Ухвала

Іменем України
12 червня 2018 року

м. Київ
справа № 161/1372/16-к
провадження № 51-2537 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не мав
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 127 Кримінального кодексу України (далі КК) та частиною 2 статті 365 цього Кодексу.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт Цумань Ківерцівського району Волинської області ( АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_4 , такого, що судимості не мав
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 127 Кримінального кодексу України (далі КК) та частиною 2 статті 365 цього Кодексу.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_5 , такого, що судимості не мав
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 127 Кримінального кодексу України (далі КК) та частиною 2 статті 365 цього Кодексу.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 засуджено за частиною 2 статті 365 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах по 3 роки, кожному.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виправдано за частиною 2 статті 127 КК у зв`язку з відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення.
Запобіний захід до вступу вироку у законну силу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 залишено попереднім у вигляді особистого зобов`язання та покладено обов`язки передбачені частиною 5 статті 194 КПК.
Строк відбування покарання рахувати з часу взяття їх під варту.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 солідарно на користь Луцької міської клінічної лікарні 1372 грн, понесених витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 .
Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1520 грн, моральної шкоди 20 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 визнано винуватим у тому, що вони, на час інкримінованого їм вироком суду кримінального правопорушення, являлись службовими особами правоохоронних органів.
У зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними функціями, грубо порушили вимоги чинного законодавства, свої службові обов`язки та обмеження по закінченню несення служби з патрулювання, прибули 13 липня 2015 року після 01:00, у фойє Луцького МВ УМВС України у Волинській області, що на першому поверсі приміщення за адресою: м. Луцьк, вул. Грибоєдова, 2, де побачили потерпілого ОСОБА_10 який, перебував у стані алкогольного сп`яніння та скаржився на крадіжку його сумки з грошима, при цьому засуджені почали застосовувати до нього заходи фізичного впливу, зокрема заламувати руки за спину, тощо, за для того, щоб він вийшов з приміщення райвідділу, зокрема почали наносити йому численні умисні удари руками, ногами по різних частинах тулубу, будучи у форменому одязі працівника міліції, використовуючи знання прийомів рукопашного бою, мотивуючи свої дії необхідністю припинення критичних висловлювань та безпідставних, настійливих претензій потерпілого ОСОБА_10 , з приводу крадіжки у нього сумки з грошима.
При цьомуОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , за відсутності достатніх на те підстав, продовжили свої незаконні дії, якими потерпілому було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх лікування необхідний час більше 6 діб.
Своїми умисними злочинними діями засуджені, за попередньою змовою між собою, нанесли потерпілому ОСОБА_10 , тілесні ушкодження, спричинили йому фізичний біль, інші насильницькі дії, чим завдали шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів внутрішніх справ Луцького МВ УМВС України у Волинській області, внаслідок створення у громадськості негативної думки щодо службових осіб цього органу державної влади, недотримання ними норм чинного законодавства, тобто дискредитації діяльності органів міліції в цілому, а також в даному випадку Луцького міськвідділу міліції.
Крім того, досудовим розслідуванням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , обвинувачувалися і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 127 КК, а саме що вони, за попередньою змовою групою осіб, катували ОСОБА_10 , тобто умисно заподіяли йому сильний фізичний біль, шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій, з метою покарати його за дії, скоєні ним, а також примусити вчинити дії, що суперечать волі потерпілого.
Дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 змінено в частині призначеного покарання останнім.

ОСОБА_6 визначено вважати засудженим за частиною 2 статті 365 КК до покарання у виді 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 роки.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк терміном 3 роки та покладено обов`язки передбачені статтею 76 КК.

ОСОБА_7 визначено вважати засудженим за частиною 2 статті 365 КК до покарання у виді 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 роки.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк терміном 3 роки та покладено обов`язки передбачені статтею 76 КК.

ОСОБА_11 визначено вважати засудженим за частиною 2 статті 365 КК до покарання у виді 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 роки.

На підставі статті 75 КК ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання та встановлено іспитовий строк терміном 3 роки та покладено обов`язки передбачені статтею 76 КК.

У решті вирок районного суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне судове рішення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що в порушення принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку. Зазначає, що такі вимоги закону не було дотримано при перегляді рішення першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 за частиною 2 статті 127 КК.
Крім того зазначає, що в порушення пункту 2 частини 1 статті 419 КПК суд апеляційної інстанції не вказав мотивів, з яких він виходив при постановленні ухвали, а також положень закону якими він керувався.
Таки вимоги обґрунтовує тим, що змінюючи вирок районного суду в частині призначення покарання та застосовуючи вимоги статті 75 КК, суд апеляційної інстанції не дотримався положень статті 65 КК та безпідставно вказавши на протиправну поведінку потерпілого звільнив ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 від відбування основного призначеного покарання.
Просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі потерпілий вказує на незаконність вироку районного суду в частині виправдування засуджених за частиною 2 статті 127 КК, обґрунтовує такі доводи змістом міжнародних норм, а саме вказує на статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та вважає, що у діях винних осіб є всі ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 127 КК.
Крім того посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості інкримінованих засудженим вчинених злочинів та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, мотивує таку позицію, тим що суд апеляційної інстанції неправомірно звільнив останніх від відбування основного призначеного покарання.
До того ж вказує, що суд постановляючи рішення про стягнення моральної шкоди не застосував практику Європейського суду, при цьому посилається на рішення Європейського суду у справах «Марчук проти України», «Зякун проти України», «Корнейкова та Корнейков проти України».
Просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час касаційного розгляду прокурор заявив клопотання про відкладення розгляду кримінального провадження, оскільки ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято до розгляду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_12 та інших, в якій відповідно до ухвали Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 травня 2018 року при розгляді зазначеної кримінальної справи виникла необхідність відійти від правового висновку викладеного Верховним судом України у постанові від 27 жовтня 2016 року (5-99 кс 16). який ґрунтується на тому, що до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1261-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським союзом візового режиму для України» (далі Закон № 1261-VII) ознака «істотна шкода» у складах злочинів, передбачених статтями 364 367 КК, розумілась як така, що охоплює і суспільно небезпечні наслідки у вигляді майнової шкоди, і наслідки у вигляді шкоди немайнової. Таку справу до касаційного розгляду Великою Палатою Верховного Суду призначено на 04 липня 2018 року на 10 годину у приміщенні Верховного Суду.

Таким чином, з огляду на зазначене та враховуючи думку інших учасників касаційного розгляду, які підтримали клопотання прокурора про відкладення розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , колегія суддів прийшла до висновку.
Розгляд кримінального провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року відкласти.
Керуючись статтями 434, КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційний розгляд кримінального провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 відкласти на 17 липня 2018 року на 10 годину.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3