Судді ОСОБА_1 у судовому провадженні № 11- кп/777/493/18
щодо ОСОБА_2 , засудженого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 22.02.2018 за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1, ч.4 ст. 70КК України на 5-ть років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 404 КПК України апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційної скарги, якщо цим не погіршується становище засудженої особи.
В апеляційній скарзі йшлося про пом`якшення покарання засудженому, а також зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання відповідно до положень ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, убачається, що ОСОБА_2 був засуджений Ужгородським міськрайонним судом 19.03.2016, 21.11.2016 та за оскаржуваним вироком - 22.02. 2018 .
Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_2 за останнім вироком ( оскаржуваним) призначено за сукупністю злочинів та вироків за правилами ч.1 ч.4 ст. 70 КК України ( враховано попередні вироки).
Відповідно до ст. 373 КПК України суд у резолютивній частині вироку повинен зазначити рішення про залік досудового тримання під вартою.
Відповідно до ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі.
За вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19.02.2016 ОСОБА_2 засуджений за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України строком на 2 роки.
Згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду від 21.11.2016 ОСОБА_2 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 та ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань, приєднано частково покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19.02.2016 та остаточно - 4 роки 3 місяці позбавлення волі. На підставі ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, тобто з 24.11.2015 до набрання вироком законної сили зараховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок цей набув чинності 29.12.2016 ( а.с. 17-24 т. 2).
Згідно відомостей, що у матеріалах кримінального провадження, про що і зазначив суд в оскаржуваному вироку, ОСОБА_2 перебував під вартою з 24.03.2016 по 17.05.2016 та з 22.07.2016 по даний час ( а.с.94-97 т. 2). Даний строк судом зараховано у строк відбуття покарання.
Однак встановлено, що суд в оскаржуваному вироку, призначаючи покарання за сукупністю злочинів( вироків) не вказав про зарахування строку попереднього ув`язнення, який був визначений вироком Ужгородського міськрайонного суду від 21.11.2016, а саме, строк з 24.11.2015 по 29.12.2016. Більш того, перебування ОСОБА_2 під вартою відповідно до відомостей вироку від 26.11.2016 виключає вчинення ним злочину у період з 7 по 10 липня 2016 року, за що ОСОБА_2 засуджений 22.02.2018 року.
З урахуванням таких розбіжностей щодо часу ( періоду ) ув`язнення ОСОБА_2 , вважаю, що винесення апеляційним судом кінцевого рішення є необґрунтованим.
Апеляційному суду слід було відкласти апеляційний розгляд з метою перевірки доводів апелянта ОСОБА_2 щодо часу перебування його під вартою, правильності зарахування строку попереднього ув`язнення, в тому числі відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_1