Справа № 183/1082/18
№ 1-кп/183/658/18
В И Р О К
іменем України

23 серпня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000352 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Озерськ Калінінградської області Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовця за контрактом, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира відділення глибинної розвідки взводу глибинної розвідки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший сержант», який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :
31 липня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 157 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира машини розвідувального відділення спостереження військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 . 05 жовтня 2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 27-к (по особовому складу) на підставі рапорту старшого сержанта ОСОБА_3 , його призначено на посаду командира відділення глибинної розвідки взводу глибинної розвідки військової частини НОМЕР_1 .
Старший сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.
15 серпня 2017 року старший сержант ОСОБА_3 з дозволу заступника командира частини з тилу підполковника ОСОБА_6 був направлений до військового шпиталю, військова частина НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_2 у зв`язку зі скаргами на здоров`я. По прибуттю зі шпиталю старший сержант ОСОБА_3 повідомив підполковника ОСОБА_6 про те що його було направлено на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 зі звільненням від службових обов`язків на п`ять діб, але 15 серпня 2017 року старший сержант ОСОБА_3 від стаціонарного лікування відмовився, та повинен був повернутися у військову частину.Однак, 16 серпня 2017 року старший сержант ОСОБА_3 , діючи умисно та з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 .
06 листопада 2017 року старший сержант ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, у період з 16 серпня 2017 року до 06 листопада 2017 року старший сержант ОСОБА_3 умисно не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини справи не оспорює. Показав, що 15.08.2017 року перебуваючи на чергуванні в наряді по частині відчув болі в серці та високий тиск. З дозволу заступника командира частини він вирушив у госпіталь в смт. Черкаське, де йому черговий лікар запропонував лягти в стаціонар, але не в терапевтичне, а інфекційне відділення, від чого він відмовився. Йому лікарем було рекомендовано звільнення від виконання обов`язків по службі на 5 днів, після чого він здав наряд, зброю та вирушив до себе додому. В той час тяжко захворіла його мати, лікувалася в ІНФОРМАЦІЯ_2 , весь час він опікувався нею. 06.11.2017 року самостійно з`явився до військової прокуратури. У скоєному щиро кається, бажає продовжити військову службу.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовця (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, однак за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2009, 2015 років народження, матір пенсійного віку, яка потребує лікування. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та з`явлення із зізнанням. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 407 КК України. Також, з огляду на вказані обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1