печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «АКТІО» ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2018 у кримінальному провадженні № 0002602, ,-

ВСТАНОВИВ:
07.06.2018 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «АКТІО» ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні № 0002602, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/25554/18-к від 24.05.2018 на майно, яке вилучено 22.05.2018 під час обшуку за місцем проживання директора ТОВ «Еврика Медикал Фаундейшн» ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів та запобігання можливості їх знищення, пошкодження, псування, а саме на:
- ноутбук Apple Model: A1369, Serial No: C02FC44VDDR1 з зарядним пристроєм;
- планшетний комп`ютер HUAWEI Model: BTV-DL09 без зазначення IMEI та S/N.
В обґрунтування доводів клопотання зазначено, 22.05.2018 під час обшуку за вищевказаною адресою, вилучено ноутбук та планшетний комп`ютер, які належать заявнику та його дружині на праві спільної сумісної власності, які не були засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди та які не були отримані внаслідок вчинення злочину, що не було враховано слідчим суддею при вирішенні питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Зазначене в своїй сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування. У судове засідання представник заявника адвокат ОСОБА_5 не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив клопотання задовольнити у повному обсязі та розгляд клопотання провести у його відсутність.
Прокурор Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність.
Зважаючи на положення ст. 26 КПК України та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Під час судового розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002602 від 10.08.2017 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
22.05.2018 під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді за місцем проживання директора ТОВ «Еврика Медикал Фаундейшн» ОСОБА_4 , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено наступні предмети, речі та документи: ноутбук Apple Model: A1369, Serial No: C02FC44VDDR1 з зарядним пристроєм; планшетний комп`ютер HUAWEI Model: BTV-DL09 без зазначення IMEI та S/N.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2018 накладено арешт на майно, яке вилучено 22.05.2018 під час обшуку за місцем проживання директора ТОВ «Еврика Медикал Фаундейшн» ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження речових доказів та запобігання можливості їх знищення, пошкодження, псування.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_4 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2018 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що вилучене майно має відношення до кримінального провадження та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Разом з тим, під час даного судового розгляду стороною заявника доведено, що вилучене майно, в саме ноутбук Apple Model: A1369, Serial No: C02FC44VDDR1 з зарядним пристроєм; планшетний комп`ютер HUAWEI Model: BTV-DL09 без зазначення IMEI та S/N, належать заявнику та його дружині на праві спільної сумісної власності та не було засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди та яке не було отримано внаслідок вчинення злочину.
Слідчий суддя в даному випадку, окрім іншого приймає до уваги, що викладені доводи заявника не були предметом дослідження при розгляді питання про накладенні арешту на майно.
Незважаючи на те, що з моменту вилучення майна у ОСОБА_4 пройшов тривалий проміжок часу, стороною обвинувачення будь-яких доказів в спростування зазначеного заявником не надано, а відтак, версія органу досудового розслідування про те, що вилучені майно має відношення до кримінального провадження, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.
Враховуючи також, що у матеріалах клопотання відсутні достатні докази вчинення злочину за участю ОСОБА_4 , наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту її майна взагалі спростовується, приймаючи до уваги ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/25554/18-к від 24.05.2018, на майно, яке вилучено 22.05.2018 під час обшуку за місцем проживання директора ТОВ «Еврика Медикал Фаундейшн» ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:
- ноутбук Apple Model: A1369, Serial No: C02FC44VDDR1 з зарядним пристроєм;
- планшетний комп`ютер HUAWEI Model: BTV-DL09 без зазначення IMEI та S/N.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1