ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1772/18
Провадження № 1-м/636/3/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м.Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -
ВСТАНОВИВ:
03.05.2018 року до суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 , у відповідність із законодавством України, в якому Міністерство юстиції України просить визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Жовтневого районного суду м. Бєлгорода від 16.05.2017. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 04.08.2017; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Жовтневого районного суду м. Бєлгорода від 16.05.2017. з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 04.08.2017.
Представник Міністерства юстиції України просив суд розглянути клопотання без його участі у судовому засіданні, зазначивши про це у самому клопотанні.
На підставі того, що відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України, участь представника Міністерства юстиції України у судовому засіданні з розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України не є обов`язковою, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за відсутності представника Міністерства юстиції України.
Прокурор Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.
Врахувавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Передача засуджених для відбування покарання з однієї держави до іншої, регулюється Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року та ст. 606 КПК України.

Крім того, згіднозі ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 1996 року, передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.
Судом встановлено, що 16 березня 2018р. наказом Міністерства юстиції України № 777/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 30.11.2017р. за № 06-149139/17.

ОСОБА_4 засуджено вироком Жовтневого районного суду м. Бєлгорода РФ від 16.05.2017 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 04.08.2017, до покарання у вигляді 12 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 30, п.п.«а,г», ч.4 ст.228.1, п.п. «а,г» ч.4 ст. 228.1, ч.3 ст. 30 п.п. «а,г» ч.4 ст. 228.1, ч.3 ст. 30 п.п. «а,г» ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації.
За вироком суду дії ОСОБА_5 за епізодом від 06.08.2015 кваліфіковані як готування до незаконного збуту наркотичних засобів, вчинене у великих розмірах, організованою групою осіб за ч.2 ст. 30, п.п. «а,г» ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, за епізодом від 29.10.2015 як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у великих розмірах, організованою групою осіб за п.п. «а,г» ч.4 ст. 228,1 КК Російської Федерації, та 2 епізоди замаху на незаконний збут наркотичних засобів, у великих розмірах, вчинений організованою групою осіб ч.3 ст. 30 п.п. «а,г, ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації.
Вказані дії ОСОБА_4 , за які його засуджено в Російській Федерації, також є кримінальним правопорушенням (злочином) згідно із законодавством України.
ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ ІК-7 УФСВП Росії по Бєлгородській області, кінець строку відбуття покарання - 29.10.2027.
Згідно з характеристикою, наданою ФКУ ІК-7 УФСВП Росії по Бєлгородській області, засуджений ОСОБА_4 характеризується негативно.
Останнім відомим місцем проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом. При цьому суд України не вправі ревізувати висновки суду іншої держави щодо встановлених ним фактичних обставин справи.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, відповідно до ч. 3 ст. 609 КПК України, розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.

Як встановлено судом в ході судового розгляду, ОСОБА_4 є громадянином України, останнє місце реєстрації якого є АДРЕСА_1 , що підтверджується як анкетними даними, зазначеними у вироку РФ від 16.05.2017, відміткою у паспорті громадянина України та довідкою Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 25.07.2017.
Засуджений ОСОБА_4 має бажання невідбуту міру покарання в подальшому відбувати в Україні, що підтверджується його письмовою заявою.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 610 КПК України засудженому ОСОБА_4 слід визначити статті (частини статей) Закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку Російської Федерації.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків:
- якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
- якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, за своїм характером покарання не повинно посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину.
Кримінальна відповідальність за вчинені ОСОБА_4 злочини передбачена ст. 14, ч.3 ст. 307 КК України (готування до незаконного збуту наркотичних засобів, у великих розмірах, вчинене організованою групою), ч.3 ст. 307 КК України (збут наркотичних засобів, у великих розмірах, вчинений організованою групою), ч.1 ст. 15, ч.3 ст. 307 КК України (замах на незаконний збут наркотичних засобів, у великих розмірах, вчинений організованою групою).
Враховуючи, що відповідно до положень п. d ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженій особі, ОСОБА_4 слід призначити покарання без застосування передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України обов`язкового додаткового покарання у вигляді конфіскації майна з огляду на те, що судом іноземної держави додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не призначалось.
Таким чином, суд приходить до висновку, що засудженому ОСОБА_4 за вчинення злочинів, передбачених ст. 14 ч.3 ст. 307, ч.1 ст.15, ч. 3 ст.307 КК України, ч. 3 ст. 307 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів слід визначити покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід обчислювати з 17.05.2017 - відповідно до дати, яка встановлена вироком Жовтневого районного суду м. Бєлгорода від 16.05.2017.

Також, відповідно до положень п. с ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі. Тому ОСОБА_4 необхідно зарахувати в строк відбування покарання час тримання під вартою в період з 30.10.2015р. по 16.05.2017.

Приводячи вищезазначений вирок у відповідність з кримінальним законодавством України, згідно з вимогами ч. 4ст. 610 КПК України, суд враховує, що призначене ОСОБА_4 покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Бєлгорода від 16.05.2017 за своїм видом і тривалістю є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими КК України за вчинення аналогічних діянь.

Також, відповідно до положень п. «с» ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі, в зв`язку з чим зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання час тримання його під вартою в період з 30.10.2015р. по 16.05.2017, не визначаючи виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України не передбачено визначення судом виду такої установи.
Клопотання Міністерства юстиції України містить вимогу про вирішення питання про виконання вироку Жовтневого районного суду м.Бєлгород від 16.05.2017 в частині сплати процесуальних витрат, яку суд вирішує на підставі наступного.

Статтею 614 КПК України встановлено, що визнання та виконання в Україні вироків міжнародних судових установ, а також прийняття осіб, засуджених такими судами до позбавлення волі, здійснюються згідно з правилами цього Кодексу на підставі міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Питання про надання дозволу виконання рішення суду Російської Федерації в кримінальній справі про стягнення процесуальних витрат на території України регулюється ст. ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» (Мінськ 1993 року), яку ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.94, що підлягає застосуванню відповідно до роз`яснень листа Міністерства юстиції України N 26-53/7 від 21.01.2006, оскільки укладена 7 жовтня 2002 року в м. Кишинів Конвенція про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах до цього часу не на теперішній час у взаємовідносинах між Російською Федерацією і Україною не застосовується.

Отже, відповідно до вимог ст. 54 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» (Мінськ 1993 року) суд надає дозвіл на виконання на території України вироку Жовтневого районного суду м.Бєлгород від 16.05.2017 в частині сплати процесуальних витрат, оскільки суду надані відповідні документи, що підтверджують набрання рішенням законної сили та відомості щодо розміру витрат, які підлягають стягненню, а також відсутні підстави для відмови у видачі дозволу на примусове виконання вироку суду, передбачені ст. 55 названої Конвенції. Сума, що підлягає стягненню 23520 руб., що станом на 23 травня 2018 року за курсом НБУ 0.425580 гривень за 1 рубль РФ становить 10009 гривень 64 коп.

Керуючись ст. 369-372, 376, 610 КПК України, ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м.Бєлгород від 16.05.2017 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 04.08.2017 року відносно ОСОБА_4 - привести у відповідність із законодавством України та вважати
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуєва, Харківської області, громадянина України, вважати засудженим:
-за ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі;
-за ч.3 ст. 307 КК України до 10 років 10 місяців позбавлення волі;
-за ч.1 ст. 15 ч.3 ст. 307 КК України до 8 (восьми) років 10 (десять) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим до 12 (дванадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з 17.05.2017 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з 30.10.2015р. по 16.05.2017.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України вироку Жовтневого районного суду м.Бєлгород від 16.05.2017 в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь федерального бюджету Російської федерації судових витрат в сумі 10009 гривень 64 коп.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 7 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1