Справа № 577/1392/18
Провадження № 1-кп/577/274/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"11" липня 2018 р.

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

законних представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

особи, що не досягла віку

кримінальної відповідальності ОСОБА_10

законних представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14

представника служби

у справах дітей ОСОБА_15

представника сектору

ювенальної провенції ОСОБА_16

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000014 відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 7 класу Конотопської спеціалізованої школи № 9, раніше не судимого

за ознаками діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Малолітній ОСОБА_10 02 січня 2018 року близько 13 год. 00 хв. перебував на території колишньої військової частини по АДРЕСА_2 разом зі своїми знайомим ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний корисливий намір направлений на відкрите викрадення майна малолітнього ОСОБА_4 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, ОСОБА_9 попросив свого знайомого ОСОБА_17 покликати ОСОБА_4 на територію непрацюючої військової частини з метою подальшого заволодіння його грошовими коштами. Так, 02 січня 2018 року близько 14 год., коли ОСОБА_4 прийшов до вказаного місця. ОСОБА_9 підійшов до потерпілого ззаду та з метою заволодіння майном потерпілого став наносити йому удари кулаком по спині в область між лопатками та штовхати у спину. При цьому ОСОБА_9 запитав ОСОБА_4 чи є в нього гроші, на що потерпілий відповів, що немає. В цей час ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що в силу обставин, які склалися, а саме малолітнього віку потерпілого, кількісної переваги над потерпілим та вчинення неправомірних дій в безлюдному місці вирішив заволодіти грошовими коштами потерпілого ОСОБА_4 , став спричиняти йому тілесні ушкодження, а саме наніс один удар кулаком руки в область над верхньою губою потерпілого, від чого у ОСОБА_4 пішла кров. ОСОБА_9 , продовжуючи свої протиправні дії, наніс один удар носаком по сідницям потерпілого. ОСОБА_10 , тримаючи потерпілого за плечі наніс йому один удар коліном в живіт, один удар у праву скроню та по правій щоці. ОСОБА_9 штовхнув ОСОБА_4 в спину, від чого той впав на землю та коли потерпілий лежав на правому боці, ОСОБА_9 наніс йому один удар носаком по сідницям. Після чого, ОСОБА_9 , усвідомлюючи що його злочинні дії є явними для потерпілого, відкрито викрав із кишені куртки потерпілого грошові кошти в сумі 19 гривень. У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відпустили потерпілого, а викраденими грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд. Згідно висновку експерта № 01 від 29.01.2018 року у потерпілого ОСОБА_4 на час обстеження мали місце синець під лівим оком, синець в правій скроневій ділянці, рана на каймі нижньої губи справа, що по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Своїми спільними умисними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили малолітньому потерпілому ОСОБА_4 матеріальних збитків на суму 19 гривень.

Крім того, малолітній ОСОБА_10 02 січня 2018 року близько 14 год. 30 хв., перебуваючи на території колишньої військової частини по АДРЕСА_2 разом зі своїми знайомим ОСОБА_9 , вирішили аналогічним чином заволодіти майном малолітнього ОСОБА_5 . Реалізуючи свій повторний спільний злочинний корисливий умисел, ОСОБА_9 попросив свого знайомого ОСОБА_17 покликати ОСОБА_5 на територію непрацюючої військової частини, з метою подальшого заволодіння його грошовими коштами. Так, 02 січня 2018 року близько 15 год. 00 хв., коли ОСОБА_5 прийшов до вказаного місця, ОСОБА_10 підійшов до потерпілого спереду, з метою заволодіння його майном став штовхати потерпілого в груди та наніс біля шести ударів кулаками в живіт потерпілого. Потім ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні корисливі наміри, наніс потерпілому один удар кулаком в живіт. Побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_5 став тікати від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і вибіг за територію військової частини, де ОСОБА_9 наздогнав потерпілого та привів його назад. ОСОБА_10 , продовжуючи свої протиправні дії, наніс потерпілому ОСОБА_5 один удар над правим вухом. За тим, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нанесли не менше двох ударів по голові потерпілому, а сам ОСОБА_10 наніс по одному удару в область лівого вуха, по правій щоці та в область носа ОСОБА_5 , від чого у потерпілого з носа пішла кров. ОСОБА_9 , продовжуючи побиття потерпілого, з метою заволодіння його майном, наніс по одному удару кулаком над лівою бровою та у верхню губу та один раз носаком по зовнішній боковій поверхні лівого стегна. Припинивши побиття потерпілого, ОСОБА_9 пред`явив вимогу потерпілому передати грошові кошти, на що ОСОБА_5 відмовився. Тоді ОСОБА_10 наніс один удар кулаком по голові потерпілого з вимогою передати їм грошові кошти. ОСОБА_5 , побоюючись, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжать його побиття, передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 86 гривень, 25 гривень з яких ОСОБА_9 забрав собі, а решту повернув потерпілому. У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відпустили потерпілого, а викраденими грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд. Згідно висновку експерта № 02 від 29.01.2018 року у потерпілого ОСОБА_5 на час обстеження мали місце синець в лівій скроневій ділянці, синець в правій щічній ділянці, рана на каймі верхньої губи справа, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Своїми спільними умисними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили малолітньому потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 25 гривень.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_10 вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, при обставинах, визначених в клопотанні, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним злочину, зазначені в клопотанні, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просить застосувати до малолітнього ОСОБА_10 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків.

Малолітній ОСОБА_10 , його законний представник ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_14 , кожен окремо, повністю підтримали клопотання та не заперечують проти його задоволення.

Інші учасники судового розгляду також не заперечують проти клопотання прокурора.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Кримінальній відповідальності за вчинення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України кримінального правопорушення, відповідно до ч. 2 ст. 22 вказаного Кодексу, підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося чотирнадцять років.

Частина 2 ст. 97 КК України вказує, що примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 105 КК України суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля із встановленням особливих вимог до поведінки неповнолітнього.

Частиною 3 ст. 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

До особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Таким чином, судом встановлено, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, мало місце та було вчинене малолітнім ОСОБА_10 у віці 13 років, тобто до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за його вчинення, тому до нього підлягає застосуванню примусовий захід виховного характеру.

Згідно до вимог ст. 103 КК України при призначенні покарання малолітньому суд, крім обставин, передбачених у ст. 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 369-372 , 375, 498, 501 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 186 ч. 2 КК України і застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_7 та обмеження дозвілля на строк 1 (один) рік.

Заборонити ОСОБА_10 перебувати поза місцем проживання із 20 год. до 07 год. наступної доби.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Конотопський міськрайонний суд Сумської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1