Номер провадження: 11-кп/785/226/18
Номер справи місцевого суду: 523/1765/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю

секретарів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

прокурора: ОСОБА_7 ,

потерпілого: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 у рамках кримінального провадження №0000558 року від 02.09.2016 року на вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 05.05.2017 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, із середньою освітою, працюючого неофіційно на СТО, який перебуває у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_12 звільнено від призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язку, передбаченого ст.76 КК України - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь Одеського НДСЕ процесуальні витрати за проведення експертних досліджень у сумі 2136, 10 гривень,-

встановив

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 визнаний винним за вчинення ним кримінального правопорушення за наступних обставин.

01.09.2016 року, о 21 годині 20 хвилин, ОСОБА_12 , керуючи технічно справним мотоциклом «Yamaha R6», не маючи реєстраційних документів на даний мотоцикл, рухаючись лівою смугою свого напрямку руху проїзної частини по пр.-ту Добровольського у м. Одесі, з боку вул. Кишинівської в напрямку вул. Марсельської, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою «зебра» та дорожніми знаками, розміщеного напроти будинку №70 про прос. Добровольского м. Одесі, не переконався в безпеці продовження свого руху, у відсутності на пішохідному переході пішохода, який має перевагу під час переходу проїзної частини, не знизив своєчасно швидкість аж до зупинки транспортного засобу, чим допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3, «б», 4.1.6 «а», 12.1, 12.3, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка переходила проїзну частину по вказаному пішохідному переходу та яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.
На вказаний вирок суду першої інстанції прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 подана апеляційна скарга, в якій прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та допущення районним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування вироку.

Так, прокурор послався на те, що суд першої інстанції, вірно кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України безпідставно зазначив кваліфікуючу ознаку вчиненого злочину - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, оскільки зазначені обставини не мали місце та не були встановлені районним судом і більш того не зазначалися в обвинувальному акті.

При цьому прокурор вказав, що ОСОБА_12 керував мотоциклом, який був справному стані та внаслідок ДТП настала смерть потерпілої, а інших потерпілих, які б отримали тяжкі тілесні ушкодження не існує, що вказує на необхідність виключення зазначеної районним судом обставини з вироку районного суду.

Також, прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог ч. 3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку не наведено будь-яких об`єктивних мотивів для звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами і це своє рішення суд першої інстанції ніяк не мотивував.

Прокурор вважає, що судом першої інстанції залишено без уваги те, що обвинувачений ОСОБА_12 грубо порушив правила дорожнього руху, перевищив швидкість руху по місту в темний час, не звернув уваги на дорожні знаки та розмітку з попередженням пішохідного переходу, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 що в подальшому призвело до настання тяжких наслідків у виді її смерті.

На думку прокурора, наведені обставини не давали суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, звільнити його від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, чим були порушені вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України, яка вимагає при винесенні судового рішення його законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Крім того судом прокурор посилається на те, що районним судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки ч. 1 ст. 76 КК України передбачено обов`язковий порядок виконання іспитового строку при застосуванні вимог ст.75 КК України, а обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 76 КК України суд може покласти додатково.

Також прокурор звернув увагу на те, що районним судом неправильно застосовано закон в частині відшкодування процесуальних витрат, які підлягають стягненню на користь держави, а не на користь установи, яка проводила експертизу.

В зв`язку з вищевикладеним прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким виключити з вироку кваліфікаційну ознаку складу злочину, інкримінованого засудженому, а саме: порушення правил експлуатації транспорту та заподіяння тяжкого тілесного ушкодження; при відбуванні основного покарання з випробувальним строком покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, застосувати до засудженого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на користь держави в сумі 2136 грн. 10 коп., а в решті вирок залишити без змін.
В запереченнях на апеляційну скаргу, захисник обвинуваченого - ОСОБА_10 зазначив, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому захисник зазначив, що районним судом покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог кримінального закону, а рішення районного суду у цій частині є обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора який підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі; потерпілого, який у розгляді питання щодо вирішення апеляційної скарги прокурора поклався на розсуд суду а в судових дебатах підтримав думку прокурора; обвинуваченого та його захисника, які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора; прослухавши в порядку підготовки апеляційного розгляду технічний запис судових засідань районного суду; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданої прокурором апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що при ухваленні вироку, були допущені порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку та ухвалення нового вироку, виходячи з наступного.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник частково визнали доводи апеляційної скарги щодо допущення районним судом порушень в частині безпідставного зазначення кваліфікуючих ознак правопорушення - порушення обвинуваченим правил експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, а також в частині стягнення судових витрат та неврахування районним судом положень ст.75 та 76 КК України при покладенні на обвинуваченого відповідних обов`язків. При цьому сторона захисту заперечувала проти задоволення апеляційної скарги в частині необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обставини кримінального правопорушення та доведеність вини обвинуваченого прокурором не оскаржується, оскільки суд першої інстанції за погодженням зі сторонами судового провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, які характеризують його особу.

За таких підстав вказані обставини, у відповідності до вимог ч.3 ст.349, ч.1 ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Так, згідно оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_12 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Під час досудового слідства та в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 керував мотоциклом, який був в технічно справному стані і при цьому порушив Правила дорожнього руху України, що стало наслідком наїзду на потерпілу ОСОБА_13 , що спричинило її смерть. Жодних даних про порушення обвинуваченим правил експлуатації транспортного засобу районним судом встановлено не було та органом досудового розслідування обвинуваченому не інкримінувалося.

За таких підстав, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора в частині безпідставного висновку районного суду щодо порушення обвинуваченим правил експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, що тягне за собою необхідність виключення вказаних кваліфікуючих ознак з вироку.

Апеляційний суд вважає вірними кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Вирок районного суду в частині виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_12 основного покарання учасниками кримінального провадження не оспорюється, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині невмотивованості рішення районного суду щодо незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, з огляду на таке.

Так, призначаючи міру покарання, суд першої інстанції зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого суд визнав те, що ОСОБА_12 повністю визнав свою вину, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину та у повному обсязі відшкодував спричинену злочином матеріальну та моральну шкоди, а тому з урахуванням думки потерпілого ОСОБА_8 , звільнив обвинуваченого від відбуття основного покарання на підставі ст.. 75 КК України.

Однак приймаючи рішення про можливість не застосовувати до обвинуваченого додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд послався на ті ж самі обставини і у цій частині зовсім свого висновку не мотивував, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 370 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є: повне визнання обвинуваченим своєї вини і сприяння розкриттю злочину, щире каяття, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_12 грубо порушив Правила дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків, у виді смерті потерпілої.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що водійське посвідчення серії НОМЕР_1 , було видане обвинуваченому РЕВ-9 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 15.04.2011 року. На час видачі зазначеного посвідчення обвинувачений мав прізвище ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.61). В подальшому, згідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеса у цивільній справі (справа №523/12855/14-ц), до актового запису про народження обвинуваченого, №863 від 20.08.1985 року, виконаного Ленінським РАЦС у м. Одеса були внесені зміни в прізвище дитини, а саме з ОСОБА_14 на ОСОБА_12 , що також підтверджено витягом з державного реєстру актів цивільного стану (а.с. 61, 117-118).

Наведені обставини вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_12 на день скоєння злочину використовував водійське посвідчення, яке мав замінити в зв`язку зі зміною анкетних даних, що в свою чергу вказує на несумлінне виконання обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху України.

За таких умов, звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на думку апеляційного суду, суперечить приписам ст. 65 КК України.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в максимальній межі строку, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Встановлені апеляційним судом обставини використання ОСОБА_15 посвідчення водія на ім`я ОСОБА_14 потребують повідомлення Управління патрульної поліції в м. Одеса, з метою можливості виконання вироку в частині позбавлення права керування транспортними засобами, в тому числі і вилучення водійського посвідчення.

Доводи прокурора про порушення районним судом вимог ч.2 ст.124 КПК України також є необґрунтованими, оскільки судові витрати підлягають стягненню на користь держави.

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирішивши питання про звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням, районний суд не виконав вимоги ч.1 ст.76 КК України та безпідставно не поклав на обвинуваченого ОСОБА_12 відповідні обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Пунктом четвертим частини першої статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Встановлені апеляційним судом порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, у відповідності до положень ст.407, 409, 413, 414 та 420 КПК України вказують на необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування вироку районного суду в частині призначеного покарання, кваліфікації дії обвинуваченого та стягнення судових витрат, з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 - задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 05.05.2017 року стосовно ОСОБА_12 - скасувати в частині призначеного покарання, кваліфікації дії обвинуваченого та вирішення питання щодо стягнення судових витрат та ухвалити у цій частині новий вирок.

Вважати ОСОБА_12 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, на 2 (два) роки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_12 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 2136,10 (дві тисячі сто тридцять шість) гривень 10 копійок, за проведення експертних досліджень у даному кримінальному провадженні.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції посилання суду на кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення - порушення правил експлуатації транспортними засобами особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжкі тілесні ушкодження.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду України протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_16 .