№ 1-кп/756//414/18
В И Р О К
Іменем України

04 липня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1. 14 грудня 2015 року Деснянським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; 2. 02 лютого 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
та
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
кожного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и в:
13 вересня 2014 року, приблизно о 03-ій годині 10 хвилин, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який вироком Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року був засуджений за ч. 3 ст. 289 КК України, знаходячись по проспекту Героїв Сталінграду м. Києва, за попередньою змовою між собою та розподіливши ролі, вирішили з застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, незаконно заволодіти транспортним засобом марки «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 .
Згідно з розподілом ролей, ОСОБА_12 повинен був мотузкою, що мав при собі, здушити шию водію автомобіля ОСОБА_9 з метою подолання його волі до опору, а ОСОБА_14 , та ОСОБА_13 мали виштовхнути з автомобіля водія ОСОБА_9 та, заволодівши автомобілем, з місця вчинення злочину втекти.
Реалізуючи свій спільний умисел та згідно з раніше розподілених ролей, ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , підійшов до автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , та попросив відвезти їх, під приводом зустрічі зі знайомими дівчатами, за адресою: м. Київ, вулиця Косенка, 49.
Домовившись із ОСОБА_9 , ОСОБА_14 сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_12 та ОСОБА_13 сіли на заднє пасажирське сидіння, після чого, ОСОБА_9 розпочав рух на автомобілі за раніше обумовленою адресою.
Після того, як ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибувши до будинку №49, що по вулиці Косенка м. Києва, зупинився біля тротуару проїзної частини, ОСОБА_14 разом із ОСОБА_13 вийшли з салону автомобіля на вулицю, де, пробувши приблизно однієї хвилини, повернулися до салону та сіли на свої місця.
Після цього ОСОБА_12 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні за водієм, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , з метою заволодіння транспортним засобом, накинувши на шию ОСОБА_9 мотузку, почав стискати його горло, тим самим застосував насильство небезпечне для життя та здоров`я останнього.
У цей час ОСОБА_14 , виконуючи відведену йому роль, маючи умисел на заволодіння транспортним засобом, схопив за обидві руки ОСОБА_9 з метою подолання його можливості до опору та почав утримувати їх, таким чином, позбавивши потерпілого можливості звільнитись від зашморгу, який перебував в нього на шиї. Після чого, розуміючи складність ситуації, яка склалась, ОСОБА_14 , пригрозив ОСОБА_9 позбавленням життя, маючи на меті заволодіння транспортним засобом, яке останній усвідомив, як реальну загрозу його життю. У свою чергу ОСОБА_13 , з метою подолання опору потерпілого ОСОБА_9 , паском безпеки, яким був пристебнутий останній, почав стискати його тулуб.
У подальшому ОСОБА_9 зміг відчинити дверцята водія та вистрибнув із салону автомобіля на вулицю, де почав кликати на допомогу, а ОСОБА_14 , бажаючи довести свої злочинні дії до кінця, охоплені загальним умислом, які були спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом, разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 запустили двигун автомобіля «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та поїхали у напрямку виїзду до проїзної частини проспекту Георгія Гонгадзе м. Києві.
При цьому, рухаючись на викраденому автомобілі, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , знаходячись за адресою: місто Київ, вулиця Василя Порика, 5, не впоралися з керуванням та допустили зіткнення з іншим автомобілем, у наслідок чого транспортний засіб - автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.
У результаті таких незаконних дій ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , потерпілому ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи №2556 від 13 вересня 2014 року, були заподіяні легкі тілесні ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, визнав частково та показав, що ввечері 13 вересня 2014 року, він разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відпочивали на житловому масиві «Оболонь» м. Києва. Проходячи повз автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», вони між собою домовилися про заволодіння даним транспортним засобом. При цьому, вони домовилися, що ОСОБА_14 накине на шию водія мотузку, а він та ОСОБА_13 мали виштовхнути потерпілого з автомобіля. Підійшовши до водія, він домовився, щоб потерпілий їх відвіз на житловий масив «Виноградар» м. Києва. Він сів поряд з водієм, ОСОБА_14 сів позаду водія, а ОСОБА_13 сів поряд з ОСОБА_14 . Вони приїхали на житловий масив «Виноградар» м. Києва. Вони декілька разів почергово виходили з автомобіля, щоб розмовляти не в присутності водія. Потім, ОСОБА_14 закинув удавку на шию потерпілого. У цей час він тримав потерпілому руки. ОСОБА_13 , у свою чергу, вийшов з транспортного засобу та почав витягувати ОСОБА_9 з салону. Він також допомагав виштовхувати потерпілого з автомобіля. Потім під`їхав інший автомобіль. У цей момент їм вдалося виштовхнули потерпілого з транспортного засобу. ОСОБА_13 сів у автомобіль, однак, лише з третього разу зміг завести двигун. Вони поїхали з місця пригоди на великій швидкості. Рухаючись по автомобільній дорозі, вони проїхали на забороняючий сигнал світлофора, тому їх почали переслідувати працівники правоохоронного органу. ОСОБА_13 не впорався з керуванням і вони зіткнулись з іншим автомобілем. Вийшовши з автомобіля, вони почали тікати. Його затримали, підвели до потерпілого, однак останній його не впізнав. Крім того, обвинувачений ОСОБА_12 зазначив про те, що не накидав на шию потерпілого мотузку, а це робив ОСОБА_14 . З рештою обвинувачення він повністю погоджується та кається у вчиненому.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, визнав частково та показав, що приблизно у вересні 2014 року, точної дати не пам`ятає, він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на проспекті Героїв Сталінграда м. Києва побачили автомобіль «Hyundai Santa Fe». Він запропонував поїхати додому на автомобілі, яким керував потерпілий ОСОБА_9 . Домовившись з водієм за оплату, вони сіли до автомобіля та поїхали на вул. Косенка м. Києва. При цьому, ОСОБА_12 сів на переднє пасажирське сидіння поблизу водія, позаду нього сів він, а ОСОБА_14 розташувався позаду водія. Коли вони прибули на місце, то він вийшов з автомобіля. Потім, повернувшись до автомобіля, він побачив, що ОСОБА_12 боровся з водієм. Не розуміючи, що трапилося, він почав виштовхувати потерпілого з автомобіля, а ОСОБА_14 схопив водія за голову та притиснув її до сидіння. Потім, щоб вгамувати конфлікт, він вибіг з автомобіля, підбіг до водійських дверей та витягнув потерпілого з транспортного засобу. Тоді, побачивши, що до автомобіля наближаються невідомі особи, сів на місце водія, завів автомобіль та поїхав з місця пригоди.
У подальшому, обвинувачений ОСОБА_13 змінив свої показання та показав, що він разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_14 відпочивали на житловому масиві «Оболонь» м. Києва. Проходячи повз автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», вони між собою домовилися про заволодіння даним транспортним засобом. При цьому, вони домовилися, що ОСОБА_14 накине на шию водію мотузку, а він з ОСОБА_12 мали виштовхнути потерпілого з автомобіля. На переднє пасажирське сидіння сів ОСОБА_12 , він розташувався за ним, а ОСОБА_14 сів позаду водія. Вони приїхали на житловий масив «Виноградар» м. Києва. Вони декілька разів, почергово, виходили з автомобіля, щоб розмовляти не в присутності водія. Потім ОСОБА_14 закинув удавку на шию потерпілого. ОСОБА_12 тримав потерпілому руки. У свою чергу він, вийшовши з транспортного засобу, почав витягувати ОСОБА_9 з салону. Потім під`їхав інший автомобіль. У цей момент їм далося виштовхнули потерпілого з транспортного засобу. Він сів за кермо автомобіля потерпілого та всі разом поїхали з місця пригоди на великій швидкості. Рухаючись по автомобільній дорозі, їх почали переслідувати працівники правоохоронного органу. Він не впорався з керуванням і вони зіткнулись з іншим автомобілем, після чого вони почали тікати. Крім того, обвинувачений ОСОБА_15 зазначив про те, що не стискав тулуб потерпілого паском безпеки. З рештою обвинувачення він повністю погоджується та кається у вчиненому.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що 13 вересня 2014 року приблизно о 04-ій годині він на власному автомобілі марки «Hyundai Santa Fe», знаходився на проспекті Героїв Сталінграда м. Києва. Повз його автомобіль проходило троє хлопців, які попросили відвезти їх до нічного клубу, що поблизу станції метро «Університет». Хлопці також попросили заїхати на вул. Косенка в м. Києві. До автомобіля на пасажирське сидіння, поруч з ним, сів ОСОБА_14 , ОСОБА_12 розмістився позаду нього, а ОСОБА_13 позаду ОСОБА_14 коли вони знаходилися на вул. Косенка, то з автомобіля спочатку вийшли ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а потім ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 . У зв`язку з тим, що хлопці почергово виходили з автомобіля, у нього з`явилось погане передчуття, тому він підставив ліву руку під підборіддя. Через декілька секунд він відчув, що ззаду на шию йому ОСОБА_12 накинув удавку. Однак вона повністю не потрапила на шию, оскільки там була його рука. ОСОБА_14 , який сидів поряд з ним на передньому пасажирському сидінні, праворуч, накинувся на нього та тримав за руки, щоб він не міг чинити опору. Однак у нападників не вийшло подолати його опір, тому ОСОБА_13 вийшов з автомобіля, підбіг до його дверей та схопив його за руку. Потім, зрозумівши, що нічого не виходить, ОСОБА_13 повернувся на своє місце. У свою чергу, йому вдалося відчинити двері автомобіля, відстібнути пасок безпеки. Після цього ОСОБА_14 , продовжуючи тримати його руки та погрожуючи позбавленням життя, наказав віддати автомобіль. У цей момент з`явилося світло фар автомобіля, що наближався, тому нападники, злякавшись, викинули його з транспортного засобу. Коли він опинився на землі, то поряд з ним зупинився автомобіль. Він почав пояснювати хлопцям, що вийшли з даного транспортного засобу, про те, що його намагалися вбити. У цей час хтось з нападників запустив двигун його автомобіля та останній поїхав з місця пригоди. Згодом, він дізнався, що нападники, втікаючи від працівників правоохоронного органу, що їх переслідували, потрапили в дорожньо-транспортну пригоду. У подальшому, працівники правоохоронного органу спіймали ОСОБА_12 , однак у зв`язку з тим, що він перебував у сильному стресовому стані та менше серед усіх інших бачив ОСОБА_12 в обличчя, оскільки той сидів на задньому пасажирському сидінні за ним, він його не впізнав. Потерпілий також категорично наполіг на тому, що саме ОСОБА_12 накидав удавку йому на шию, ОСОБА_14 утримував його руки, а ОСОБА_13 допомагав їм.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що восени 2014 року, точної дати він не пам`ятає, він з раніше знайомими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вночі поверталися з житлового масиву «Виноградар» на масив «Оболонь» м. Києва. На проспекті Героїв Сталінграда, що у м. Києві вони побачили автомобіль «Hyundai Santa Fe». ОСОБА_13 запропонував поїхати додому на автомобілі, яким керував потерпілий ОСОБА_9 . Домовившись з водієм за оплату, вони сіли до автомобіля та поїхали на вул. Косенка в м. Києві. При цьому, ОСОБА_12 сів на переднє пасажирське сидіння поблизу водія, позаду нього сів ОСОБА_13 , а він розташувався позаду водія. Коли вони прибули на місце, то ОСОБА_13 запропонував йому разом вийти з автомобіля, на що він погодився. Потім, повернувшись до автомобіля, він знову розташувався позаду водія та задрімав. Прокинувся він від того, що в салоні автомобіля ОСОБА_12 та ОСОБА_13 боролися з водієм. Не розуміючи, що трапилося, він схопив водія за голову та притиснув її до сидіння. У цей час ОСОБА_13 вибіг з автомобіля, підбіг до водійських дверей та витягнув потерпілого з транспортного засобу, сів на місце водія, завів автомобіль та поїхав з місця пригоди. Крім того, свідок указав, що він не домовлявся з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на заволодіння автомобілем, а голову водія притиснув до сидіння, оскільки не розібрався в ситуації, що сталася. Однак, чому в подальшому, він не припинив дії ОСОБА_13 , який, керуючи чужим автомобілем, разом з ним та ОСОБА_12 втік з місця пригоди, пояснити не міг.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що він, працюючи на посаді інспектора дорожньої поліції, разом із ОСОБА_17 здійснював патрулювання. У ніч на 13 вересня 2014 року ними на проспекті Свободи в м. Києві було помічено автомобіль «Hyundai Santa Fe», чорного кольору, який проїхав на забороняючий сигнал світлофора, у зв`язку з чим ними було розпочато переслідування даного транспортного засобу. На вимогу зупинитися, водій почав набирати швидкість, однак при спробі втекти, потрапив у ДТП. При цьому, пасажири цього автомобіля почали втікати. ОСОБА_17 вдалося спіймати одного з втікачів. У цей час по рації передали, що на вул. Косенка в м. Києві, відбулось заволодіння автомобілем, тому він разом з ОСОБА_17 та хлопцем, якого спіймали, направились до потерпілого. Обличчя потерпілого було в крові. Він пояснював, що його душили та заволоділи автомобілем. Крім того, свідок указав, що потерпілий не впізнав у ОСОБА_12 нападника, оскільки перебував у сильному стресовому стані.
Згідно з протоколом огляду місця події, 13 вересня 2014 року було оглянуто ділянку місцевості, що навпроти будинку № 55 по вул. Косенка в м. Києві, зокрема, піщане покриття шириною 15 м до лісу, яке розташоване за проїзною частиною дороги, на якому виявлено сліди шин автомобіля, сліди взуття та сліди бурого кольору, схожі на кров, а також недопалок з написом «Rothmans» (а.с. 196-198 т. 1).
Як убачається з протоколу огляду місця події від 13 вересня 2014 року, предметом огляду є ділянка проїзної частини по вул. Порика, 5 в м. Києві. На цій ділянці розташований автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що пошкоджений унаслідок ДТП. У салоні зазначеного автомобіля між переднім сидінням та боковою панеллю на підлозі виявлено мобільний телефон чорного кольору марки «Nokia» (а.с. 213-216 т. 4).
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01 квітня 2015 року, потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_13 , як особу, яка незаконно заволоділа належним йому автомобілем (а.с. 245-248 т. 1).
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 квітня 2015 року, ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_13 , як особу, яка разом з ним 13 вересня 2014 року незаконно заволоділа транспортним засобом (а.с. 1-4 т. 2).
Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 січня 2015 року, ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_12 , як особу, яка разом з ним 13 вересня 2014 року незаконно заволоділа транспортним засобом (а.с. 5-8 т. 2).
Відповідно до протоколу огляду предмета, 16 серпня 2015 року було оглянуто мобільний телефон чорного кольору марки «Nokia», що визнаний по справі речовим доказом. При цьому, було встановлено, що в мобільний телефон вставлено сім-картку з номером НОМЕР_2 , а папка «Сообщения» телефону містить повідомлення, у тому числі, що були надіслані з номеру НОМЕР_3 о 3-ій годині 52 хвилини 26 секунд та о 3-ій годині 52 хвилини 59 секунд (а.с. 160-162 т. 1).
Як убачається з висновку судово-медичної експертизи №2556 від 13 вересня 2014 року в ОСОБА_9 були виявлені наступні тілесні ушкодження: крововиливи: на склері обох очей у внутрішніх та зовнішніх куточків - численні; на слизовій верхньої губи з переходом на слизову лівої щоки проекція 1-5 зубів зліва верхньої щелепи - 1;
синці: на шкірі обох губ з переходом в ділянку підборіддя, в проекцію лівої щоки, вертикальної гілки нижньої щелепи зліва -1, на передньо-внутрішній поверхні правого плеча у нижній третині з переходом в аналогічну ділянку ліктьового суглоба, на долонно-ліктьову поверхню передпліччя у верхню третину - 1, в підщелепному трикутнику по центру -1, на передньо-боковій поверхні шиї справа в середній третині - 1, на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині -1, на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу -1, на тильній поверхні лівої кисті в проекції 2-5 п`ясних кіток -1; садна: на фоні вищевказаних синців: починаються у куточках роту зліва, переходять в щічну ділянку, проекцію вертикальної гілки нижньої щелепи зліва та закінчуються на боковій поверхні шиї зліва у верхній третині - 1, починаючись у куточках роту зліва з переходом у ліву щічну ділянку - а також починаючись на червоній каймі нижньої губи справа косо-вертикально переходячи в проекцію підборіддя - 2, в проекції лівого акроміально-ключичного зчленування - 1, в проекції «тіла» лівої лопатки -1, на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині -1, розташоване на фоні вищезазначеного синця, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу - 2, на ліктьовій поверхні лівого передпліччя у всіх третинах, - 1, 2 та 5, на фоні синця в ділянці лівої кисті - 1, на передній поверхні обох колінних суглобів - 2; травматична рухомість: два зуба зліва у сагітальній та горизонтальних площинах, крововилив у слизову ясна. Указані ушкодження спричинені тупими предметами, що не відобразили в собі характерних властивостей травмуючого предмета та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (а.с. 9-12 т.2).
Згідно з вироком Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та засуджено до покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна (а.с. 164-171 т. 1).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, відповідно до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Показання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що на шию потерпілого мотузку накидав ОСОБА_14 , а також показання обвинуваченого ОСОБА_13 стосовно того, що він не стискав тулуб потерпілого паском безпеки, суд вважає такими, що суперечать дослідженим доказам по справі.
Разом з тим, аналізуючи показання потерпілого, які він надав у судовому засіданні, суд вважає їх послідовними та такими що відповідають дійсності, а так само відповідають сукупності зібраних доказів, досліджених в судовому засіданні.
При цьому, суд звертає увагу на щирість поведінки потерпілого в судовому засіданні, на логічність та послідовність його показань, які узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи, характером і логікою розвитку подій. Окрім цього, в судовому засіданні не встановлено, що потерпілий мав або має на даний час мотив говорити неправду щодо дій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не назвали таких мотивів і обвинувачені.
Тому суд дійшов висновку, що показання потерпілого ОСОБА_9 в сукупності з іншими доказами можна покласти в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Окрім того, як було встановлено в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_9 , не впізнав ОСОБА_18 , коли останнього було затримано одразу ж після вчиненого нападу.
Ці обставини, на думку суду, є свідченням того, що саме ОСОБА_12 в салоні автомобіля розташовувався позаду водія та накидав на його шию мотузку, оскільки потерпілий ОСОБА_9 менше з-поміж інших бачив його в обличчя в порівнянні з іншими нападниками й, таким чином, не впізнав.
При цьому, виявлення між переднім сидінням та боковою панеллю на підлозі автомобіля марки «Hyundai Santa Fe» мобільного телефону марки «Nokia», яким користувався ОСОБА_12 , з SMS-повідомленнями, жодним чином не вказує, що лише він міг сидіти на передньому пасажирському сидінні.
Беззаперечно потерпілий ОСОБА_9 вказав і на дії обвинуваченого ОСОБА_13 , який стискав його тулуб паском безпеки.
Таким чином, наведені показання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у частині заперечення деяких обставин злочину, суд розцінює як обраний спосіб захисту та намагання обвинувачених якомога зменшити свою роль у вчиненому й перекласти вину за більш активні дії при нападі на потерпілого ОСОБА_9 один на одного.

Раптовість, у той же час, узгодженість дій обвинувачених та ОСОБА_14 , який вироком Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року був засуджений за ч. 3 ст. 289 КК України, сприяння та допомога один одному щодо досягнення спільної мети, направленої на заволодіння транспортним засобом, поєднаного з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, свідчить про їх попередню змову, при якій, кожен з обвинувачених несе відповідальність за дії співучасників, які охоплювались його умислом.
Тому, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 винуватими у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Дії ОСОБА_12 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Дії ОСОБА_13 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , відповідно до ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_12 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає часткове відшкодування завданої злочином шкоди.
Обставин, які його обтяжують, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_12 міри покарання, судом ураховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, неодружений, раніше не судимий. Також судом ураховується і те, що родичами ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_9 частково відшкодовано матеріальну та моральну шкоду.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , відповідно до ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_13 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає чинення злочину неповнолітнім.
Обставин, які його обтяжують, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_13 міри покарання, судом ураховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, неодружений, раніше судимий. Суд також бере до уваги, що на час вчинення злочину ОСОБА_13 був неповнолітнім. З матеріалів обстеження умов виховання та проживання неповнолітнього вбачається, що на обліку в службі у справах дітей Дарницької у місті Києві державної адміністрації не перебував, питання про позбавлення батьківських прав його батьків не розглядалось, виховувався матір`ю та вітчимом, у вересні 2014 року не приступив до занять у професійно-будівельному ліцеї, під час відвідування по місцю проживання двері квартири працівникам служби ніхто не відкривав, на запрошення не реагував.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, оскільки інший, більш м`який вид покарання, не зможе забезпечити належну поведінку обвинувачених. Дане покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також попередження вчинення ними нових злочинів.
Крім того, ураховуючи тяжкість вчиненого злочину та відсутність двох і більше обставин, що пом`якшують покарання, суд не знаходить підстав для призначення обвинуваченим покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 289 КК України на підставі ст. 69 КК України. Суд також не знаходить підстав для застосування до обвинувачених ст. 75 КК України.

Також, у зв`язку з тим, що цей злочин ОСОБА_13 було вчинено до постановлення переднього вироку, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на користь держави витрати, понесені в ході досудового слідства за проведення судово-трасологічної експертизи № 864 від 28 липня 2015 року, у розмірі 245 гривень 52 копійки.
Долю речових доказів визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Шевченківським районним судом міста Києва від 02 лютого 2017 року, більш суворим покаранням, призначеного за даним вироком, визначити ОСОБА_13 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити без змін у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 08 червня 2015 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_12 перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 08.06.2015 до 20.06.2017, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишити без змін у виді утримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Початок строку відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з 15 червня 2015 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_13 перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 15.06.2015 до 20.06.2017, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави кошти в сумі 122 (сто двадцять дві) гривні 46 копійок за проведення експертизи.
Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави грошові кошти в сумі 122 (сто двадцять дві) гривні 46 копійок, за проведення експертизи.
Речові докази: оптичний диск із записом проведення слідчого експерименту, який зберігається в матеріалах провадження, залишити в кримінальному провадженні; мобільний телефон чорного кольору із сім-картою абонента номер НОМЕР_4 , ІМЕІ: НОМЕР_5 , повернути обвинуваченому ОСОБА_12 .
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченими у той же строк з моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2