Справа № 346/6617/13-к
Провадження № 1-кп/346/3/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі:

судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия кримінальне провадження № 0001503 про обвинувачення:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, пенсіонера, з вищою освітою, одруженого, на утриманні нікого не має, депутатом не являється, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 04.07.2013), -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_9 .

Дані дії було скоєно за наступних обставин.

Так у обвинуваченого, який у 2013 році обіймав посаду начальника Південного інспекційного відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

З метою реалізації свого злочинного умислу, Прокопів, діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, недобросовісно використовуючи довіру ОСОБА_9 , яка ґрунтувалася на особистому знайомстві та позитивній рекомендації Прокопіва з боку ОСОБА_11 , як досвідченого спеціаліста, який може надати кваліфіковану консультацію та допомогу щодо вирішення питань, пов`язаних із реконструкцією приміщення, а також усвідомлення потерпілим, що ОСОБА_10 працює на відповідальній посаді та має значний досвід і компетенцію в області будівництва та архітектури, а також відповідний соціальний статус у суспільстві, переконав ОСОБА_9 передати йому грошові кошти у сумі 300 євро за вирішення питання про погодження та реєстрацію декларації про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, розташованого у АДРЕСА_3 , запевнивши ОСОБА_9 , що особисто вирішить зазначене питання, в дійсності не маючи ні такого наміру, ні відповідних повноважень, визначених чинним законодавством. На вказану пропозицію ОСОБА_9 погодився та 25 липня 2013 року в приміщенні службового кабінету № 20, що в будинку № 23 по вул. Шевченка в м. Коломия, передав ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 300 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 25 липня 2013 року становило 3176,25 грн. Одразу після одержання вказаної суми грошових коштів, ОСОБА_10 не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, був затриманий працівниками міліції.

Свою вину обвинувачений не визнав і пояснив, що справу відносно себе вважає замовною. Кваліфікацію своїх дій вважає неправильною, а все слідство не об`єктивним. Починаючи від часу дати внесення кримінального провадження до ЄРДР, адреси об`єкта, суми вимоги неправомірної вигоди, часу затримання та протоколу прийняття заяви, які не співпадають.

Зазначає, що після затримання на нього чинився тиск, так як затримання відбулося 25 липня 2013 р. о 15.50 год. одразу після огляду місця події, а згідно протоколу 26 липня 2013 року о 00.35 год. Також при вчиненні різних процесуальних дій були присутніми одні і ті ж поняті. З самого початку він давав послідовні показання у яких вину не визнавав.

Також звертає увагу суду, що під час затримання зйомка постійно не велась і при пред`явленні підозри не було захисника. Адвокат Вершиніна, яка надавала йому послуги і яку він не запрошував це робити розголосила відомості, що становили предмет адвокатської таємниці, за що була притягнута до дисциплінарної відповідальності.

Предмет злочину гроші було вилучено з портфеля, а не з кишені і слідів фарби на руках та одязі виявлено не було. Вважає, що гроші у портфель були підкинуті, а сам портфель як речовий доказ до справи не долучений. Із свідчень ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судових засіданнях видно, що потерпілими вони себе не вважають, ніякої шкоди він їм не заподіяв і жодних претензій до нього вони не мають. У міліцію їх було доставлено з місця проживання і під фактом погрози порушення кримінальних справ примушено подати проти нього протокол заяви.

Стверджує, що як посадова особа не міг погодити декларацію про початок виконання будівельних робіт по реконструкції приміщення в силу відсутності таких повноважень згідно закону та підзаконних нормативно-правових актів.

Крім того будь-яку дію по зверненню до ДАБК про надання декларації про початок виконання робіт по реконструкції приміщення повинен здійснити тільки власник майна або уповноважений ним представник. Власником приміщень розташованих по АДРЕСА_3 є ОСОБА_14 , колишній працівник міліції і жодних даних про те, що він дав доручення ОСОБА_15 на вчинення дій по виготовленню документації на належне йому приміщення немає.

Потерпілий по справі ОСОБА_15 в судовому засіданні давав показання чотири рази і всі різнилися між собою. Також судом було встановлено, що потерпілий є хворою людиною та має групу інвалідності (психічні розлади).

Також звертає увагу суду, що згідно постанови про відібрання зразків для експертного дослідження від 30.07.2013 р. підписаною слідчим СВ Коломийського МВ УМВС ОСОБА_16 , ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 300 Євро були видані 11 січня 2013 р.

ОСОБА_9 в період слухань заявив, що немає до нього ніяких претензій.

Одержання хабара означає прийняття службовою особою незаконної винагороди за виконання чи не виконання в інтересах того хто дає хабара, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Вважає, що у його діях не міститься ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.368 КПК України оскільки:

по-перше, він не міг здійснити жодної дії з використанням свого службового становища,в інтересах ОСОБА_9 ,оскільки останній не був уповноваженою особою, котра мала правовий зв`язок із нерухомим майном, а по друге не міг здійснювати жодної дії з використанням свого службового становища, оскільки інкриміноване йому діяння виходить за межі службових обов`язків.

Крім того немає ухвал Апеляційного суду на проведення аудіо та відео слідчих дій, що вбачається із листа Уповноваженого з прав людини ВР № 2/7-П/09-96 від 24 вересня 2015 р. та інших письмових документів, що є у матеріалах справи. Відсутні і оригінали карт-пам`яті на що вказує висновок комп`ютерно-технічної експертизи

Просить його виправдати та зняти арешт на рухоме і нерухоме майно, повернути вилучені під час затримання речі та не накладати на нього обов`язки по сплаті судових витрат і витрат за проведені експертизи.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_10 не визнав свою вину, суд вважає, що його вина є частково доведеною і підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який зазначив, що літом 2013 року його знайомий із організації «Пантера-Коломия», Чайка, який виїжджав на відпочинок за кордон, попросив допомогти зібрати документи по реконструкції приміщення під офіс на вул. Майданського в м. Коломиї і дав йому довіреність на це. Протягом кількох днів він знайшов спеціаліста ОСОБА_17 і той виготовив документи за що він заплатив йому 1500 грн., які залишив ОСОБА_18 . Дані документи дав іншому спеціалісту ОСОБА_19 , який мав ще щось доробити. Доробивши це ОСОБА_19 сказав іти з документами до ОСОБА_20 . У липні він звернувся до Прокопіва, який подивився на них і повернув, сказавши, що з цими документами він дозволів отримати не зможе. Там же у коридорі зустрів незнайому людину, якій пояснив ситуацію і та направила до спеціаліста ОСОБА_21 і пояснила де знаходиться її кабінет.

Наступного дня він дав ОСОБА_21 документи, а після забрав їх і оплатив 500 грн. за авторський нагляд. Після цього ОСОБА_21 пояснила, щоб все повністю закінчити слід, 3200 грн. заплатити їй та мати 300 Євро, щоб піти до Прокопіва. Після цього він звернувся у міліцію і написав заяву про вимагання де йому дали 3200 грн. та 300 Євро, з якими прийшов до ОСОБА_21 , а та зателефонувала до Прокопіва і домовилася про зустріч. Зайшовши до ОСОБА_20 у кабінет ОСОБА_21 вийшла і сказала передати 3200 грн. після вони спільно зайшли до ОСОБА_20 і той сказав, що наступного дня виїдуть на об`єкт.

Після огляду та фотографування об`єкту Прокопів сказав, що хоче ще 300 Євро. Після цього він подзвонив ОСОБА_21 і та сказала, що вирішить це питання із ним пізніше і домовились зустрітися наступного дня біля 16 год. Зустрівшись ОСОБА_21 спочатку зайшла до ОСОБА_20 сама, а після з`ясувавши, що він має гроші зайшла спільно з ним і він поклав гроші на стіл та почув, що все буде добре.

Стверджує, що уже давно має психічне захворювання, страждає епілептичними припадками, з приводу чого лікувався у неврологічній лікарні у м. Івано-Франківськ. Жодних претензій до обвинуваченого немає, потерпілим себе не вважає. При аналізі вказаних показань суду бере до уваги, що у різних судових ззасіданнях вони різнилися по суті і були протииречивими.

Свідок ОСОБА_21 дала показання, що являється приватним підприємцем та займається архітектурними проектами. Коли прийшов ОСОБА_15 і показав наявні документи на реконструкцію магазину на Майданського, вона пояснила йому, що слід переробити і що проект буде коштувати 3200 грн. та авторський нагляд 500 грн. Десь через один два тижні ОСОБА_15 знову прийшов і дав завдаток, після чого вона стала готувати документи, з виїздом на місце. Після пояснила, що з документами слід іти до Прокопіва і той оглянувши їх сказав, що хоче іти на об`єкт. Зі слів ОСОБА_15 знає, що туди вони ходили. Після знову з документами ішла до Прокопіва і той передивившись їх сказав, що реконструкція уже робиться і це порушення, за яке слід наказувати. При цьому на листку написав суму 3000 грн. і вона взяла цей листок і вийшла до ОСОБА_15 та показала йому. Після ОСОБА_15 дав 300 Євро і вона спільно з ним зайшла у кабінет Прокопіва та поклала гроші в шухляду стола.

Показаннями свідка ОСОБА_22 , який вказав, що на той час займався підприємницькою діяльністю і мав намір взяти в оренду приміщення на вул. Майданського, 12В під офіс для організації «Пантера-Коломия», куди мали входити пенсіонери міліції. Спільно із власником ОСОБА_23 оглянув приміщення і з`ясували, що слід провести реконструкцію та ремонт. Також сказав власникові, що виїжджає на відпочинок і цим займатиметься ОСОБА_15 , його знайомий, якому він дасть доручення на виготовлення документів. Чи ОСОБА_15 мав відповідні навики не знає. Для цих цілей залишив йому 500 Євро. Після повернення останній повернув йому 2600 грн. і розповів, що при оформленні документів у нього вимагали гроші і він звернувся у міліцію. Почувши про це згорнув роботу і більше цим проектом по створенню і діяльності організації «Пантера-Коломия» уже не займався і воно з самого початку так і не діяло та заробітну плату ніхто нікому не платив.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 доводиться також дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, а саме :

-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 липня 2013 року, де потерпілий ОСОБА_15 вказав на обставини, за яких посадова особа проектно-архітектурного бюро м. Коломия вимагала у нього неправомірну вигоду за внесення змін в існуючий робочий проект по реконструкції нежитлового приміщення в м. Коломия по вул. Майданського, 12-В (Т1.8-10);

-даними протоколу огляду та вручення від 25 липня 2013 року, відповідно до якого в приміщенні Коломийського відділу поліції в присутності понятих оперуповноважений СДСБЕЗ Шпарик наніс на купюри номіналом по 50 євро кожна : № 8, № 7, № 7, № 4, % 9, № 3, хімічну речовину, яка при освітленні інфрачервоною лампою виділяється нашаруванням світло-зеленого кольору і вручив ці купюри ОСОБА_15 для передання їх в якості неправомірної вигоди (Т.1 а.с.15-16);

-фототаблицею до протоколу огляду та вручення з копіями шести купюр номіналом по 50 євро кожна де видно їх серію та номер (Т1 а.с.17-18);

-даними протоколу огляду місця події від 25 липня 2013 року, проведеного слідчим Коломийського МВ УМВС старшим лейтенантом міліції Грабовецьким за участі понятих у приміщенні кабінету № 20, що по вул. Шевченка, 23 в м. Коломия, де здійснював трудову діяльність обвинувачений, в ході якого були виявлені та вилучені вказані грошові кошти та письмовими поясненнями ОСОБА_20 , даними ним в протоколі огляду місця події, згідно яких повідомив, що з протоколом не згідний, грошові кошти у ОСОБА_15 не вимагав і від нього не отримував (Т1. а.с.36-39);

-даними висновку експертизи № 2850 від 05 вересня 2013 року, згідно з яким на поверхнях шести банкнот номіналом 50 Євро із зазначеними вище серією та номерами, вилучених з портфеля Прокопіва, виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини із яскравою жовтувато-зеленою люмінесценцією ( Т.2 а.с. 183-185);

-даними висновку експертизи № 2849 від 09 вересня 2013 року, згідно з яким на поверхнях двох ватних косметичних дисків зі змивами з долонь правої та лівої рук Прокопіва нашарувань спеціальних технічних речовин не виявлено (Т.2 а.с. 189-190);

-свідоцтвом про право власності на нерухоме майно з якого видно, що ОСОБА_14 являється власником нежитлової будівлі по АДРЕСА_3 ( т.1,а.с. 134-137);

-наказом по Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області від 1 червня 2013 року про переведення Прокопіва на посаду начальника Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області із збереженням присвоєного ОСОБА_10 11 (одинадцятого) рангу V категорії посад державного службовця (т.1, а.с. 175)

-положенням про Відділ контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства № 2, затвердженим начальником Управління організації та проведення контрольних перевірок будівництва об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства ОСОБА_24 з якого видно якими повноваженнями володіє начальник відділу (а.с. т. 1, а.с. 170-174);

-копією доручення директора відокремленого підрозділу «Пантера-Коломия» Чайки працівнику відділу розслідувань ОСОБА_9 на укладання угод з фізичними та юридичними особами в тому числі і по проведенню переговорів і підготовчої роботи по укладанню договорів на виконання прередбачених Статутом та Ліцензіями робіт та послуг здійснення дій по оформленню документів по реконструкції приміщення нежитлової будівлі по вул. Майданського, 12в в м. Коломиї (т. 1, а.с. 119).

Орган досудового розслідування пред`явив обвинувачення ОСОБА_10 як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах тих, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, вчиненого повторно, за ч.4 ст. 368 КК України.

Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що наказом від 01.06.2013 начальника Відділу контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області ОСОБА_10 переведено на посаду начальника Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області та збережено присвоєний ОСОБА_10 11 (одинадцятий) ранг V категорії посад державного службовця.

Згідно положення про Відділ контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства № 2, затвердженого начальником Управління організації та проведення контрольних перевірок будівництва об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства ОСОБА_24 , на ОСОБА_10 покладено обов`язки здійснення керівництва діяльності відділу; несе персональну відповідальність за виконання покладених на відділ завдань і здійснення ними своїх функцій; забезпечення дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог і технічних умов, а також положень затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об`єктів, місцевих правил забудови населених пунктів усіма суб`єктами містобудівної діяльності незалежно від форм власності під час забудови територій і населених пунктів; розміщення, будівництва, реконструкції, капітального ремонту об`єктів житлово-цивільного, виробничого та іншого призначення; реставрації архітектурних пам`яток: створення інженерної та транспортної інфраструктури; виробництва будівельних матеріалів, виробів і конструкцій; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; контроль за зупиненням підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; контроль за дотриманням чинного законодавства щодо перевірки повноти внесених даних в повідомленнях, деклараціях на початок виконання будівельних робіт та деклараціях про готовність об`єкта до експлуатації; здійснення державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, проектних рішень, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунального господарства; виконання дозвільних функцій у будівництві. Також має право надавати у межах своїх повноважень учасникам архітектурної та будівельної діяльності обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушень, оформляти приписи, протоколи та проекти постанов по виявлених порушеннях державних стандартів, норм і правил проектних рішень у сфері містобудування, контроль за оплатою порушниками штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_10 , як начальник Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 № 3206-УІ ОСОБА_10 є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.

ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді начальника Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області, будучи службовою особою, яка займала відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, з використанням службового становища, 15.04.2013 року у приміщенні свого службового кабінету № 20, що по вул. Шевченка, 23, в м. Коломия прийняв від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 100 гривень, після чого продовжуючи свій злочинний умисел 18 квітня 2013 року вимагав та одержав у приміщенні свого службового кабінету від останнього неправомірну вигоду в сумі 2000 гривень за особисте сприяння останньому в погодженні, реєстрації та повернення зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт на господарську споруду, що в АДРЕСА_4 , а також за не складання на останнього протоколу по виявлених порушеннях державних стандартів, норм і правил у сфері містобудування, тобто за не притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Крім того. ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді начальника Південного інспекційного відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області, будучи службовою особою, яка займала відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, з використанням службового становища. 18 квітня 2013 року повторно вимагав та одержав в приміщенні свого службового кабінету № 20. що по вул. Шевченка, 23, в м. Коломия від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 200 гривень за особисте сприяння останньому в погодженні, реєстрації та поверненні зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт на житловий будинок його дочки ОСОБА_25 за адресою АДРЕСА_5 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді начальника Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області, будучи службовою особою, яка займала відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, з використанням службового становища у липні 2013 року повторно вимагав, а 25 липня 2013 року в приміщенні свого службового кабінету № 20, що в будинку № 23 по вул. Шевченка в м. Коломия одержав від ОСОБА_9 через ОСОБА_11 неправомірну вигоду в сумі 300 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 25 липня 2013 року становило 3176,25 грн. за погодження та в подальшому реєстрацію декларації про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, що в АДРЕСА_3 .

Одразу після одержання ОСОБА_10 неправомірної вигоди від ОСОБА_9 через ОСОБА_11 , його злочинні дії були припинені працівниками міліції з вилученням предмету неправомірної вигоди.

Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що своїми умисними діями, які виразились у одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах тих, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368 КК України.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що така кваліфікація дій обвинуваченого є невірною і не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду справи по суті.

Так, під час судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено винуватість ОСОБА_10 по епізодах отримання останнім 15 та 18 квітня 2013 року неправомірної вигоди від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , виходячи із наступного.

Факт отримання ОСОБА_10 15 та 18 квітня 2013 року неправомірної вигоди від потерпілого ОСОБА_8 у сумі 2100 грн. та 18 квітня 2013 року від потерпілого ОСОБА_7 у сумі 200 грн. підтверджується лише протоколами про прийняття заяв вищевказаних осіб про вчинення злочину від 20 вересня 2013 року.

Будучи допитаним у судовому засіданні потерпілій ОСОБА_8 пояснив, що із заявою до правоохоронних органів про вимагання та отримання ОСОБА_10 неправомірної вигоди у сумі 2100 грн. за вирішення питання щодо погодження та реєстрації декларації на початок будівельних робіт на господарську споруду, розташовану за адресою АДРЕСА_4 , звернувся на прохання працівників міліції (кого конкретно згадати не може), які пояснили йому, що так треба, на що він, не маючи юридичної освіти та поклавшись на досвід і компетенцію зазначених осіб, погодився. Насправді, вищевказану грошову суму спочатку 100 грн., а після решту, передавав ОСОБА_10 не як неправомірну вигоду за вирішення вищевказаних питань, а в якості спонсорської допомоги для придбання паперу, канцелярських виробів та бензину, придбання яких мали б пришвидшити процес оформлення документів у м. Івано-Франківську. В подальшому, декларація про початок будівельних робіт по вищевказаному об`єкту була погоджена та зареєстрована у встановленому законом порядку. Також, ОСОБА_8 зазначив, що жодних претензій до ОСОБА_10 не має, потерпілим себе не вважає.

Аналогічні показання надав суду і потерпілий ОСОБА_7 , який вказав, що на той час допомагав доньці, ОСОБА_26 , яка на той час тяжко хворіла, а через два місяці померла, оформляти документи на будівництво будинку. Після виготовлення техпаспорту із архітектури його направили у ДАБК, де обвинувачений пояснив, які бланки слід купити і заповнити, а після сказав, що по даних питаннях слід їхати у Івано-Франківськ і оскільки він їхати не міг, то дав Прокопіву 200 грн. на оплату бензину. Ці гроші залишив на столі обвинуваченого, так що той не бачив, а через кілька днів документи йому було видано.

Десь через два місяці його покликали у міліцію і сказали, що він давав хабар ОСОБА_20 та показали відео. Заяву у міліцію про дані обставини не писав, потерпілим себе не вважає, претензій до обвинуваченого немає.

Будь-яких інших доказів, які б доводили вину обвинуваченого ОСОБА_10 по епізодах отримання останнім 15 та 18 квітня 2013 року неправомірної вигоди від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Виходячи з положень ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2)кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3)в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 284 КПК України, зокрема встановлення відсутності події кримінального правопорушення та відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_10 по епізодах отримання 15 та 18 квітня 2013 року неправомірної вигоди від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не доведена, а тому за даним обвинуваченням його слід виправдати.

Крім того кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 за іншим епізодом від 25 липня 2013 року є невірною і не відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, склад злочину це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, притаманних даному, конкретному злочину, описаному в диспозиції Особливої частини Кримінального кодексу. Тільки вся сукупність установлених кримінальним законом ознак може характеризувати певні суспільно-небезпечні дії як злочин. Неповнота чи відсутність хоча б однієї з ознак, встановлених чи передбачених законом для певного злочину, стверджує відсутність цього злочину.

Суб`єктивна сторона одержання неправомірної вигоди характеризується лише з прямим умислом та наявністю корисливого мотиву.

При цьому, особливість суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_10 стороною обвинувачення злочину, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» № 5 від 26.04.2002 полягає у тому, що давання й одержання хабара тісно пов`язані умислами осіб, які вчиняють ці злочини. Якщо особа, вручаючи службовій особі незаконну винагороду, з тих чи інших причин не усвідомлює, що дає хабар (наприклад, у зв`язку з обманом чи зловживанням довірою), вона не може нести відповідальність за давання, а службова особа - за одержання хабара. Дії останньої за наявності до того підстав можуть кваліфікуватись як зловживання владою чи службовим становищем, обман покупців або замовників, шахрайство тощо.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що хоча обвинувачений ОСОБА_10 , займаючи відповідальне становище, отримав незаконну винагороду від ОСОБА_9 , однак останній при цьому не до кінця усвідомлював, що дана винагорода є неправомірною, у зв`язку з чим суд вважає, що склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 368 КК України відсутній.

Крім того, суд вважає, що склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 368 КК України відсутній і виходячи з наступних обставин.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» № 5 від 26.04.2002, відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 інкриміновано отримання неправомірної вигоди за погодження та реєстрації у подальшому декларації про початок виконання будівельних робіт по реконструкції приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 8 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 (в редакції від 25.07.2012, що діяла на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_10 злочину), реєстрація декларації здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Згідно вищевказаної норми, реєстрацію декларації щодо об`єкта, проект якого затверджено Кабінетом Міністрів України, який розміщено на території кількох регіонів або вплив (відповідно до проектної документації) від діяльності якого після прийняття в експлуатацію буде поширюватися на два і більше регіони (Автономна Республіка Крим, області, міста Київ та Севастополь), здійснює Держархбудінспекція, а декларації щодо іншого об`єкта - її територіальний орган за місцезнаходженням об`єкта (тобто, безпосередньо Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області як територіальний орган Держархбудінспекції).

Згідно пункту 9 вищевказаного Порядку, замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 2.

Один примірник після проведення реєстрації повертається замовнику, другий - залишається в Інспекції, яка її зареєструвала. При цьому, замовник згідно із законом відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.

Пунктом 10 зазначеного Порядку визначено, що Інспекція протягом п`яти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та вносить їх до єдиного реєстру.

Таким чином, відповідно до вимог законодавства, що регламентувало порядок реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт станом на 25.07.2013, а саме, ст. 4-1, 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (в редакції від 01.01.2013, що діяла на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_10 злочину), п.п. 8-10 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 (в редакції від 25.07.2012, що діяла на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_10 злочину), а також з огляду на його посаді обов`язки, визначені положенням про Відділ контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства № 2, затвердженого начальником Управління організації та проведення контрольних перевірок будівництва об`єктів, якістю будівельних матеріалів, державного ринкового нагляду та контролю у сфері житлово-комунального господарства ОСОБА_24 , ОСОБА_10 як начальник Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області був уповноважений лише на прийняття декларації про початок виконання будівельних робіт від замовника або уповноваженої ним особи, а питання погодження та реєстрації зазначеної декларації було віднесено безпосередньо до компетенції територіального органу Держархбудінспекції, тобто, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, таким чином погодження та реєстрація декларації про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, розташованого у АДРЕСА_3 , знаходилось поза компетенцією ОСОБА_10 та виходила за межі його службових обов`язків.

Крім того, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, власником приміщення, розташованого по АДРЕСА_3 є ОСОБА_14 .

01 липня 2013 року між ОСОБА_14 та відокремленим підрозділом редакції «Об`єктивна газета» «Пантера-Коломия» укладено договір оренди нерухомого майна. Потерпілий ОСОБА_9 представляв інтереси відокремленого підрозділу «Пантера-Коломия» на підставі довіреності від 30 червня 2013 року.

Згідно п. 4.1. розділу 4 «Ремонт і поліпшення майна» Договору капітальний ремонт майна здійснюється Орендодавцем за його рахунок.

Таким чином на будь-які капітальні ремонтні роботи, для проведення яких необхідно отримати декларацію про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, уповноважений проводити тільки власник нерухомого майна, відповідно зі зверненням до державної архітектурно-будівельної інспекції, про надання декларації про початок виконання робіт по реконструкції приміщення, правом звернення володіє тільки власник майна або уповноважений представник.

Однак, потерпілий ОСОБА_9 не був уповноважений власником майна на вчинення таких дій та не мав відповідних підтверджуючих документів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 затверджено Порядок виконання будівельних робіт, пунктом 18 якого визначено, що до заяви про отримання дозволу на проведення будівельних робіт додається копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмова згода його власника на проведення будівельних робіт у разі реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єкта, чого потерпілим не було надано.

Таким чином, ОСОБА_10 не міг погодити та зареєструвати декларацію про початок виконання робіт по реконструкції вищевказаного приміщення, оскільки це виходило за межі його службових обов`язків, тобто ОСОБА_27 в силу наданих йому законом та підзаконними нормативно-правовими актами повноважень не міг вчинити жодних дій в інтересах потерпілого ОСОБА_9 та власника приміщення ОСОБА_14 .

Одержання неправомірної вигоди означає прийняття службовою особою незаконної винагороди за виконання чи невиконання в інтересах того хто дає хабара, чи в інтересах третьої особи будь-якої-дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Крім того обвинувачений не міг здійснити жодної дії з використанням свого службового становища в інтересах потерпілого ОСОБА_9 та будь-якої третьої особи, оскільки потерпілий не був уповноваженою особою, котра мала правовий зв`язок із нерухомим майно, а також з огляду на те, що інкриміноване обвинуваченому діяння виходить за межі його службових обов`язків.

Згідно положень ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Також, суд критично відноситься до поданих стороною обвинувачення та досліджених у судовому засіданні доказів, а саме, матеріалів проведених негласних слідчих розшукових дій у даному кримінальному провадженні обстеження публічно недоступних місць та аудіо-, відео контроль особи, виходячи з наступного.

Так, у судовому засіданні стороною обвинувачення серед інших доказів надано матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, за результатами яких, як вважає сторона обвинувачення, зафіксовано факт отримання ОСОБА_10 неправомірної вигоди від ОСОБА_9 .

Однак, у судовому засіданні встановлено, що ухвала слідчого судді Апеляційного суду Івано-Франківської області про надання дозволу на проведення вищевказаних негласних слідчих (розшукових) дій, під час досудового розслідування іншій стороні кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України не відкривалась, у судове засідання стороною обвинувачення не подана.

Стороною захисту суду надано документ - копію листа керівника секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на ім`я ОСОБА_10 , який досліджений судом та із змісту якого вбачається, що Апеляційний суд Івано-Франківської області своїм листом від 04.06.2015 за № 14790 07-07/5/1 інформує Секретаріат про те, що у зв`язку із ситуацією, яка сталася 26.01.2014 на території Івано-Франківської області, з метою недопущення витоку секретної інформації, апеляційний суд передав на відповідальне зберігання в Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області секретні документи (документальні матеріали), серед яких клопотання, ухвали (дозволи) на проведення негласних слідчих дій та оперативно-розшукових заходів за 2013 рік, в тому числі по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001503 від 25.07.2013.

У свою чергу, Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області у листі від 10.08.2015 за № 24/-9577 повідомило Секретаріат, що у зв`язку з загрозою захоплення будівлі Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області та неможливістю вивезення переданих документів до місць евакуації відповідно до пункту 747 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, їх було знищено.

Внаслідок перевірки вказаних відомостей було встановлено, що відповідні клопотання та ухвали про надання дозволів на проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001503 від 25.07.2013, були знищені згідно з актом від 19.02.2014.

Крім того, стороною обвинувачення у судове засідання подано копію листа Управління захисту економіки в Івано-Франківській області від 01.12.2017 за № 10219/39-108/02-2017, відповідно до якого в УЗЕ в Івано-Франківській області ДЗЕ НП України відсутній другий екземпляр ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.07.2013 та ухвал суду від 18.07.2013 про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки у зв`язку із організаційно-штатними змінами у структурі національної поліції, на підставі: вимог пунктів 770-775 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939, постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про Утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідації територіальних органів МВС», Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 року № 830 «Про утворення територіального органу Національної поліції», доручення МВС України від 26.10.2015 № 38857/Ав «Про організацію ліквідації режимно-секретних органів», доручення УМВС від 29.10.2015 № 1/1-99 «Про організацію заходів з ліквідації режимно-секретних органів УМВС України в Івано-Франківській області», матеріальні носії секретної інформації, у тому числі щодо організації проведення негласних слідчих (розшукових) дій, були знищені.

В даному випадку для оцінки допустимості доказів злочинної діяльності ОСОБА_10 , отриманих в ході здійснення негласних слідчих (розшукових) дій суд враховує, що ЄСПЛ у рішенні у справі «Мирилашвілі проти Росії» висловив чітку позицію, відповідно до якої у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх. Рішення про відмову у розкритті матеріалів, пов`язаних з операцією щодо прослуховування телефонних розмов, результатами якого було обґрунтовано обвинувальний вирок національного суду, не супроводжувалось адекватними процесуальними гарантіями і, крім цього, не було достатньо обґрунтованим (п. 200-203; 206-208, 209).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Волохи проти України» (п. 59) суд зауважив, що з наданих Урядом зауважень не вбачається, що законодавство України забезпечує особу, щодо якої вживаються заходи спостереження, належними гарантіями захисту.

Таким чином, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що доказ, отриманий внаслідок проведення негласних слідчих розшукових дій за відсутності ухвали слідчого судді є очевидно недопустимим.

Крім того, за результатами дослідження у судовому засіданні оригіналу матеріального носія інформації, на якому відповідно до твердження сторони обвинувачення зафіксовано відеозапис, що засвідчує факт отримання ОСОБА_10 неправомірної вигоди, а саме, карти пам`яті Transсend MicroSD Class 10 8Gb № 104 т, встановлено, що дослідити його не представляється можливим через неможливість його відкриття та наявність у ньому ознак несправності.

Відповідно до висновку комп`ютерно-технічної експертизи № 3-80/17 від 19.04.2017, призначеної за клопотанням сторони обвинувачення та проведеною експертами Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України, у зв`язку з тим, що надана на дослідження карта пам`яті не була розпізнана операційною системою робочої станції експерта, дослідити її інформаційний вміст не є можливим.

В ході дослідження копій зазначеного відеозапису, які містяться на інших матеріальних носіях інформації, що долучені стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження, а саме, картах пам`яті Transсend MicroSD, у судовому засіданні встановлено, що якість зображення та звуку у копіях даних відеозаписів не дозволяють поза розумним сумнівом прямо чи непрямо підтвердити існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, і факт одержання ОСОБА_10 неправомірної вигоди від ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України випливає, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Таким чином, здійснюючи судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до вимог ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 337 КПК України, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Розглядаючи дії обвинуваченого через призму наявності складу інших злочинів, суд приходить до висновку, що в його діях відсутній склад злочинів, що відносяться до сфери службової діяльності, зокрема, зловживання владою чи службовим становищем, оскільки, матеріали справи не містять доказів того, що такі дії завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Разом з тим, відповідно до змісту ст. 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або правами на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Зловживання довірою це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з власником або іншою особою, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача майна чи права на нього.

Сукупність досліджених і проаналізованих судом доказів вказують на те, що обвинувачений шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 , використавши при цьому свій авторитет, обумовлений наданою йому владою та службовими повноваженнями, незаконно заволодів коштами ОСОБА_9 у сумі 300 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 25.07.2013, тобто день вчинення кримінального правопорушення, становило 3176,25 грн.

За таких обставин, вчинене обвинуваченим ОСОБА_10 діяння слід розглядати не як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах тих, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, вчиненого повторно, а як незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману, тобто, як кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України.

Таким чином, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод необхідно змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_10 з ч. 4 ст. 368 КК України на ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд керується вимогами ст.ст. 50, 65 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, досяг пенсійного віку.

Також суд враховує ту обставину, що на даний час ОСОБА_10 звільнений з посади начальника Південного інспекційного Відділу, інспекційного управління № 2 Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області і є пенсіонером.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді штрафу. Таке покарання суд вважає співрозмірним та належним для обвинуваченого за вчинений злочин, достатнім для його виправлення і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, під час судового розгляду було встановлено, що з дня вчинення ОСОБА_10 злочину минули строки давності, передбачені п.2 ч.1 ст. 49 КК України. Так, подія злочину відбулася 25 липня 2013 року, тобто трирічний термін притягнення його до кримінальної відповідальності минув.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину не визнав, думку з приводу закриття провадження по справі не висловлював, оскільки, не передбачав можливості зміни правової кваліфікації злочину.

Відповідно до ч.2 ст. 44 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», таке звільнення є обов`язковим.

Частиною 5 ст. 74 КК України визначено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Санкція ч.1 ст. 190 КК України передбачає максимальне покарання до трьох років обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що визначені п.2 ч.1 ст. 49 КК України, суд вважає за необхідне на підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати покласти на винувату особу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 49, 50, 65, 74 КК України, ст. 284, 368-370, 373, 374, 377, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_10 визнати винуватим за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_10 по епізодах від 15 та 18 квітня 2013 року, що інкриміновані йому як одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , поєднаного з вимаганням такої вигоди, вчиненого повторно виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим вищевказаних кримінальних правопорушень.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 4943,68 гривень витрат за проведені судові експертизи.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_10 не обирати.

Після вступу вироку у законну силу речові докази у кримінальному провадженні:

-марлеві тампони із змивами з рук ОСОБА_10 знищити;

-грошові купюри : номіналом по 50 євро кожна : №№ 8, 7, 7, 4, 9, 3 та номіналом по 500 гривень : ВБ 4833990, ЗН 8960459, НВ 4318795, ВВ 9280615 та 200 гривень : ЕЖ 6260724, ВЖ 4169983, ВЖ 5103080, ЕН 1281743, ЄГ 0726406, ЗБ 5183137 - повернути законному володільцю Коломийському ВП ГУНП в Івано-Франківській області;

-телефон марки «iPhone 5», IMEI НОМЕР_1 та ноутбук марки «Asus» з зарядним пристроєм Model F 80 C 88 NOAS 502697355 - повернути законному володільцю ОСОБА_10 ;

Після вступу вироку у законну силу скасувати арешт, накладений на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_10 , зокрема :

-земельну ділянку площею 0,1738 га розташовану у АДРЕСА_6 ;

-частку житлового будинку у АДРЕСА_1 ;

-транспортний засіб РАФ 22031, номерний знак НОМЕР_2 ;

-мисливську рушницю МЦ 2112 № 0237 та мисливську рушницю ТОВ НОМЕР_3 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області на протязі тридцяти днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1