2 ст.289 КК у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна.

На підставі ст.71 КК, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 06 травня 2015 року, остаточно призначено покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією частини належного йому майна.

Дії ОСОБА_15 кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжні заходи, початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази.

Вирок щодо ОСОБА_15 в апеляційному порядку не оскаржено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 просить вирок щодо ОСОБА_13 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що в діях обвинуваченого ОСОБА_13 відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК, а наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК. Однак суд безпідставно критично поставився до таких доводів сторони захисту та визнав ОСОБА_13 винуватим за ч.2 ст.187 КК.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_17 просить вирок щодо ОСОБА_14 змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_14 з ч.2 ст.187 КК на ч.2 ст.186 КК та призначити йому мінімальне покарання в межах санкції даної статті. За ч.2 ст.289 КК ОСОБА_14 виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні даного злочину. Призначити ОСОБА_14 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та на підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Свої вимоги захисник мотивує тим, що під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження застосування обвинуваченими до потерпілого насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, оскільки не підтвердився факт втрати потерпілим свідомості внаслідок отриманого удару. А тому кваліфікація дій ОСОБА_14 за ч.2 ст.187 КК є неправильною. Крім того, суд незаконно визнав ОСОБА_14 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК, так як доказів вини обвинуваченого у вчиненні даного злочину під час судового розгляду надано не було, а докази, на які послався суд у вироку, жодним чином не доводять винуватість обвинуваченого, про що захисник наводить відповідні мотиви.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_14 просить вирок щодо нього скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги; представника потерпілого, яка заперечила проти апеляційних скарг; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_14 за епізодом вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_18 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, а також вид і розмір призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, вирок суду в цій частині не переглядався.
Так, в апеляційних скаргах всіх апелянтів йдеться про непогодження сторони захисту про кваліфікацію дій обвинувачених за ст. 187 КК щодо нападу на потерпілого ОСОБА_19 . При цьому в усіх апеляційних скаргах йшлося про недоведення стороною обвинувачення факту того, що потерпілий в результаті його побиття втрачав свідомість, що є ознакою насилля притаманного розбійному нападу. Сторона захисту виходила з того, що потерпілий ОСОБА_19 свідомість не втрачав, йому було завдано легкі тілесні ушкодження, а тому вимагала перекваліфікувати за цим епізодом дії обвинувачених на ст.186 КК.

Проте судова колегія критично ставиться до таких заперечень, оскільки вони ґрунтуються тільки на показах обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які є заінтересованими особами, і спростовуються сукупністю інших досліджених під час судового розгляду доказах, яким суд першої інстанції під час ухвалення вироку дав належну правову оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_19 під час судового розгляду заявив, що після нанесення йому удару під час нападу він втратив свідомість, а тому не бачив, коли і як у нього зникли його речі. Інший обвинувачений ОСОБА_15 і свідок ОСОБА_22 заявили суду, що потерпілий втратив свідомість після нанесеного йому удару, в результаті чого обвинувачені знімали з нього речі, коли той лежав на землі.

Підстав недовіряти потерпілому і свідку ОСОБА_22 у суду не було, з цими показами узгоджувались і покази іншого обвинуваченого ОСОБА_15 , який повністю визнав свою вину, і у якого не було підстав обмовляти ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .

До заперечень захисника ОСОБА_13 про помилкове прийняття до уваги вимоги потерпілого ОСОБА_19 про призначення суворого покарання суд ставиться критично, оскільки за даним епізодом і ОСОБА_13 і ОСОБА_14 призначено мінімально можливе покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.187 КК.

До доводів захисника ОСОБА_17 про недоведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ст.289 КК, судова колегія також ставиться критично, оскільки такі заперечення також ґрунтуються лише на запереченнях самого обвинуваченого, які спростовуються сукупністю інших досліджених судом доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_19 пояснив суду, що під час розбою у нього, крім іншого, нападники забрали ключі від автомобілю Рено Логан і сам автомобіль.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_13 пояснив, що під час розбійного нападу на ОСОБА_19 . ОСОБА_14 зняв з потерпілого сумку, ОСОБА_23 зняв з руки годинник, а він зняв з потерпілого ланцюжок з хрестом. Потім вони всі разом побігли в сторону зупинки «Універсам» в м. Запоріжжя, звідки ОСОБА_24 з ОСОБА_23 пішли додому, а він з ОСОБА_25 відкрили сумку потерпілого, де знайшли ключі від автомобіля ОСОБА_19 та ОСОБА_14 запропонував спочатку сісти в авто, а потім вже поїхати. Відкривши автомобіль потерпілого, ОСОБА_14 сів на місце водія, а він на місце пасажира спереду. Після чого ОСОБА_14 завів автомобіль та вони поїхали в сторону міста, де на якійсь вулиці вони залишили автомобіль.

Згодом 24.11.2015 року даний автомобіль було віднайдено в районі зупинки громадського транспорту по вул. Космічній, 42-А в м.Запоріжжі на значній відстані від місця вчинення розбійного нападу.

Свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.289 КК, за даним епізодом ні ОСОБА_13 , ні його захисник в апеляційній скарзі не оспорювали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_14 ставиться питання про скасування вироку суду із призначенням нового судового розгляду через допущену судом першої інстанції неповноту і невідповідність висновків суду обставинам справи. Проте сама скарга має декларативний зміст і не містить у собі посилань щодо якихось конкретних порушень і невідповідностей.

При цьому судова колегія зважає на те, що з огляду на ч.1 ст.404 та ч.3 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги; особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її до початку апеляційного розгляду.

Під час продовження апеляційного розгляду 07.08.2018 року обвинувачений ОСОБА_14 заявив клопотання про уточнення і доповнення його апеляційної скарги. Судовою колегією дане клопотання було відхилено, оскільки згідно з ч.3 ст.404 КПК особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її лише до початку апеляційного розгляду. Проте із зазначеним клопотанням ОСОБА_14 звернувся вже після початку апеляційного розгляду фактично перед проведенням судових дебатів.

Разом з тим судова колегія зважає на те, що зміст даної апеляційної скарги є тотожнім поясненням-запереченням, з якими до суду звернулись три захисники ОСОБА_14 , які вступили у справу на стадії вже апеляційного розгляду.

Заперечення захисників, які було ними озвучено під час апеляційного розгляду, жодним чином не спростовують висновків районного суд, а допущені ним окремі порушення вимог процесуального закону жодним чином не порушували процесуальні права учасників судового розгляду і не вплинули на правильність ухваленого рішення.

Так, є безпідставним твердження захисників ОСОБА_14 про те, що провадження здійснено за відсутності потерпілого ОСОБА_18 , оскільки він був присутнім під час судового розгляду і давав суду свої пояснення, які, крім іншого, покладено в основу обвинувального вироку.

Твердження захисників про незаконний склад суду також не знайшло свого підтвердження під час перевірки такого заперечення, оскільки ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05.06.2016 року визначено підсудність даного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003236, за Комунарським районним судом м.Запоріжжя. Тому повернення в цій справі судом обвинувального акту прокурору з наступним направленням прокурором виправленого обвинувального акту саме до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з огляду на зазначену ухвалу апеляційного суду є законним.

Відповідно до ч.2 ст.334 КПК у разі, якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Оскільки в провадженні головуючого у справі (с.Наумова І.Й.) вже перебувало інше кримінальне провадження щодо ОСОБА_14 з огляду на положення п.2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, а також з огляду на ч.2 ст.334 КПК дане кримінальне провадження було передано саме їй. Та обставина, що з якихось мотивів об`єднання проваджень не відбулось не свідчить про незаконну передачу судді ОСОБА_1 даного провадження.

Не можна прийняти до уваги й заперечення захисників про те, що суд в день проголошення вироку не оголосив про відкриття судового засідання, оскільки суд видалився до нарадчої кімнати 23.10.2017 року, при цьому судове засідання не закінчилось. Повернувшись 24.10.2017 року суд одразу проголосив вирок. Процесуальним законом не передбачено відкриття судового засідання після повернення суду з нарадчої кімнати.

Заперечення захисту про те, що вирок проголошувався не суддею, а іншою особою, ґрунтується лише на фантазіях нових захисників, оскільки і обвинувачені, і інші захисники, які були присутніми під час проголошення вироку, не підтвердили даного твердження.

У вироку обвинуваченим роз`яснено порядок і строки його оскарження, тому в цій частині заперечення захисників безпідставні.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_14 за епізодом вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_18 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, належність і допустимість доказів за цим епізодом, а також вид і розмір призначеного покарання в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, вирок суду в цій частині судовою колегією не переглядався. А тому усні і письмові заперечення захисників щодо недопустимості доказу: аудіозапису розмов, вчиненого матір`ю потерпілого, є такими, що не підлягають розгляду.
Відповідно до ч.2 ст.93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, крім іншого, шляхом витребування та отримання від підприємств, установ та організацій документів, відомостей.
А тому заперечення захисту про те, що знімки на особу, яка провела банківську операцію по зняттю готівки 10.11.2015 року, надані ПАТ КБ «ПриватБанк» слідству без ухвали слідчого судді є безпідставні і незаконні.
Ненаправлення копії вироку особам, які були відсутні під час проголошення вироку, а так само повторне викладення в оскаржуваному вироку показів деяких учасників провадження, на чому наголошував захист, не можуть свідчити про порушення чиїхось процесуальних прав, на суть і правильність оскаржуваного вироку не впливають і висновків суду щодо доведеності вини обвинувачених не спростовують.
Отже, як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_14 і ОСОБА_13 у вчиненні розбою зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показань обвинувачених, потерпілого, даних протоколів слідчих дій, а також висновку судово-медичної експертизи.
Відповідні показання осіб, чиї покази покладено в основу обвинувального вироку, є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Дослідивши вказані докази, суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_13 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_14 та в його інтересах захисника ОСОБА_17 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_13 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4