Постанова
Іменем України

26 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 310/4145/16-к
провадження № 51-1905км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0001595 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Свєтогорську Ленінградської області Російської Федерації, проживає у м. Бердянську, несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1

ст. 115 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК засудженому ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2082,67 грн, моральної шкоди 30000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь комунальної установи Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об`єднання» витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 кошти у розмірі 3410,47 грн.
Судом вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком, 17 квітня 2016 року близько 03 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись навпроти магазину «Клен», розташованого на вул. Мелітопольське Шосе, 99-в у м. Бердянськ Запорізької області, під час раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті останньому, скляною пляшкою завдав йому один удар у ніс, від якого пляшка розбилась, а уламок скла потрапив потерпілому у праве око. ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на заподіяння смерті ОСОБА_8 , із застосуванням частини розбитої скляної пляшки, завдав потерпілому один удар у життєво важливу частину тіла шию, спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани шиї праворуч з ушкодженням внутрішньої яремної вени, проникаючого роговидного поранення правого ока, рани в області перегородки носа, надбрівної дуги праворуч та зліва, перелому спинки носу. Смерть потерпілого не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_8 було своєчасно надано медичну допомогу.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року зазначений вирок змінено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу 3000 грн.
В іншій частині вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Засуджений зазначає, що з метою самозахисту він взяв пляшку і кинув її в сторону потерпілого, оскільки останній вимагав у нього гроші та завдав удар. Вказує на допущені судом істотні порушення вимог КПК України, неповноту судового розгляду. Зазначає, що в основу обвинувального вироку покладенні недопустимі докази та неправдиві покази потерпілого, які зібрані з істотним порушенням вимог закону.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Захисник стверджує, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК. Вказує, що в порушення п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК в основу обвинувального вироку покладенні недопустимі докази, які зібрані з істотним порушенням вимог закону.

Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні просив залишити судові рішення без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судових рішень.
Мотиви Суду
Заслухавши всіх учасників провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що касаційні скарги засудженого та захисника не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах.

Оцінка доказів, згідно зі ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Свій висновок щодо доведеності винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .
Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Твердження засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.
Такі висновки місцевий суд обґрунтував, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_8 про обставини виниклого конфлікту, під час якого засуджений ОСОБА_6 вдарив його пляшкою по обличчю, а потім розбитою пляшкою завдав удар в шию; показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що засуджений перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння наніс ОСОБА_8 удар скляною пляшкою, від якого у останнього сильно текла кров та його забрали до лікарні, також свідки зазначали, що ОСОБА_6 вони не били, речі його не викрадали; показаннями свідка ОСОБА_11 продавця з магазину, яка підтвердила, що засуджений купував пиво у скляній пляшці; показаннями свідка ОСОБА_12 , лікаря бригади швидкої допомоги, що, прибувши на виклик, побачив потерпілого, який сидів на бордюрі тримаючись за шию, і повідомив, що випадковий знайомий завдав йому удар у шию, спричинивши глибоку рану; показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_13 , який дійшов висновку, що спричинені потерпілому тяжкі тілесні ушкодження могли виникнути за вказаних потерпілим обставин.
Крім того, свій висновок місцевий суд обґрунтував об`єктивними доказами, а саме: даними, що містяться: у протоколі огляду місця події від 17 квітня 2016 року про вилучення речових доказів зі слідами злочину; у висновку експерта № 349 від

25 травня 2016 року про характер, механізм та тяжкість заподіяних ОСОБА_6 тілесних ушкоджень; у протоколі проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ; у висновку судово-психіатричного експерта

№ 231 від 16 травня 2016 року про те, що у ОСОБА_6 розладів психічної діяльності не виявлено, під час вчинення злочину він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину і правильно кваліфікував дії останнього за

ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК.
Безпідставними є доводи захисника ОСОБА_7 про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , який було складено слідчим та затверджено прокурором 15 червня 2016 року, містить відомості, передбачені пунктами 19 ч. 2 ст. 291 КПК, зокрема: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК та формулювання конкретного обвинувачення.
Про офіційне доведення до відома ОСОБА_6 фактичних та юридичних підстав висунутого досудовим слідством, обвинувачення свідчить його розписка про отримання ним копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с. 26, т. 1).
Також, з матеріалів провадження убачається, що після оголошення в судовому засіданні прокурором обвинувального акта, ОСОБА_6 підтвердив зрозумілість висунутого обвинувачення.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , належним чином проаналізував усі доводи поданих на вирок місцевого суду апеляцій, на кожний з доводів, що в них містяться, дав повну та вичерпну відповідь.

Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги захисника, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_6 покарання ґрунтується на наведених вимогах.
Призначене ОСОБА_6 покарання є таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання і є необхіднім і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Під час касаційного розгляду провадження підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та захисника встановлено не було.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження також не встановлено.
За таких обставин, касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року,

ухвалив:
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3