Справа № 211/682/17-к
Провадження № 1-кп/211/203/18
У Х В А Л А
про зміну запобіжного заходу

29 серпня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 01.02.2017 року, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

встановив:

В провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу перебувае вказане кримінальне провадження.

Прокурором було заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , оскільки строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 14.09.2018 року, а розгляд справи до цієї дати закінчити неможливо. Вказує, що наразі збереглися ризики згідно ст.177 КПК України, які були підставою для обрання саме такого запобіжного заходу.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_5 було заявлено клопотання, яке підтримав обвинувачений про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Мотивує тим, що його підзахисний тривалий час тримається під вартою, а прокурором не доведено жодного ризику, на яких вона наголошує. У ОСОБА_3 є зареєстроване місце проживання, де він може відбувати домашній арешт. Крім того, він тяжко хворіє та потребує належного лікування, про що надані відповідні докази.

Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши надані до суду матеріали, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як встановлено судом, обвинувачений перебуває під вартою з 10.02.2017 року (Т.1 а.с. 83-84). Обвинувальний акт надійшов до суду 13.02.2017 року.

Під час розгляду справи в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_6 ухвалою суду, дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому продовжувалася. Згідно з розпорядженням №100 пр від 30.05.2017 року вказане кримінальне провадження було повторно автоматично розподілене, у зв`язку із неможливістю подальшого розгляду судових справ суддею ОСОБА_6 . Розгляд справи під головуванням судді ОСОБА_1 розпочато спочатку.

Таким чином, обвинувачений перебуває під вартою з 10.02.2017 року без постановлення вироку по справі та враховуючи терміни попереднього розгляду справи, неможливо однозначно стверджувати про швидкий розгляд справи.

Під час судового розгляду справи, ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31.05.2018 року призначено перевірку пояснень свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на теперішній час, як засуджений, перебуває в Криворізькій УВП № 3, щодо застосування до нього психологічного тиску зі сторони прокурора ОСОБА_8 та працівників Довгинцівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, строк проведення перевірки встановлений до 10.07.2018 року.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2018 року також призначено перевірку заяви ОСОБА_3 щодо застосування до нього недозволених методів проведення досудового розслідування зі сторони прокурора ОСОБА_8 та працівників Довгинцівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, строк проведення перевірки встановлений до 10.09.2018 року.

Станом на 29.08.2018 року матеріали про виконання ухвал у суду відсутні.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справ «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Також, згідно із пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Суд враховує, що тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою (ст. 5 Конвенції та рішення ЄСПЛ від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України»).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На даний час у кримінальному провадженні допитані всі свідки та потерпілий, що унеможливлює подальший вплив на них, обвинувачений перебуває на обліку з приводу ВІЛ-інфекції III клінічної стадії, хронічного гепатиту, хронічного холециститу, хронічного панкреатиту, кандидозу ротової порожнини, септицемії, гематологічних порушень у вигляді нормохромної анемії, НФПК 0-I ст., має зареєстроване місце проживання у м. Кривому Розі та батьків похилого віку.

Таким чином, на теперішній час ризики, які існували під час обрання та продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема щодо незаконного впливу на потерпілого, свідків, а також можливості іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, відпали.

Враховуючи обставини справи, тривалість перебування обвинуваченого під вартою без постановлення вироку, відсутність доведеності тих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які суд може прийняти як підставу для продовження відносно обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання зазначених прокурором ризикам.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194, 331 КПК України, суд, -

ухвалив:

змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на шістдесят днів, тобто до 27 жовтня 2018 року включно, заборонивши обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно в залі судового засідання.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали доручити прокурорам Криворізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 , ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1