1Справа № 335/9739/18 1-кс/335/6474/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000233 від 15.08.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за участю слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

З наданих суду матеріалів вбачається, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000233 від 15.08.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 10.08.2018 службові особи ТОВ «ТРАНСКЛАД» (, Адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар (Леонова), 1А) подали в Запорізьку митницю ДФС митну декларацію типу ЕК10АА, якій було присвоєно номер UA112080/2018/019598, для митного оформлення в митному режимі «експорт (остаточне вивезення)» товар - «паливні гранули (пелехи) з тирси хвойних порід дерева», вага нетто 21 060 кг. Під час проведення митного оформлення Запорізькою митницею ДФС було прийнято рішення про проведення митного огляду зазначеного товару під час якого було виявлено 64 мішки (вагою по 30 кг.), в яких знаходився інший товар, а саме - «бурштин, різного розміру» перемішаний із товаром «паливні гранули (пелети)». Таким чином, до офіційного документу митної декларації, службовими особами ТОВ «ТРАНСКЛАД» були внесені неправдиві відомості.

17.08.2018 року в період часу з 12 год. 20 хв. до 16 год. 35 хв. було проведено огляд зони митного контролю за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 9А, в ході якого було виявлено та вилучено:

- один комплект ключів від вантажного автомобіля DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , який упакований до полімерного файлу, який прошнурований ниткою чорного кольору та опечатаний паперовою биркою із пояснювальним написом та підписами понятих і слідчого (комплектів ключів вилучений у зв`язку із тим, що транспортний засіб автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , визнаний речовим доказом як засіб/знаряддя вчинення кримінального правопорушення );

- транспортний засіб автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , (автомобіль DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом, державний номерний знак НОМЕР_2 визнаний речовим доказом як засіб/знаряддя вчинення кримінального правопорушення).

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником автомобіля DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом державний номерний знак НОМЕР_2 , є ТОВ «Імекс Транс».

Слідчий в клопотанні стверджує, що всі вище перелічені речі є доказами вчинення кримінального правопорушення, а тому просила накласти арешт на вказане майно, з метою збереження речових доказів, на підставі ст. 171 КПК України.

Слідчий під час розгляду клопотання його підтримала та просила задовольнити, повідомила, що вилучене майно є засобом та знаряддям вчинення злочину, оскільки за допомогою цих транспортних засобів планувалося вивезення майна за межі України, тому з метою його збереження необхідно накласти арешт.

Представник власника тимчасово вилученого майна ТОВ «Імекс Транс» заперечував проти накладення арешту на транспортні засоби, оскільки вони не можуть бути засобом чи знаряддям вчинення злочину за ч. 1 ст. 366 КК України, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження, в межах вирішуваного питання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Частиною 2 даної статті передбачено, що повинно бути зазначено у клопотанні про арешт майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.167 КК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.

Слідчим у клопотанні не було доведено, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст.ст.98, 167 КПК України, є засобом чи знаряддям вчинення злочину за ч. 1 ст. 366 КК України і може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене при проведенні огляду зони митного контролю 17.08.2018 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 9А, оскільки слідчим не доведено необхідність його арешту з метою збереження речових доказів, а також наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик намагання власника майна будь-яким чином приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити чи відчужити своє майно.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст.98, 131, 167, 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні за № 0000233 від 15.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1