АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , кримінальне провадження за № 0001562 від 25 травня 2017 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючого інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подану на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, непрацюючий, раніше судимий:
- 30.01.2012 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців за ст. 185 ч.3 КК України до 4-х (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 25.07.2012 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців за ст. 185 ч.3 КК України до 3-х (трьох) років 6-ти (шести)місяців позбавлення волі,-
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України та призначено йому покарання:

? за ст. 185 ч.2 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;

? за ст. 395 КК України у виді 3 місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту затримання.

Провадження №11-кп/794/242/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч. 2 ст.185, ст. 395 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_11 .
Згідно вироку районного суду, 10 травня 2017 року в період часу з 19.00 год. по 21.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу з гаража, який розташований на вказаному подвір`ї, таємно, повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_8 , а саме: велику болгарку марки «STIHL» вартістю 2600 грн., дві маленьких болгарки марки «STIHL» вартістю 1200 грн. кожна, велику дриль марки «STIHL» вартістю 2400 грн. та дві маленькі дрилі марки «STIHL» вартістю 1300 грн. кожна, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 10 000 грн. Після цього, ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім цього, згідно з постановою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 16.03.2017 року ОСОБА_6 було встановлено адміністративний нагляд відповідно до ст. 3 п. «в» Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» строком на один рік. Цією ж постановою йому було встановлено ряд обмежень, і зокрема, заборона зміни місця проживання без дозволу Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області.
Незважаючи на встановлені обмеження, ОСОБА_6 в червні 2017 року, самовільно без дозволу Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області залишив місце свого проживання, а саме: будинок АДРЕСА_3 та переїхав в квартиру АДРЕСА_4 , де проживає по теперішній час.
Таким чином, ОСОБА_6 порушив встановлене йому обмеження, а саме, без дозволу Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області змінив своє місце проживання, чим порушив правила адміністративного нагляду.
На вказаний вирок суду адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_12 за ч.2 ст. 185 КК України та ст. 395 КК України змінити.

При цьому апелянт просив:

-виключити з мотивувальної частини вироку вказівку на крадіжку у потерпілого майна, а саме: великої болгарки марки «STIHL» вартістю 2600 грн., двох маленьких болгарок марки «STIHL» вартістю 1200 грн. кожна, великої дрилі марки «STIHL» вартістю 2400 грн. та двох маленьких дрилів марки «STIHL» вартістю 1300 грн. кожна, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 10000 грн., вказавши у цій частині вироку на крадіжку у потерпілого майна, а саме, газонокосарки та маленької дрилі марки «STIHL» та заподіяння цим кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 2000 грн.;

-резолютивну частину вироку щодо ОСОБА_6 змінити, шляхом пом`якшення останньому остаточного покарання та обрати покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

-викликати у судове засідання потерпілого ОСОБА_8 та допитати його щодо обсягу та вартості викраденого у нього майна, а також викликати та допитати в якості свідків громадян ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які б могли повідомити щодо кількості майна, яке знаходилось у гаражі потерпілого.
Апелянт вважає, що вирок суду першої інстанції в частині визначення обсягу та вартості викраденого майна у потерпілого ОСОБА_8 , не відповідає нормам процесуального законодавства.
Зокрема посилався на те, що в порушення п.6, ч.2 ст. 242 КПК України стороною обвинувачення не було надано суду експертного висновку щодо виду і розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Тому судом безпідставно у вироку було зазначено вартість та обсяг викрадених речей лише зі слів потерпілого, які жодним чином не були підтверджені останнім. Стверджував, що інші докази, які були досліджені у судовому засіданні у районному суді у своїй сукупності не підтверджують обсяг та вартість викраденого майна. Показання потерпілого щодо викраденого майна є суперечливими і не узгоджуються із показаннями обвинуваченого.
Вказував на те, що в суді першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 із зазначеного приводу, заявлялось клопотання щодо виклику і допиту у судовому засіданні в якості свідків громадянської дружини обвинуваченого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , але судом вказане клопотання було відхилене.
Крім цього посилався і на те, що вирок суду в частині призначення покарання є несправедливим внаслідок суворості і підлягає зміні.
При цьому вказував на те, що за час проведення досудового слідства та судового провадження, ОСОБА_6 проявив щиросердечне розкаяння і пожалкував про скоєне ним. Обставин, що обтяжують винуватість обвинуваченого немає, за місцем проживання останній характеризується позитивно, проживає з громадянською дружиною, на обліку у психлікарні не перебуває. Тому з урахуванням вказаного, вважає, що у суду були всі підстави призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання, яке б відповідало тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Тому вважає, що вирок суду згідно п.1 ч.1 ст. 408 КПК України підлягає зміні.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала, проти поданої адвокатом апеляційної скарги, представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин справи та доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України є правильними.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Так, з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з технічного запису судового засідання вбачається, що при розгляді в суді першої інстанції справи по суті, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України, а також щодо суми викраденого майна у потерпілого ОСОБА_8 на суму 10 000 гривень (3 болгарки та 3 дрилі) визнавав повністю. Однак, в кінці розгляду справи останній змінив свої показання: спочатку стверджував, що ним було викрадено лише газонокосарку, а згодом газонокосарку та маленьку дриль. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 під час слухання справи, після часткового невизнання ним своєї винуватості щодо суми викраденого майна у потерпілого, постійно наводив доводи на свою користь ( а.п. 87 - компакт-диск судових засідань).

Разом з цим, із слідчого експерименту, проведеного у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, за участю підозрюваного ОСОБА_6 і в присутності 2-х понятих вбачається, що в ході вказаної процесуальної слідчої дії, обвинуваченим послідовно, чітко були надані пояснення щодо вчинення ним крадіжки, а також при відтворенні вказано, де, звідки ним викрадалось майно у потерпілого ОСОБА_8 і в якій кількості. При цьому, будь-яких заяв, скарг при проведенні вказаної процесуальної дії від осіб, які брали участь у ній, не надходило (а. п. 83-84 - протокол проведення слідчого експерименту та відеозапис).

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 у суді першої інстанції було підтверджено те, що обвинуваченим ОСОБА_6 у нього із гаража було викрадено інструменти на суму 10 000 гривень, які не були йому повернуті, а із вказаної суми йому останнім було відшкодовано лише 400 гривень ( а.п. 87 - компакт-диск судових засідань).

Крім цього, витягом із кримінального провадження за № 0001562 від 25.05.2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України (а.п. 16-17) було підтверджено те, що останнім у потерпілого ОСОБА_8 було таємно викрадено майно з гаража, а саме: велику болгарку марки «STIHL» вартістю 2600 грн., дві маленьких болгарки марки «STIHL» вартістю 1200 грн. кожна, велику дриль марки «STIHL» вартістю 2400 грн. та дві маленькі дрилі марки «STIHL» вартістю 1300 грн. кожна. Тобто потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 10 000 гривень.
Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України, із зазначенням завданої шкоди потерпілому на суму 10 000 гривень, було затверджено прокурором Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_15 (а.п. 1-6 обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування).
Крім цього, після отримання копії обвинувального акту та ознайомлення з ним (а.п. 7 розписка), обвинуваченим ОСОБА_6 в подальшому будь-яких заперечень чи клопотань щодо суми та переліку викраденого не було надано.

Отже, вказані матеріали провадження свідчать про те, що в ході, як досудового, так і судового слідства, обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнавав повністю. Однак, часткове визнання обвинуваченим своєї винуватості щодо суми і переліку викраденого майна в кінці судового розгляду, колегія суддів розцінює критично, оскільки вони суперечать доказам, які були досліджені судом першої інстанції і є обраною ним лінією захисту від пред`явленого обвинувачення.
Таким чином, доводи апелянта про те, що вирок суду першої інстанції в частині визначення обсягу та вартості викраденого майна у потерпілого ОСОБА_8 , не відповідає нормам процесуального законодавства, колегія суддів вважає голослівними.
Крім цього, посилання адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 щодо виклику у судове засідання потерпілого ОСОБА_8 для допиту стосовно обсягу та вартості викраденого у нього майна є такими, що не заслуговують уваги.
Оскільки, потерпілий ОСОБА_8 у суді першої інстанції був допитаний у відповідності до вимог чинного законодавства України, показаннями якого було підтверджено кількість викраденого майна, його суму та відшкодування матеріальної шкоди в сумі 400 грн. гривень ( а.п. 87 - компакт-диск судових засідань).

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів наданих потерпілим показань щодо кількості та суми викраденого майна, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів була ретельно проаналізована судом першої інстанції та перевірена в суді апеляційної інстанції, що дало можливість районному суду прийти до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і його дії за вказаною статтею кримінального закону кваліфіковані вірно.

Разом з цим, що стосується вироку суду першої інстанції в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 за ст. 395 КК України та юридичної оцінки його дій, то колегія суддів не наводить в ухвалі доводів на підтвердження таких висновків, оскільки апелянтом та іншими учасниками судового провадження вони не оскаржуються.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимоги кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.

Зазначених вимог закону районний суд при винесенні вироку дотримався в повному обсязі.

Так, аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України та ст. 395 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, часткове визнання ОСОБА_6 своєї винуватості у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та розкаяння у вчиненому, позитивну характеристику за місцем проживання, його молодий вік, часткове відшкодування ним заподіяної шкоди, що останній є раніше неодноразово судимий і судимість у нього не була знята та не погашена.
Колегія суддів вважає, що районним судом ОСОБА_6 , обвинуваченому за ч.2 ст. 185 КК України та 395 КК України було призначене помірне покарання.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України є несправедливим внаслідок суворості і підлягає зміні безпідставні та спростовуються наданими матеріалами кримінального провадження.
Отже, будь-яких порушень норм кримінального процесуального права, які б вплинули на законність і обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було. Обставини справи судом першої інстанції були з`ясовані повно і об`єктивно.

Тому, підстав для зміни вироку районного суду, а також задоволення апеляційної скарги, поданої адвокатом ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України та 395 КК України без змін.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Cуддя-доповідач [підпис] ОСОБА_11

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду
Чернівецької області ______________________ ОСОБА_11
(підпис)

ОСОБА_16