АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2012/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 621/656/18
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001452 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 26 квітня 2018 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Білий Колодязь Вовчанського району Харківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, із незакінченою середньою освітою, раніше судимого: 1) 19.06.2013 року вироком Вовчанського районного суду Харківської області за ч.1 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 2) 07.07.2017 року вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.3 ст.15, ч.3.ст185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07 липня 2017 року та остаточне призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Змінено запобіжний захід із домашнього арешту, обраний на підставі ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 23.03.2018 року стосовно ОСОБА_8 , на тримання під вартою.
Обрано запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою в Харківській УВП (№27) та взято його під варту в залі суду.
Початком відбування покарання визначено вважати 26.04.2018 року.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто із Новосельцева ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 4796 грн. 04 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, а всього 14796 грн. 04 коп.
Судові витрати за проведення судової - автотоварознавчої експертизи № 325 від 24.01.2018 року у розмірі 715 грн. та судової - товарознавчої експертизи № 5650 від 21.03.2018 року у розмірі 1430 грн., всього 2145 грн. стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим в період іспитового строку, в період часу з 23.12.2017 по 27.12.2017 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не вдалося, маючи умисел на викрадення чужого майна, через незачинену хвіртку проник до дачного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 .. Знаходячись на території вказаного подвір`я ОСОБА_8 з метою реалізації єдиного протиправного умислу, направленого на викрадення виробів із металу, переконавшись, що його протиправні дії ніким помічені не будуть, таємно, протиправно, з корисливих мотивів з метою наживи, повторно викрав: два металевих диска колісних з-під автомобілю марки «ГАЗ» моделі 3310, бувших у вжитку, R 17,5 (Валдай), без механічних ушкоджень загальною вартістю 4310 гривень, шини колесні у кількості 2 шт. ТМ «Hankook» моделі DH05, 17,5R all seasons, без ушкоджень, бувші у вжитку вартістю 3867 гривень 04 копійки, бочку сталеву оцинковану 50 л. бувшу у вжитку вартістю 60 гривень, два оцинкованих відра 10 л. ємкістю загальною вартістю 54 гривні, три алюмінієві листи розміром 0,5.х500х1000мм. загальною вартістю 195 гривень.
Продовжуючи реалізацію свого єдиного протиправного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, в ті ж дні з 23.12.2017 по 27.12.2017 року, більш точного часу та дати встановити не надалося за можливе ОСОБА_8 знову прибув до домоволодіння АДРЕСА_2 , та з метою закінчення свого протиправного умислу, направленого на викрадення майна, через незачинену хвіртку проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де шляхом пошкодження дверей проник до літньої кухні. Знаходячись в приміщенні літньої кухні ОСОБА_8 переконавшись що його протиправні дії ніким помічені не будуть, таємно, протиправно, з корисливих мотивів з метою наживи, повторно викрав: чавунні дверцята топки пічки дров`яної, розміром 410 мм. Х 225 мм. бувші у вжитку вартістю 150 гривень, чавунні дверцята піддувала пічки дров`яної, розміром 190мм. Х 100 мм. бувші у вжитку вартістю 70 гривень, чавунну плиту пічки розміром 68 см. Х 38 см. бувша у вжитку вартістю 400 гривень.
Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядилась на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 шкоду загальною вартістю, згідно висновку експертиз за №325 від 24.01.2018 та №5650 від 12.03.2018 9106 (дев`ять тисяч сто шість) гривень, 04 (чотири) копійки.

В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він погоджується з вироком, проте вважає призначене покарання занадто суворим, оскільки він повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, від органів досудового розслідування та суду не переховувався, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, усунув заподіяну інтересам суспільства шкоду.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимог захисник вказує на те, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину в пред`явленому обвинуваченні, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно, у зв`язку з чим, на думку апелянта, призначене покарання обвинуваченому є занадто суворим.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги, відповідно до ч.3 ст.403 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також і відсутність обставин, що його обтяжують.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за вчинення повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у житло та сховище, вчинено повторно - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, що передбачено санкцією ст. 185 ч. 3 КК України, та на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07 липня 2017 року за та остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до за ст.12 КК України класифікується як тяжкий, але при цьому визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також правильно встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, суд врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що який вчинив новий злочин під час випробування, призначеного за попереднім вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07 липня 2017 року за ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, а також застосування положень ст. 71 КК України, що належить призначити обвинуваченому, і об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення ( арк. 45-46).

Апеляційні доводи обвинуваченого та захисника, про зайву суворість призначеного, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, остаточного покарання - у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, за вчинення умисного злочину проти власності, який, відповідно до класифікації за ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення більш м`якого покарання та застосування положень ст. 69 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого та захисника щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання ( арк. 45-46), як за злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, так і стосовно остаточного покарання за сукупністю вироків, що призначено шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07 липня 2017 року.

Що стосується тверджень обвинуваченого та захисника, зазначених в їх апеляційних скаргах, щодо можливості застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, колегія суддів вважає, що таке покарання не буде ефективним, оскільки ОСОБА_8 раніше судимий, в тому числі за тяжкий злочин, вже двічі звільнявся від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, проте належних висновків для себе не зробив і продовжив злочинну діяльність вчинив злочин в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком.

Отже, апеляційне прохання обвинуваченого та його захисника про пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання та застосування положень ст. 69 КК України та зміни вироку в цій частині, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за злочин, вчинений ОСОБА_8 . Тобто відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а решту вищенаведених обставин суд належно врахував, як обставини що пом`якшують покарання.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_8 , суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 71 КК України, призначивши покарання в межах санкції ст.185 ч.3 КК України, а також за сукупністю вироків у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_8 раніше судимий, в тому числі за тяжкий злочин, при цьому було враховано наявність обставини, що пом`якшують покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання та необхідність застосування до нього положень ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 26 квітня 2018 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання ними копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4