Справа №463/3787/17
Провадження №1-кп/463/177/18
В И Р О К
іменем України

12 червня 2018 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 березня 2017 року за №0000598 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Стрий Львівської області, громадянина України, українця, із повною середньою освітою, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_5 05.03.2017 о 05.00 год. за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням групою осіб, перебуваючи на перехресті вулиць К.Левицького та Рильського у м. Львові, підбігши ззаду до потерпілого ОСОБА_6 , який знаходився поряд з будинком №62 по вул. К.Левицького, обвинувачений схопив його за плече, ріко розвернув до себе та декілька разів наніс удар кулаками в обличчя по тілу потерпілого, після чого силоміць зірвав куртку, в яку був одягнутий потерпілий, та відкрито заволодів чужим майном, витягнувши з кишені мобільний телефон марки «HTC 620», вартістю 2 000 грн, в який була вставлена sim-картка мобільного оператора «Lifecell» із абонентським номером « НОМЕР_1 », утримуючи викрадене майно, продовжив наносити потерпілому удари в обличчя та по тілу, після чого з місця події втекли.

Таким чином вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю, суду показав, що вночі 05.03.2017 року під ранок він разом із двома візуально знайомими хлопцями проходили по вул. К.Левицького у м. Львові і побачили двох іноземців, серед яких був потерпілий. на перехресті вул. ЛевицькогоРильського вони підбігли до цих іноземців, окружили їх, він наказав дати гроші, або цінні речі, після схопив його за плече та наніс удар в обличчя правою рукою, здер з нього куртку та забрав мобільний телефон марки «HTC 620». Після цього ще декілька разів вдарив потерпілого по тілу, інші особи спілкувались з другом хлопця, який вирвався та втік від них. В послідуючому мобільний телефон був у нього вилучений. У скоєному розкаюється.

Крім показів обвинуваченого, вина останнього у скоєному стверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого, який ствердив, що в той день біля 5 години ранку він із знайомим і своїм другом іноземцем гуляли, проходили по вул. Левицького у м. Львові. Несподівано до них підбігли троє хлопців, серед яких був обвинувачений. Він схопив його за плече, розвернув та наніс удар кулаком в обличчя. Сказав дати телефон, гроші або інші цінні речі. При цьому, він у руці щось тримав, але цей предмет на ніж не був схожий. Хлопці їх окружили, погрожували, його друг втік, обвинувачений побіг за ним, але не догнав. Після чого він , вони разом його лякали, обвинувачений зняв куртку, вийняв з неї телефон забрав його. Потім вони розвернулись та побігли в іншу сторону, а він викликав поліцію. Десь через чотири місяці йому повернули телефон, претензій до обвинуваченого немає, просить суворо не карати.

Як вбачається із протоколу пред`явлення особи до впізнання від 04.07.2017 року (а.с.69-73), потерпілий серед чотирьох статистів впізнав обвинуваченого, як особу яка 05.03.2017 року біля 05.00 год. наносила йому удари по тілу та заволоділа мобільним телефоном.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 04.07.2017 року (а.с.52-53), обвинувачений надав для огляду, серед іншого, мобільний телефон марки «HTC 620», IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 .

Як вбачається із розписки від 07.07.2017 року (а.с.80), потерпілому повернутий мобільний телефон марки «HTC 620», IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 .

З оглянутих в судовому засіданні відеозаписів подій 05.03.2017 року, на вул. Галицькій у м. Львові та вул. Князя Романа встановлено, що за декілька хвилин до скоєного злочину обвинувачений разом із двома невстановленими слідством особами рухались центром міста Львова, через вулиці Галицьку та Князя Романа, в напрямку вул. К.Левицького, а попереду них на невеликій відстані прогулювались містом потерпілий разом з іншим іноземцем.

Таким чином, винуватість обвинуваченого у скоєному є доведеною.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, оскільки він 05.03.2017 о 05.00 год. за попередньою змовою групою осіб, застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, нанісши декілька ударів кулаком в обличчя та по тілу, відкрито заволоділи чужим майном - мобільний телефон марки «HTC 620», вартістю 2 000 грн.

При цьому, суд погоджується із доводами обвинувачення про те, що вказане діяння слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України а не за ч.1 ст.187 КК України як напад, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я, оскільки в судовому засіданні потерпілий чітко вказав, що предмет, який знаходився у руках обвинуваченого він не сприймав як ніж, категорично ствердити, що обвинувачений йому погрожував він не може.

Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття у скоєному, сприяння органам слідства у розслідуванні справи, відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого в ході судового розгляду не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що він вчинив тяжкий злочин, разом з тим судиться вперше, є особою молодого віку, виключно позитивно характеризується по місцю проживання та служби, обвинувачений є учасником бойових дій, брав участь в антитерористичній операції, нагороджений відзнакою Президента України за участь в антитерористичній операції, а також те, що потерпілий до нього немає претензій та просить суворо не карати.

А тому, суд вважає, що його виправлення та перевиховування можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд йому призначає покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті, та на підставі положень ст.75 КК України звільняє його від відбуття покарання з випробуванням.

Окрім того, як вбачається із заяви (а.с.126), обвинувачений просить звільнити його від відбуття покарання у відповідності до ст.2 Закону України «Про амністію в 2016 році», який набрав законної сили до після скоєного злочину.

Дійсно, в силу вимог ст.2 Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року, який вступив силу 07.09.2017 року, передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Дійсно, суд визнає винуватим обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який належить до тяжких злочинів, і в силу вимог ст. 9 Закону «Про амністію в 2016 році» застережень щодо незастосування амністії за скоєння цього злочину не передбачено.

Оскільки обвинувачений судиться вперше, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, а тому слід його заяву задоволити та звільнити від відбуття призначеного судом покарання внаслідок акта амністії.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Обрати покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від обраного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання за цим вироком на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Речові докази у кримінальному провадженні: диски з записами з камер відеоспостережень - зберігати при справі; мобільний телефон марки «HTC 620» - вважати повернутим потерпілому.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 днів з дня їх проголошення до апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Суддя: ОСОБА_1