Справа № 454/5771/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/323/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 01 березня 2018 року подав апеляційну скаргу, яку ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року було залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків .

16 квітня 2018 року захисник адвокат ОСОБА_6 на виконання вимог вищевказаної ухвали подав уточнення до апеляційної скарги, чим усунув недоліки. Просить вирок Сокальського районного суду Львівської області у кримінальній справі №454/5771/17 скасувати і закрити кримінальне провадження.

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України визнано винним та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції не вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 , а його висновки не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст

Ввважає, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, були досліджені під час судового розгляду і на які посилається суд першої інстанції у вироку є недопустимим, у їх сукупності свідчать, про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення є недоведеним.

Зокрема суд не взяв до уваги покази неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , у тій частині, що синці на тілі від отримав до подій 24 грудня 2016 року, впавши з перекладини під час того, коли робив фізичні вправи. Відтак тілесні ушкодження, нанесення яких інкримінують обвинуваченому, отримані потерпілим не внаслідок дій обвинуваченого, а через падіння потерпілого з перекладини внаслідок власної необережності.

А покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на думку апелянта є недопустимими доказами, суд першої інстанції «перекрутив, спрямовуючи в доказову базу вини обвинуваченого».

Крім того, апелянт вважає недопустимим доказом і висновок експерта №349/2016 від 05 січня 2017 року, оскільки медична карта стаціонарного хворого №10162 стороні захисту не відкривалась, а клопотання про виклик та допит експерта ОСОБА_12 суд не задоволив.

Зазначає, що допит обвинуваченого суд здійснив тільки формально після судових дебатів, що і призвело надалі до ухвалення необґрунтованого та незаконного вироку.

Посилається по презумпцію невинуватості, визначену ст.62 Конституції України.

Згідно вироку суду, 24 грудня 2016р. близько 18:15 год. по АДРЕСА_1 обвинувачений ОСОБА_7 в житловому будинку за місцем проживання на ґрунті раптово виниклих обставин, під приводом виховання свого малолітнього сина ОСОБА_9 , користуючись фізичною перевагою, наніс останньому відрізком металопластикової труби близько семи ударів по спині, руках та правій верхній частині ноги, чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді синців на лівій половині спини, синця на лівій поперековій ділянці, синця на правій поперековій ділянці, синців у верхніх кінцівках, синця на правому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора про законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Покликання апелянта в апеляції, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на недопустимих доказах, а вирок суду упереджений та незаконний, є безпідставне та нічим не підтверджено.

Так, із показів неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , наданих суду першої інстанції, вбачається, що 24 грудня 2016 року ввечері він був разом із сестрою у кімнаті по місцю проживання. Коли прийшов обвинувачений його батько, то почав кричати та висловлювався нецензурними словами, оскільки побачив шматок паперу на підлозі. Після цього він вийшов та повернувся у кімнату з відрізком металопластикової труби, якою завдав йому удари по тілу та ногах. Він тікав від батька та закривався руками та отримав удари по руках. Раніше батько також неодноразово бив його, бо він не слухався останнього.

Такі пояснення неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 в суді не викликають сумнівів у своїй правдивості, підтверджуються та узгоджуються з іншими доказами у справі, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку та вказав у вироку.

Зокрема:

-показами неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , яка суду першої інстанцію у присутності психолога пояснила, що 24 грудня 2016 року вона з братом прибирала в кімнаті. Батько сварився на брата ОСОБА_14 , а потім бив його трубою, яку взяв з ванної кімнати. Вона втекла до сусідки ОСОБА_15 та повідомила, що батько б`є брата. Раніше батько також бив їх;

-показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які відповідно до вимог, передбачених ст.352 КПК України попереджалися про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання (а.с.67-68). Свідок ОСОБА_10 суду показала, що 24 грудня 2016 року ввечері готувала їсти в літній кухні. Під плотом стояла сусідська дівчинка ОСОБА_16 і плакала. Дівчинка сказала, що тато б`є її та брата. Вона сказала їй іти додому і слухати тата. Через деякий час дівчинка знов прийшла. Тоді, вона покликала свого брата і пішла до обвинуваченого, сказала, щоб перестав бити дітей. Обвинувачений був з палицею. Також, вона попередила останнього, що викличе поліцію. Пройшло близько півгодини. Після чого дівчинка втретє прийшла та поскаржилася, що батько б`є брата і тоді вона викликала поліцію.

-свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснив, що прийшла сестра з літньої кухні до хати і сказала, що прибігла сусідська дівчинка ОСОБА_16 та скаржилася, що батько б`є її з братом. Просила піти з нею до сусіда. Він пішов зі сестрою, коли дівчинка приходила вдруге. В сусіда він стояв біля хати;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 07 лютого 2017 року та фото таблицями до нього, з яких вбачається, як обвинувачений ОСОБА_7 завдавав удари потерпілому ОСОБА_9 (а.с.78-82);

Згідно даних висновка експерта №349/2016 від 05 січня 2017 року, синці на лівій половині спини, синець в лівій поперековій ділянці, синець в правій поперековій ділянці, синці на верхніх кінцівках, синець на правому стегні утворилися в ОСОБА_9 від дії тупих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 83).

Колегія суддів вважає, що такий висновок є належно аргументованим з наукової точки зору, не суперечить іншим доказам у справі, відповідає вимогам ст.ст.101,102 КПК, отриманий у порядку, встановленому КПК України, відтак підстави вважати його недопустимим доказом відсутні. Доводи апелянта у частині не відкриття медичної карта стаціонарного хворого №10162 є неспроможними. Суд першої інстанції правильно визнав висновок експерта №349/2016 від 05 січня 2017 року доказом та вказав у вироку.

Щодо покликань апелянта про відмову у задоволенні клопотання про допит експерта, то відповідно до положень ст.356 КПК України допит експерта є правом суду, а не імперативним обов`язком.

Покликання апелянта на те, що потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження до подій 24.12.2016 року внаслідок падіння із перекладини, про що сам вказав при допиті його у судовому засіданні є неспроможні, оскільки потерпілий в суді вказав саме на обвинуваченого ОСОБА_7 , як на особу, яка неодноразово застосовувала до нього фізичну силу в тому числі і 24.12.2016 року. Доводи апелянта в цій частині колегія суддів розцінює, як намагання перекрутити та спотворити покази потерпілого ОСОБА_9 , дані ним в суді першої інстанції.

Аналогічно колегія суддів розцінює покликання апелянта стосовно показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Суд першої інстанції у вироку вказав покази цих свідків, як вони давали у судовому засіданні в цілому по їх змісту.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції допитав обвинуваченого формально після дебатів, спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема із журналу судового засідання від 02 червня 2017 року вбачається, що захисник ОСОБА_6 висловив заперечення щодо порядку дослідження доказів, який запропонував прокурор ОСОБА_17 та підтримала законний представник потерпілого ОСОБА_18 і просив допитати обвинуваченого після дослідження усіх доказів у справі. (а.с.33).

Зі змісту ст.349 КПК України вбачається, що головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження, обсяг і порядок яких визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Так, як видно із журналу судового засідання від 31 січня 2018 року суд, на виконання вимог ч.5 ст. 364 КПК України, повернувся до дослідження доказів, зокрема допитав обвинуваченого ОСОБА_7 (а.с.102). Так, якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Суд першої інстанції у повному обсязі дослідив і дав належну оцінку всім доказам, зібраним у кримінальному провадженні, врахував особу обвинуваченого та інші фактичні обставини справи та призначив покарання, яке відповідає вимогам статтей 65, 71 КК України.

Доводи, що наводить захисник ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку, на що покликається апелянт у своїй апеляційній скарзі. Підстав для закриття кримінального провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону колегія судів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Сокальського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_19