Дата документу Справа № 324/1749/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 324/749/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/993/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Красногвардійське АР Крим, українець, громадянин України, маючий неповну середню освіту, непрацюючий, неодружений, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше судимий:

1) 26 травня 2009 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
2) 19 березня 2010 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення. Звільнений 20 листопада 2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 16 днів;
3) 25 квітня 2013 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення. Звільнений 4 листопада 2016 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджений до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено ОСОБА_7 з-під варти.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 296 грн. 61 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за наступних обставин.

26 вересня 2017 року приблизно о 16 год. 24 хв., ОСОБА_7 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи корисливі мотив та мету, діючи повторно, знаходячись в салоні маршрутного таксі, що в цей час перебувало на зупиночній платформі Пологівської автобусної станції ПАТ «Запоріжавтотранс» за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Єдності 9, відкрито заволодів належним ОСОБА_10 майном, після чого зник з місця скоєння злочину та мав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, однак був затриманий працівниками поліції на привокзальній площі вищевказаного підприємства.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав майнову шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 423 грн. 33 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Також вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині безпідставного застосування ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції недостатньо враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, у тому числі двічі за вчинення грабежу, менш ніж через дев`ять місяців після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив відкрите викрадення чужого майна, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та необхідність ізоляції від суспільства.

Крім того, обвинувачений не має постійного місця проживання, не працює, єдиним джерелом доходів є випадкові заробітки, вчинення корисливих злочинів і є метою його існування, а тому перебуваючи на волі він продовжить свою злочинну діяльність.

Також зазначає, що суд першої інстанції належним чином не мотивував, які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що приводять до висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання і дають підстави для застосування ст. 75 КК України, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, в іншій частині вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, вирок суду просила скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин менше ніж через рік після звільнення з місць позбавлення волі, неодружений, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, не працює, за місцем навчання характеризувався посередньо, а також взяв до уваги те, що матеріальна шкода була відшкодована в повному обсязі шляхом повернення викраденого майна.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 неодноразово був засуджений за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності, раніше звільнявся як умовно-достроково, так і з іспитовим строком, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі в останній раз 4 листопада 2016 року по відбуттю строку покарання, належних висновків для себе не зробив і 26 вересня 2017 року знову вчинив тяжкий корисливий злочин проти власності, а також те, що фактично шкоду потерпілій було відшкодовано шляхом повернення вилученого працівниками правоохоронних органів, а не обвинуваченим, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує, що він вчинив умисний корисливий тяжкий злочини, раніше неодноразово був засуджений за вчинення тяжких корисливих злочинів, звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням та умовно-достроково, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, вчинив новий злочин менш, ніж через рік після звільнення з місць позбавлення волі.
Крім того, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який не працює, легального джерела доходу не має, не навчається, був відрахований з державного навчального закладу у зв`язку з грубим порушенням навчальних дисциплін, за місцем навчання характеризувався негативно, стійких соціальних зв`язків не має, оскільки він неодружений, дітей на утриманні не має, без постійного місця проживання.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів і вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, однак вважає, що покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2018 року задовольнити частково.

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

Зарахувати у строк покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 29 вересня 2017 року по 16 лютого 2018 року включно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4