Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

30 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представників потерпілих ОСОБА_8 ,, ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10
та обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000163 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_12 , її представника адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_13 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року, щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Березовиця Збаразького району Тернопільської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року на автомобіль «Фіат-Скудо» НОМЕР_1 .

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 10.08.2017 залишено без розгляду.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, обвинувачений ОСОБА_11 19 березня 2017 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Фіат-Скудо» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проспекту Перемоги в м. Києві зі швидкістю 63-81 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги 60 км/год., зі сторони станції метро «Нивки» в напрямку станції метро «Берестейська» в м. Києві. В салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_14 .

В цей час у зустрічному напрямку по проспекту Перемоги зі сторони станції метро «Берестейська» в напрямку станції метро «Нивки» рухались автомобілі «Опель-Аскона» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія потерпілого ОСОБА_13 та «Рено-Кенгу» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_15 .

Під час руху обвинувачений ОСОБА_11 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 11.4, 12.1 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху України.

Порушення вищезазначених вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_11 виявились в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Фіат-Скудо» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вищевказаній проїзній частині з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці 60 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, під час руху не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого втратив керування над автомобілем «Фіат-Скудо» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого виїхав на бардюрний камінь з подальшим виїздом на смуги зустрічного руху, де навпроти будинку № 82 по проспекту Перемоги в м. Києві скоїв зіткнення з вищезазначеними автомобілями «Опель-Аскона» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_13 та автомобіля «Рено-Кенгу» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_15 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Рено-Кенгу» ОСОБА_15 помер на місці пригоди, а пасажир автомобіля «Фіат-Скудо» ОСОБА_14 та водій автомобіля «Опель-Аскона» ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до КМКЛ № 17.

Смерть ОСОБА_15 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток черепа та обличчя, з ушкодженням оболонок і речовини головного мозку з розміченням мозку, з крововиливами в тканину та в шлуночки головного мозку, крововиливом під оболонки, речовин та шлуночки мозку.

Потерпілому ОСОБА_16 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, на верхній та нижній повіках правого ока; синець на шиї; переломи кісток склепіння та основи черепа на правій половині, ушкодження оболонок і речовини головного мозку з розміченням та з множинними крововиливами в тканину мозку, в зоні руйнування; епідуральна гематома в ділянці трепанації справа; поширюючі розлиті обмежено-дифузні крововиливи в м`які оболонки, крововиливи в шлуночки мозку; набряк набухання головного мозку, перелом 10-го ребра справа, без ушкодження пристінкової плеври, забої легень-струс ознаки струсу тіла, множинні синці та садна по тілу, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ушкодження, спричинені ОСОБА_14 , мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Потерпілий ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми шийного відділу хребта, переломів тіла 2-го шийного хребця, правого поперечного відростка 7-го шийного хребця; а також забійних ран лобно-тім`яної ділянки; закритої травми грудної клітки переломів 5-6 ребер зліва.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, потерпілі, кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять змінити вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_11 в частині залишення без розгляду їх цивільних позовів.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_6 просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_11 в частині залишення цивільного позову без розгляду; розглянути та задовольнити її цивільний позов до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, потерпіла ОСОБА_6 посилається на те, що винесений вирок є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам КПК України, і підставою для зміни судового рішення вважає неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Як зазначає потерпіла ОСОБА_6 , 31 липня 2017 року вона не була присутньою під час підготовчого судового засідання, а 10 серпня 2017 року їй, як потерпілій, не були роз`яснені права, передбачені КПК України, на що її захисник адвокат ОСОБА_17 , після встановлення відсутності відводів, заявив, що у неї та інших потерпілих є клопотання про приєднання цивільного позову, проте головуючим по справі було повідомлено, що всі клопотання будуть розглянуті на стадії клопотань та запропоновано прокурору оголосити обвинувальний акт.

Після оголошення обвинувального акту та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення, суд встановив порядок та об`єм дослідження доказів та перейшов до клопотань потерпілих, а після виходу з нарадчої кімнати оголосив ухвалу про відмову в прийнятті цивільних позовів потерпілих на тій підставі, що позовні заяви в кримінальному провадженні подаються виключно на стадії підготовчого судового засідання.

На думку потерпілої, судом було неправомірно відмовлено в прийнятті цивільних позовів, про які було повідомлено до оголошення прокурором обвинувального акту.

Крім того, потерпіла звертає увагу на те, що ще до переходу до судових дебатів, вона запитала обвинуваченого чи визнає він свою вину і цивільний позов, який вона йому вручила особисто в руки, на що він їй відповів, що визнає.

У зв`язку з цим, вона звернулась до суду з проханням зафіксувати цей факт, оскільки в матеріалах справи не має письмового позову про моральне та матеріальне відшкодування, який додається до апеляційної скарги.

З огляду на вищенаведене потерпіла ОСОБА_6 зазначає про те, що підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_12 та її представник адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі також просять змінити вирок суду щодо ОСОБА_11 в частині залишення цивільного позову без розгляду. Розглянути та задовольнити в повному обсязі цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, потерпіла ОСОБА_12 та її представник адвокат ОСОБА_8 посилаються на те, що вирок суду в частині залишення цивільного позову без розгляду є невмотивованим та незаконним, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що, відповідно до ст. 409 КПК України, є підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 55, 56 КПК України, потерпіла ОСОБА_12 вважає, що вирок суду є таким, що порушує конституційні права потерпілої особи, не відповідає нормам Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, оскільки в суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 особисто та через своїх представників до початку розгляду справи по суті та оголошення обвинувального акту клопотали про прийняття цивільного позову до ОСОБА_11 , проте, як убачається із даних журналу та технічного аудіозапису судового засідання від 10 серпня 2017 року, після оголошення судом явки учасників, оголошення складу суду та роз`яснення права відводу, до моменту оголошення прокурором обвинувального акта, заявлені потерпілими та їхніми представниками клопотання про доручення до матеріалів кримінального провадження цивільних позовів, судом першої інстанції не були одразу розглянуті, а в подальшому, після оголошення прокурором обвинувального акту, суд повернувся до цих клопотань та залишив ці позови без розгляду, пославшись на те, що цивільний позов подається виключно на стадії підготовчого судового засідання, що на думку апелянтів, протирічить вимогам закону, зокрема ч. 2 ст. 347 КПК України.

На думку потерпілої ОСОБА_12 та її представника, суд першої інстанції не мав підстав для залишення цивільного позову без розгляду, оскільки ч. 3 ст. 129 КПК України передбачений виключний перелік підстав для залишення цивільного позову в кримінальному провадженні, а саме у разі виправдання обвинуваченого, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 цього Кодексу, зокрема якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач або його представник.

Інших підстав для залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду, в тому числі його пред`явлення після початку судового розгляду судом першої інстанції, чинний КПК України не містить.

Відтак, вирок Шевченківського районного суду м Києва від 16 березня 2018 року щодо ОСОБА_11 є таким, що не відповідає вимогам закону, а тому має бути зміненим.

Потерпілий ОСОБА_13 у своїй апеляційній скарзі також висуває вимогу про зміну вироку суду щодо ОСОБА_11 в частині залишення цивільного позову без розгляду, а також просить розглянути та задовольнити в повному обсязі його цивільний позов до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому, в обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилається на ті ж самі обставини, що викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_12 та її представника, а саме на те, що вирок суду в частині залишення цивільного позову без розгляду є невмотивованим та незаконним, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що, відповідно до ст. 409 КПК України, є підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, а також відповідно до ст. ст. 55, 56 КПК України, вважає, що вирок суду є таким, що порушує конституційні права потерпілої особи, не відповідає нормам Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення потерпілих та їх представників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; заслухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що жодна з апеляційних скарг не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_11 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб та заподіяння одній особі тяжкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки потерпілими у кримінальному провадженні в апеляційних скаргах, так само як і іншими учасниками судового провадження, не оспорюються фактичні обставини вчинених ОСОБА_11 дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду судового рішення поза межами поданих скарг, тим більше, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а дії ОСОБА_11 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України.
Призначене ОСОБА_11 покарання за завчинений ним злочин також відповідає вимогам закону, зокрема ст. 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим колегія суддів визнає його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Перевіривши доводи поданих апеляційних скарг з приводу вирішення судом першої інстанції цивільних позовів потерпілих про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, колегія суддів знаходить їх безпідставними, з огляду на таке.

По-перше, враховуючи вимоги, передбачені ст.ст. 392, 393 КПК України, якими визначені судові рішення, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку та право на апеляційне оскарження, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема вирок суду. При цьому потерпілий або його представник мають право подати апеляційну скаргу у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, в тому числі у частині, що стосується вирішення цивільного позову.

Згідно вимог ст. 374 КПК України, у резолютивній частині обвинувального вироку суду, крім іншого, повинно бути зазначено рішення про цивільний позов, а в мотивувальній частині, - підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Як вбачається зі змісту вироку суду, ухваленого щодо ОСОБА_11 , судом першої інстанції цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 10.08.2017, з підстав передбачених ч. 1 ст. 128 КПК України, фактично по суті розглянуті не були, оскільки, відповідно до вказаної норми, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження, але до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного або обвинуваченого, однак, через те, що такі позови до початку судового розгляду, пред`явлені не були, суд першої інстанції залишив їх без розгляду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що таке рішення за цивільними позовами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 було прийнято не вироком, а окремою ухвалою від 10.08.2017 року, яка оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, а у вироку, суд продублював це рішення лише за цивільними позовами потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , у зв`язку з чим, з формальної точки зору потерпіла ОСОБА_7 взагалі не може оскаржувати вирок суду щодо ОСОБА_11 в частині вирішення цивільного позову, оскільки суд першої інстанції будь-якого рішення за її позовом не приймав взагалі.

По-друге, незалежно від того законно чи ні, суд першої інстанції залишив цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 без розгляду, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості переглянути це рішення в апеляційному порядку, а тим більше розглянути та задовольнити ці позови, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції відповідні позовні заяви, так само, як і докази на їх підтвердження, судом не досліджувались та не розглядались, а суд апеляційної інстанції, відповідно до наданих йому повноважень, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, вправі змінити вирок в частині вирішення цивільного позову, лише у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, тобто у разі коли вироком суду цивільні позови розглянуті по суті, а саме задоволені повністю чи частково або якщо у їх задоволенні відмовлено.

По-третє, незважаючи на доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки враховуючи наведені вище обставини, а також прийняте судом першої інстанції рішення про залишення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 без розгляду, це рішення, як обґрунтовано зазначено у вироку суду, не позбавляє потерпілих права на пред`явлення цивільного позову до обвинуваченого чи засудженого ОСОБА_11 в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи відсутність законних підстав для зміни вироку, колегія суддів вважає необхідним вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_12 її представника адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_13 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_12 її представника адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1156/2018

Категорія: ч. 3 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_19

Доповідач - суддя ОСОБА_1