Постанова

Іменем України
07 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 540/1542/16-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/786/486/17

Провадження № 51 3416 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 14 листопада 2016 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карлівка Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у тому числі: вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року за ст. 185 ч. 2, ст. 190 ч. 2, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 08 серпня 2016 року умовно-достроково на 11 місяців 13 днів; вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці,
за ст. 185 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 на вирок Машівського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року та вирок Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Машівського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року та за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з 11 листопада 2016 року, зарахувавши ОСОБА_6 на підставі ст. 72 ч. 5 КК України у строк покарання попереднє ув`язнення з 11 листопада 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
Так, 08 листопада 2016 року приблизно о 08 годині ОСОБА_6 на території домогосподарства своєї знайомої ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав качку, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 200 гривень.
Крім того, 08 листопада 2016 року приблизно об 11 годині ОСОБА_6 з території домогосподарства, належного ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав гусака, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 300 гривень.
Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 у частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Виключено з резолютивної частини вироку суду першої інстанції рішення про призначення ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року в строк покарання ОСОБА_6 зараховано попереднє ув`язнення з 11 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати зазначені судові рішення судів нижчих інстанцій щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Указує на те, що судом першої інстанції застосовано положення ст. 71 КК України, яка не підлягала застосуванню, оскільки невідбута частина покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року була приєднана до остаточного покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року. Вважає, що ст. 70 ч. 4 КК України судом застосовано неправильно, тому що за сукупністю злочинів призначено менший розмір покарання, ніж було визначено попереднім вироком. Зазначає, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 418, 420 КПК України ухвалив судове рішення в формі вироку, хоча мав би постановити ухвалу, оскільки становище ОСОБА_6 погіршено не було.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 185 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги прокурора про необхідність скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 70 ч. 4 та ст. 71 КК України, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки вирок Машівського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 скасовано і апеляційним судом в цій частині ухвалено свій вирок.
Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 420 ч. 2 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Що стосується доводу прокурора про ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку в непередбачений ст. 420 КПК України спосіб, то він є безпідставним з огляду на наступне.
У ст. 420 ч. 1 КПК України визначено вичерпний перелік випадків, коли суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до положень ст. 70 ч. 4 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 71 частинами 1 та 3 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, таємне викрадення чужого майна ОСОБА_6 вчинив у період часу з середини вересня 2016 року по 07 листопада 2016 року, тобто до постановлення попереднього вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року за сукупністю вироків до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне застосування судом першої інстанції положень ст. 71 КК України, оскільки вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 24 червня 2014 року було вже враховано при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, та правильно виключив рішення про застосування ст. 71 КК України.
Призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, суд апеляційної інстанції шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці. Тобто, більш суворе покарання ніж призначене судом першої інстанції на підстав ст. 70 ч. 4 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що відповідає умові, передбаченій у ст. 420 ч. 1 п. 2 КПК України.
Таким чином, при ухваленні свого вироку в частині призначення ОСОБА_6 покарання суд апеляційної інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону, прийняте рішення відповідає вимогам статей 418, 420 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Машівського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року та вирок Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3