Справа № 450/2889/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_20.
Провадження № 11-кп/783/285/18 Доповідач: ОСОБА_21.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_21.

суддів ОСОБА_22., ОСОБА_23.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 444/2394/16-к про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця АДРЕСА_1, який зареєстрований та проживає за адресою: м. АДРЕСА_2

за ч.3 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_24.,

прокурорів ОСОБА_25., ОСОБА_26.,

обвинуваченого ОСОБА_1

захисників-адвокатів ОСОБА_27., ОСОБА_28.,

потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представників потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_19.,

за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_25., потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Строк відбування основного покарання засудженому ОСОБА_1 визначено рахувати з 24 липня 2017 року, тобто з моменту його фактичного затримання. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_5 250000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_4 300000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 24.07.2017 близько 19 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом марки "Merсedes-Benz Sprinter" номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним автодорогою "Київ-Чоп" у напрямку до м. Київ, на 542 км. + 852 м., поблизу с. Чишки Пустомитівського району Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.1.5, п.1.10 в частині термінів "безпечна дистанція", "дорожні умови", "дорожня обстановка", "небезпека для руху", Р.2 п.2.3 підпунктів б), д), Р.12 п.12.3, Р.13 п.13.1 Правил дорожнього руху, які виразились в тому, що він під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної дистанції, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку мав об'єктивну можливість виявити, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки "ВАЗ-2107" номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9, який рухався попереду в напрямку до м. Київ, зупинився та знаходився у нерухомому стані.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки "ВАЗ-2107" номерний знак НОМЕР_2 здійснив інертний рух вперед та скоїв зіткнення із задньою частиною причепа марки "Redos" номерний знак НОМЕР_4 у складі автопоїзда з автомобілем-тягачем марки "Volvo FL 280" номерний знак НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_10, який рухався попереду в напрямку до м. Київ, зупинився та знаходився у нерухомому стані.

Під час описаної дорожньо-транспортної пригоди, водій транспортного засобу марки "ВАЗ-2107" номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_9 та його пасажири ОСОБА_11, ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження, які призвели до їх смерті, ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_6 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

На вирок суду прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_25. та потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_25. у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати у зв'язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор покликається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним, у зв'язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд у оскаржуваному рішенні не навів достатньо підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо ОСОБА_1 Суд при призначенні покарання ОСОБА_1 врахував як пом'якшуючу обставину те, що останній не перебуває на наркологічному та психіатричному обліку, одружений та працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та праці. Прокурор вважає, що вищезазначені обставини не можна вважати переконливими, позаяк ці дані і обставини існували до моменту вчинення злочину, і самі по собі безпосередньо, не впливають на ступінь суспільної небезпечності, ані вчиненого злочину, ані особи винного. Також, суд не взяв до уваги, при застосуванні ст. 69 КК України, що обвинувачений ОСОБА_1 не відшкодував завдану шкоду потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також їх позицію та позицію потерпілого ОСОБА_14 щодо призначення останньому міри покарання в межах санкції частини 3 ст. 286 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 більш суворе покарання в межах санкції ч.3 ст. 286 КК України та задовольнити заявлений нею цивільний позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіла покликається на те, що у ДТП, яка трапилася з вини ОСОБА_1 загинув її син ОСОБА_11 Вважає, що судом не повністю враховано наслідки вчиненого кримінального правопорушення, без врахування думки потерпілих та призначено занадто м'яке покарання. При цьому суд практично відмовив їй у задоволенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, не взяв до уваги, що вона втратила сина, якому на час смерті було 26 років, на якого покладала великі надії. Суд не врахував наведених нею у цивільному позові обставин, що із смертю сина повністю змінився її душевний стан, вона перебуває у постійному психологічному стресі та нервовому напруженні.

Потерпіла ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 більш суворе покарання в межах санкції ч.3 ст. 286 КК України та задовольнити заявлений нею цивільний позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіла покликається на те, що у ДТП, яка трапилася з вини ОСОБА_1 загинув її син ОСОБА_9 Вважає, що судом не повністю враховано наслідки вчиненого кримінального правопорушення, без врахування думки потерпілих та призначено занадто м'яке покарання. Діями ОСОБА_1 їй спричинено непоправну шкоду, вона втратила сина, якому на час смерті був 21 рік, на якого покладала великі надії, сподівалася на допомогу в старості. У неї було двоє дітей, з них молодший загинув, а старший хворіє. Тому просить апеляційний суд врахувати усі доводи, викладені нею у цивільному позові.

Іншими учасниками вирок суду не оскаржений.

У судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_25. підтримав подану ним апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, а також апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_4, та ОСОБА_5 На думку прокурора застосування судом першої інстанції ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_1 покарання є необґрунтованим, а тому просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала свою апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 та частково апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_25. щодо необхідності скасування вироку. Пояснила, що втратила дитину, свою опору та надію, а тому сподівається на справедливе рішення. Просить суд призначити ОСОБА_1 максимальне покарання в межах ч. 3 ст. 286 КК України, а цивільний позов задовольнити повністю, окрім страхових виплат.

Потерпіла ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції підтримала свою апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 та частково апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_25. Не погоджується із призначеним судом першої інстанції покаранням ОСОБА_1 Пояснила, що втрата дитини спричинила непоправні наслідки психологічного характеру (тривожно-депресивний синдром). Вважає, що ОСОБА_1 цинічно поводився у суді, а тому не може його пробачити. Просить призначити ОСОБА_1 максимальне покарання в межах ч.3 ст. 286 КК України, а поданий нею цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційні скарги прокурора ОСОБА_25. та потерпілих ОСОБА_4, та ОСОБА_5 з наведених у них мотивів.

Обвинувачений ОСОБА_1 та його захисники ОСОБА_27. та ОСОБА_28. заперечили проти поданих апеляційних скарг. Просили такі залишити без задоволення, так як вважають вирок суду законним та обґрунтованим. Крім того, обвинувачений ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора ОСОБА_25., потерпілих ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника потерпілих ОСОБА_19., обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисників ОСОБА_27. та ОСОБА_28., вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Апеляційний суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не мотивував належним чином своїх висновків та допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Мотивуючи можливість призначення основного покарання ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, суд першої інстанції у вироку послався на думки сторін кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину з необережності, особу винного, який не перебуває на наркологічному та психіатричному обліках, посередньо характеризується по місцю реєстрації і проживання, визначені ч.1 ст. 66 КК України обставини, які пом'якшують покарання, зокрема щире каяття, визнання своєї винуватості та активне сприяння розкриттю злочину протягом досудового розслідування і в суді, відшкодування потерпілим ОСОБА_15, ОСОБА_16 заподіяної моральної шкоди, відшкодування родині потерпілого ОСОБА_6 заподіяної моральної шкоди, а також згідно з ч.2 ст. 69 КК України визнав ці обставини, які пом'якшують покарання, та які не зазначені в частині першій цієї статті, зокрема те, що ОСОБА_1 не вчиняв кримінально-караних діянь, не притягувався до кримінальної відповідальності, обставини його одруження та сталі соціальні зв'язки, працевлаштованість, намагання відшкодувати потерпілим ОСОБА_5 і ОСОБА_4 заподіяну шкоду в сумі по 10000 доларів США кожній, що згідно з офіційним курсом НБУ становить більш як 500000 грн., публічні вибачення перед родинами потерпілих, згоду та намір утримувати дітей загиблого ОСОБА_12, забезпечувати фінансування родин потерпілих.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз'яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» 24.10.2003 №7, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Так, обвинувачений ОСОБА_1 вичинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких та із суб'єктивної сторони характеризується злочинною недбалістю.

Оцінюючи характер та особливість вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів звертає увагу на те, що наслідком дорожньо-транспортної пригоди стало грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_1 одночасно декількох пунктів Правил дорожнього руху, а саме Р.1 п.1.5, п.1.10 в частині термінів "безпечна дистанція", "дорожні умови", "дорожня обстановка", "небезпека для руху", Р.2 п.2.3 підпунктів б, д, Р.12 п.12.3, Р.13 п.13.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечної дистанції, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку мав об'єктивну можливість виявити, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Щодо наслідків вчиненого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, колегія суддів враховує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди троє осіб, а саме водій транспортного засобу марки "ВАЗ-2107" номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_9, та його пасажири ОСОБА_11, ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження, які призвели до їхньої смерті, ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_6 - тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Також судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_1 покарання не враховано думки потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які просили позбавити обвинуваченого волі на максимальний термін.

У зв'язку з наведеним доводи апеляційних скарг прокурора ОСОБА_25., потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про безпідставність застосування судом ст. 69 КК України є обґрунтованими.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_1 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому є явно несправедливим внаслідок м'якості. Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 69 КК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_1 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини та характер вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку, за місцем проживання та реєстрації характеризується посередньо; щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку як обставини, що пом'якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.3 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував характер та обсяг заподіяних потерпілій фізичних та моральних страждань, їх глибину та тривалість, а також негативних змін у їх житті.

Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_5 у розмірі 300000,00 грн із врахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_1 та наявності на його утриманні членів сім'ї.

У зв'язку з наведеним апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_5 в частині цивільного позову підлягає частковому задоволенню.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_4 та прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_25. задовольнити частково.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2018 року щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання скасувати, а в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 змінити.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 (триста тисяч) гривень.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому ОСОБА_1 та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

С у д д і :

ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23