Справа № 453/730/18
№ провадження 1-кп/453/109/18
В И Р О К
іменем України

13 серпня 2018 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

та потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, депутатом не являється, не працюючого, має присвоєну інвалідність ІІІ-ї групи (загальне захворювання), раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 05.06.2018 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_1 , котрий належить його батькам, у ході конфлікту із своїм батьком ОСОБА_5 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому ножем один удар у верхню ділянку правої руки. У результаті вказаних дій обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичного експерта № 58 від 11.06.2018 року тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани на правім передпліччі, які є легким тілесним ушкодженням.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому змісту ч. 3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції обвинуваченого, вину визнав повністю та пояснив, що дійсно 05.06.2018 року в обідню пору він повернувся з риболовлі до житлового будинку його батьків, що по АДРЕСА_1 . Там, між ним та його батьком ОСОБА_5 виник конфлікт, під час котрого він умисно наніс своєму батькові ножем, який тримав у руці, чистячи рибу, удар по правій руці, після чого зупинився. Зазначив, що він усвідомлював наслідки, які може спричинити потерпілому удар кухонним ножем, однак був розлючений, у зв`язку з чим не міг себе стримати. На даний час він зрозумів значення своїх дій, при обранні йому міри покарання покладається на розсуд суду, однак просить призначити йому покарання у виді штрафу.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, при обранні йому міри покарання суд не вбачає.

Пом`якшуючою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, при обранні йому міри покарання суд вбачає щире каяття.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем фактичного проживання, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра Сколівської ЦРЛ Львівської області не перебуває, а також той факт, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному. Суд враховує і те, що обвинувачений ніде не працює і не має стабільного заробітку, як і ту обставину, що обвинуваченому уже оголошувалась підозра в іншому кримінальному провадженні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України відносно потерпілого ОСОБА_5 , а зазначене кримінальне провадження ухвалою суду від 28.02.2018 року було закрите у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення. Крім того, як вбачається із виконаної органом з питань пробації досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_5 , результати його оцінки не показали високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, також окремих осіб.

З урахуванням наведених обставин, а також майнового стану обвинуваченого, суд, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , виходячи з положень ст. 65 КК України, вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на певний строк, оскільки уже мав місце один факт нанесення обвинуваченим тому ж потерпілому умисних легких тілесних ушкоджень, котрий потерпілим останньому було пробачено, а також відсутності змоги оплатити штраф в силу відсутності офіційного стабільного заробітку.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Міру покарання у виді громадських робіт на певний строк суд вважає такою, що відповідає призначеному покаранню, є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільного позову у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Судових витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Долю речового доказу слід вирішити у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком 150 (сто п`ятдесят) годин.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Речовий доказ: господарський ніж з дерев`яною ручкою, - знищити.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, або з моменту вручення копії вироку засудженому, який перебуває під вартою, через Сколівський районний суд Львівської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1