Справа № 456/3904/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/406/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2018 року, -

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошляки, Підволочиського р-ну., Тернопільської обл., жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить п`ять тисяч сто гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вирішено питання з цивільними позовами, процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 05 вересня 2015 року близько 15 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz» моделі «ATEGO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним автодорогою сполученням Київ-Чоп у напрямку до м. Київ, при проїзді ділянки в районі 616 км + 320 м при наближенні до повороту з вул. М. Шашкевича в м. Стрий Львівської області, порушив вимоги пунктів: 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «безпечна швидкість», «небезпека для руху»); 2.3 п/п. «д», 10.1, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, оскільки не обрав безпечної швидкості та не вжив заходів до її зменшення та своєчасного застосування екстреного гальмування, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля, що рухався перед ним, та, не переконавшись перед зміною напрямку руху автомобіля, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з мотоциклом марки «KAWASAKI» моделі «ZZR 1200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував потерпілий ОСОБА_8 та в якості пасажира їхала потерпіла ОСОБА_9 .

Внаслідок зіткнення водій мотоцикла - потерпілий ОСОБА_8 згідно з висновком судово-медичного експерта № 422/15 від 22 вересня 2015 року отримав травму тіла у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки, закритого перелому лівої стегнової кістки, саден, ран та синців на лівій нозі, забою передньої черевної стінки з підкапсулярною гематомою селезінки, які заподіяні тупими предметами, могли утворитися 05.09.2015року в момент ДТП та відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Пасажир мотоцикла потерпіла ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичного експерта № 421/15 від 16 вересня 2015р. отримала травму лівої ноги у вигляді закритого перелому стегнової кістки та саден над ним. Вказана травма заподіяна тупим предметом, могла утворитися 05.09.2015 року в момент ДТП та відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу функції лівої ноги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду в частині часткового задоволення цивільного позову є незаконним та підлягає зміні у зв`язку з однобічністю та неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Наголошує, що у відповідності до cт. 62 Конституції України, ч.4 cт. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, а відтак, на його думку, у вчиненні ДТП винуватий також водій мотоцикла ОСОБА_12 .

Зазначає, що згідно Висновку №67 експертного автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку за пошкоджений мотоцикл становить 195695,06 грн.

Вважає, що враховуючи, що в заподіянні шкоди винні обидва водії, то він повинен відшкодувати ОСОБА_13 97 847,53 грн.

Наголошує, що документів про понесені витрати та пошкодження екіпірування - шкіряного комбінезону і мотошолому на суму 23 370 грн. ОСОБА_12 не надав. Відсутні копії свідоцтв про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, який видав товарний чек. Витрати на евакуатор також належним чином не підтверджені.

Акцентує, що жодного призначення ліків, на які є чеки, в додатку до позовної заяви, немає. З Переліку медикаментів та виробів медичного призначення витрачених під час лікування хворого ОСОБА_14 не зрозуміло, ким понесені ці витрати, ОСОБА_15 чи 8-ю клінічною лікарнею. Порядок відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого, регламентовано ст. 24 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно із cт. 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. У відповідності до ст. 24 (п.24.1) Закону 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення, мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Такого підтвердження ОСОБА_12 не надав. Вважає, що в такому випадку у відшкодуванні витрат на ліки слід відмовити.

Крім цього акцентує, що ОСОБА_8 не зазначив, з яких критеріїв він виходив встановлюючи суму моральної шкоди у 90 000 грн.

Звертає увагу на те, що в судовому засіданні 27 грудня 2017 року потерпілі повідомили, що підтверджуючі документи отриманої моральної шкоди знаходяться в матеріалах кримінального провадження. Після оголошення прокурором матеріалів досудового слідства з`ясовано, що такі відсутні і їх також немає у додатках до позовної заяви. Відтак вважає, що сума відшкодування моральної шкоди має бути суттєво зменшена.

Зазначає, що витрати на лікування потерпілої ОСОБА_9 у відповідності до вимог нормативних документів підтверджені лише документами з Центрального клінічного госпіталю ДПС України, а саме 7313,38 грн. На решту, або немає фіскальних чеків або призначення лікарів медичних закладів де вона лікувалася. В доданих до позовної заяви переліку медикаментів та виробів медичного призначення витрачених під час лікування, не зазначено, чи ліки придбані ОСОБА_9 , чи такі надані 8-ю клінічною лікарнею м. Львова. Крім цього наголошує, що з трьох аркушів переліку ліків, 2 аркуші належним чином не завірені.

Акцентує, що сума моральної шкоди заподіяної ОСОБА_9 підлягає значному зменшенню з тих же підстав, які стосуються позову ОСОБА_8 .

Просить змінити вирок Стрийського міськрайонного суду від 07 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 . Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 97 847,53 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди та 15 000 грн. - моральної шкоди; на користь ОСОБА_9 7313,38 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.

На вищезгадану апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_8 подав узгоджені з потерпілою ОСОБА_9 заперечення, в яких покликається на відсутність достатніх підстав для зміни рішення суду.

Вважає вирок законним та обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам чинного цивільного та кримінально-процесуального законодавства.

Зазначає, що позовні вимоги задоволені правомірно.

Просить залишити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2018 року без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , виступи їх представника адвоката ОСОБА_10 та думку прокурора, які заперечили апеляційну скаргу та просять залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.
Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданих злочином збитків або усунення заподіяної шкоди.
Згідно із ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому( ч.1 ст. 129 КПК України).
При вирішенні цивільних позовів суд керується нормами ст.ст. 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема, ст. 23, 1166-1168 ЦК України.
З огляду на презумпцію вини щодо завданої шкоди (ст. 1166 ЦК), колегія суддів приходить до висновку, що доведеними є обставини, які підлягають доказуванню, а саме факт завдання обвинуваченим шкоди та її розмір.
Оцінюючи правильність вирішення судом цивільних позовів про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди, колегія суддів вважає законним та належно обґрунтованим у вироку суду, визначення сум відшкодування потерпілим матеріальної шкоди і приходить до висновку, що такі є виправданими та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі.
Крім цього, згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1, п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода, відповідно до ст. 1167 ЦК України, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Із роз`яснень, які містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, місцевим судом прийнято до уваги, проаналізовано та оцінено обсяг моральних страждань потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зв`язку з тривалим періодом лікування та реабілітації останніх, що призвело до значних змін їхніх життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для відновлення таких.
Відтак, суд першої інстанції, врахувавши зазначені вище обставини та вимоги закону, майновий стан обвинуваченого, дані про його особу, прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 саме 45 000 грн. та 35 000 грн. відповідно, що, на думку колегії суддів, за своїм розміром є достатньою компенсацією завданих страждань, відповідає вимогам розумності і справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинуваченого, належним чином мотивувавши це у вироку.
Отже, з врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 є безпідставними, а відтак, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині.
Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2018 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4