АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0012900 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушниця, Іршавського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційними скаргами першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений органом з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання з речовими доказами.

Цивільний позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати.

Перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 просить вказаний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, правильності юридичної кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (необґрунтованого застосування ст. 75 КК України), невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Посилаюсь на положення ст. 65 КК України та п. п. 1, 3, абз. 2 п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вважає, що суд першої інстанції не навів достатніх та об`єктивних мотивів щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченого зі звільненням від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд не в достатній мірі врахував, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин проти особи, об`єктом посягання якого є здоров`я людини, яке відповідно до ч. 1 ст. З Конституції України, серед інших, визнано найвищою соціальною цінністю, характер і спосіб кримінального правопорушення, зокрема, нанесення удару ножем потерпілому ОСОБА_10 у життєво важливий орган за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, а також обставини, які передували скоєному, а відтак безпідставно прийшов до висновку, що виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 проситьвирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. У решті вирок суду залишити без змін.
Не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що суд першої інстанції недостатньо врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, у зв`язку з чим, застосував кримінальний закон, який не підлягає застосуванню, а саме положення ст. 75 КК України, та звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд не в достатній мірі врахував цілеспрямований, заздалегідь спланований характер послідовних і зухвалих дій обвинуваченого, його невиправдану агресію, дані про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, а відтак безпідставно прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.

Не погоджується з позицією суду щодо визнання обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, яке означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. Вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини.
Вважає застосування до ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання і не забезпечить основної мети покарання.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 17 вересня 2017 близько 20:00 год. в м. Києві по вул. Харківське шосе, біля будинку 16, зустрівся з раніше знайомим йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою вирішення питання про поїздку за межі міста Києва та в момент спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 розпочався словесний конфлікт.
Після владнання словесного конфлікту, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 направились за місцем проживання останнього, а саме: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 направився за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 , де в нього виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Перебуваючи за місцем свого проживання, ОСОБА_5 взяв кухонного ножа, сховавши його до кишені своїх штанів, після чого направився у двір будинку АДРЕСА_4 та зателефонував ОСОБА_11 , виражаючи в ході розмови погрози з метою зустрічі з ним та ОСОБА_10 для остаточного вирішення конфлікту.

Цього ж дня близько 22 год. 20 хв., обвинувачений зустрівся в дворі будинку АДРЕСА_4 з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , між якими знову розпочалась словесна суперечка, яка переросла у конфлікт між обвинуваченим та потерпілим.

В ході конфлікту, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю, ОСОБА_5 дістав з кишені своїх штанів кухонного ножа, якого заздалегідь приготував для вчинення даного злочину, яким умисно заподіяв ОСОБА_10 один удар в область живота, спричинивши своїми умисними діями тяжке тілесне ушкодження, а саме проникаюче колото-різане поранення живота - колото-різана рана.

В подальшому ОСОБА_10 з отриманими тілесними ушкодженнями доставлено з місця події до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора про підтримання апеляційних скарг, думку обвинуваченого, захисника та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вважають вирок суду законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Крім того, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для залишення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обстави, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч.1 ст.91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч.3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінально процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.
Як вбачається з оскаржуваного вироку суду, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 розглянуто судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та зазначено, що учасники судового провадження не оспорювали обставини вчиненого злочину та не заперечували проти спрощеного судового провадження. Також вказано, що суд з`ясував,чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, та роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З журналу судового засідання та при прослуховуванні технічного носія інформації, на якому зафіксовано судовий розгляд кримінального провадження від 28 березня 2018 року встановлено, що після визнання обвинуваченим своєї вини у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, прокурор запропонував проведення судового провадження у спрощеному порядку. Проти такого порядку не заперечували учасники судового розгляду, та визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, й порядок їх дослідження, суд ухвалив рішення про допит обвинуваченого, потерпілого, і дослідження матеріалів справи.
Разом з тим, в порушення вимог ст.349 КПК України суд не з`ясував в учасників судового провадження добровільності їх позиції щодо недоцільності дослідження доказів стосовно тих обставин, які ними не оспорюються, правильності розуміння змісту цих обставин, та не роз`яснив обмеження права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перейшов до допиту обвинуваченого.
Крім того, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що він визнає нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , однак зазначив, що це з метою самозахисту від дій потерпілого, у якого була зброя та від якого отримав удар арматурою або трубою.
У суді апеляційної інстанції він підтвердив свої показання, зазначивши що не погоджується з кваліфікацією своїх дій.
Наведені показання обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам, які викладено у обвинувальному акті, та відповідно вказують на те, що він не визнає їх у повному обсязі, а відтак колегія суддів уважає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в спрощеному порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України без повного дослідження доказів, оскільки обвинувачений заперечував правильність кваліфікації своїх дій.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № 664/2078/16-к, обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України є повне визнання вини, незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді вказаного кримінального провадження допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та об`єктивне судове рішення, що передбачено ч.1 ст.412 КПК України.
Згідно вимог п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок - скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не розглядає інші доводи, викладені в апеляційних скаргах першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 , та вважає, що вони підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
Зважаючи на те, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту закінчився 20 листопада 2017 року, колегія суддів, керуючись ст.177 КПК України вважає за доцільне обрати йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України строком на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 177, 179, 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, яке полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язань, передбачених ст.194 КПК України, а саме: не відлучатися з місця проживання АДРЕСА_2 без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи; прибувати до суду за викликом.

Строк виконання обов`язків визначити 60 днів.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3