Справа № 478/2406/16-к
Провадж.№ 1-кп/481/22/2018
В И Р О К
іменем України

12.06.2018 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг, Миколаївської області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000412 від 12 серпня 2014 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трудолюбівка, Устинівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого раніше, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України;

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 10.08.2014 року приблизно о 09.30 годин потерпілий ОСОБА_5 перебував на подвір`ї багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться квартира, яка належить на праві спільної приватної власності йому та його колишній дружині ОСОБА_8 . В цей час туди приїхав на своєму автомобілі обвинувачений ОСОБА_3 - батько ОСОБА_8 . Між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_9 виник конфлікт з приводу того, що потерпілий ОСОБА_5 ображав ОСОБА_8 . В ході конфлікту обвинувачений ОСОБА_3 наніс потерпілому ОСОБА_5 один удар долонею лівої руки в область лівого ока.

Даними діями обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді синця під правим оком. Вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 01.02.2016 року приблизно о 18.40 годин потерпілий ОСОБА_5 , перебував на подвір`ї багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться квартира, яка належить на праві спільної приватної власності йому та його колишній дружині ОСОБА_8 .. Потерпілий ОСОБА_5 порався по господарству на господарчому подвір`ї будинку. В цей час туди приїхав на своєму автомобілі обвинувачений ОСОБА_3 . Потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 перебувають в стані конфлікту через поділ вищевказаної квартири (з приводу того, хто з них на час поділу квартири в судовому порядку буде в ній проживати). Одразу після приїзду обвинувачений ОСОБА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_5 , який знаходився біля хвіртки господарчого подвір`я, та наніс йому не менше 5 ударів в області голови та не менше 2 ударів в область спини дерев`яною палицею.

Даними діями обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодженні у виді забійної рани правої вушної раковини, крововиливів, саден ділянки грудної клітки струсу головного мозку.

Тілесні ушкодження у виді забійної рани правої вушної раковини, струсу головного мозку відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у виді крововиливів, саден ділянки грудної клітки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , що спричинили короткочасний розлад здоров`я обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені інкримінованих йому злочинів не визнав, суду пояснив наступне.

Дійсно між потерпілим ОСОБА_5 , який є його бувшим зятем, та ним склалися неприязні відносини, внаслідок того, що він ображав його доньку ОСОБА_8 , малолітнього сина онука обвинуваченого, мався тривалий конфлікт з приводу розподілу сумісного майна, який станом на серпень 2014 року вже тривав рік. Дійсно 10.08.2014 року, обвинувачений разом із донькою ОСОБА_8 та онукою прийшли до квартири в будинку АДРЕСА_2 , щоб останні забрали з квартири свої речі. Однак потерпілий ОСОБА_5 відмовлявся віддавати їх особисті речі, мотивуючи це тим, що все повинен вирішити суд. Між обвинуваченим та потерпілим, на АДРЕСА_2 відбувся конфлікт на порозі будинку, однак обвинувачений не бив потерпілого ОСОБА_5 , а лише відтіснив плечем, щоб онука могла зайти до квартири та забрати свої речі. При конфлікті були присутні лише донька та онучка.

Крім того, 01.02.2016 року, близько 08:30 год, обвинувачений ОСОБА_3 прийшов до будинку АДРЕСА_2 , до квартири своєї доньки ОСОБА_8 . Оскільки частина квартири за рішенням суду належала потерпілому ОСОБА_5 , між обвинуваченим та потерпілим знову виник конфлікт з приводу опалення, оскільки потерпілий понівечив труби опалення на котлі, викрав насосну станцію, розморозив батареї опалення, привів квартиру у занедбаний стан. Під час конфлікту, який відбувся на господарському дворі, приблизно на відстані 30 метрів від багатоповерхівки по АДРЕСА_2 , потерпілий ОСОБА_5 ображав обвинуваченого та його доньку ОСОБА_8 , погрожував обвинуваченому. Конфлікт тривав близько 10-15 хвилин після чого обвинувачений ОСОБА_3 повернувся та пішов до будинку, але в цей час чув, як потерпілий зателефонував родичам та попросив їх приїхати, оскільки його ніби-то побили, оскільки у них конфлікт. Крім того потерпілий ОСОБА_5 почав підстрибувати та битися об стовпчик головою при цьому кричав: «Я зароблю гроші, я тебе засуджу». Невдовзі приїхали працівники поліції і обвинувачений ОСОБА_3 надавав їм пояснення, коли в цей час приїхала машина медичної допомоги та лікар пропонував потерпілому ОСОБА_5 поїхати в лікарню на обстеження. Однак потерпілий ОСОБА_5 відмовився, сів у свій автомобіль Ланос і поїхав у невідомому напрямку. Хто і де наносив потерпілому тілесні ушкодження обвинуваченому нічого невідомо.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 10.08.2014 року близько 9:20 год потерпілий та його бувша дружина ОСОБА_10 вийшли із будинку, та сіли у альтанці, чекати обвинуваченого ОСОБА_3 . Він приїхав о 9:30 год на автомобілів «Москвич комбі» на подвір`я. Потерпілий ОСОБА_5 поніс валізи із речами до вказаного автомобіля, і коли завантажував їх у багажне відділення автомобіля, при цьому руки його були зайняті, обвинувачений ОСОБА_3 наніс потерпілому кулаком удар в обличчя, при цьому ображав його нецензурною лайкою. Відразу ж після цього обвинувачений та ОСОБА_8 сіли в автомобіль і поїхали. Через деякий час потерпілий побачив, що на його обличчі з`явились подряпини та синець під лівим оком. Оскільки це відбулось у вихідний день, то до лікаря він звернувся 11.08.2014 року, за направленням слідчого поліції. Після цього 12.08.2014 року він їздив до м. Миколаєва для огляду СМЕ. Даний конфлікт бачили із квартири ОСОБА_11 та її співмешканець ОСОБА_12 , про що вони його повідомили.

Крім того, 01.02.2016 року потерпілий ОСОБА_5 близько 08:40 год приїхав своїм автомобілем до будинку АДРЕСА_2 , де на господарчому подвір`ї він утримував господарство. При цьому він побачив, що обвинувачений ОСОБА_3 із водієм ОСОБА_13 були у гаражі біля даного будинку. Коли потерпілий ОСОБА_5 переодягнувся та почав поратися по господарству він побачив, що із під`їзду вийшов обвинувачений ОСОБА_3 , який вичекав моменту коли усі свідки роз`їхались, і він із палицею почав йти у напрямку до потерпілого. ОСОБА_5 сказав, що не бажає із обвинуваченим розмовляти, але той наздогнав потерпілого ОСОБА_5 , збив його з ніг і лежачому почав наносити удари палицею по голові, спині, розрубав праву вушну раковину, при цьому говорив, що всерівно він його уб`є і квартира потерпілому не дістанеться. Потім потерпілий втратив свідомість, а коли опритомнів, то бачив, що обвинувачений ОСОБА_3 заходив у під`їзд будинку. Відразу ж після цього потерпілий зателефонував до лікарні, поліції та своєї співмешканки ОСОБА_14 та повідомив, що його побили. Відразу по приїзду швидкої медичної допомоги його відвезли до приймального відділення лікарні де надали допомогу та залишили на лікування до 08.02.2016 року. Після цього з 09.02.2016 року він лікувався у нейрохірургічному відділені у м. Кривому Розі до 17.02.2016 року.

За фактом подій які відбулися 10.08.2014 року, окрім показань потерпілого ОСОБА_5 , суду надані наступні докази.

Свідок ОСОБА_8 , яка є донькою обвинуваченого, в судовому засіданні пояснила, що 10.08.2014 року, оскільки вона із потерпілим ОСОБА_5 мала намір розлучитися, тому покликала свого батька обвинуваченого ОСОБА_3 , щоб той допоміг перевезти її речі, та речі дітей із квартири в буд. АДРЕСА_2 . Потерпілий допоміг винести із квартири на вулицю речі. Коли вона із потерпілим вийшла на вулицю у дворі будинку стояв автомобіль сусідів ОСОБА_12 та його дружини ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_12 та ОСОБА_11 поїхали на їх місце приїхав та поставив автомобіль обвинувачений ОСОБА_3 , який відкрив автомобіль і потерпілий кинув в автомобіль речі. При цьому між обвинуваченим та потерпілим відбувався словесний конфлікт. Під час цього обвинувачений долонею руки відштовхнув потерпілого, однак це не був удар і тілесних ушкоджень не було.

Свідком подій, які відбувалися між потерпілим ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 01.02.2016 року вона не була.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою потерпілого ОСОБА_5 . Їй відомо, що між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_3 вже досить тривалий час відбувалися конфлікти з приводу розподілу майна. Свідок повідомила, що особисто вона не бачила чи наносив обвинувачений ОСОБА_3 удари потерпілому ОСОБА_5 10.08.2014 року, оскільки свідком даного конфлікту вона не була. В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що у серпні 2014 року потерпілий ОСОБА_5 попросив допомогти йому та повідомити правоохоронним органам, що вона ніби - то із вікна своєї квартири бачила, як обвинувачений ОСОБА_3 наносив удар ОСОБА_5 . Оскільки вона хотіла допомогти своєму братові, то погодилась на це, крім іншого вона не бажала притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, а потерпілий запевнив її, що цього робити не буде. Однак після того, як вона дізналась про існування даного кримінального провадження, то повідомила ОСОБА_5 , що у суді вона говорити не правду не буде, а тому підтримувати надалі його відмовляється. Після цього потерпілий почав її сварити, наполегливо просити приїхати до суду та надати неправдиві показання.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він не був свідком конфлікту, який відбувся 10.08.2014 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 , та не знає хто того дня спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Також свідок повідомив суд, що на стадії досудового розслідування ним були дані слідчому неправдиві свідчення, про те, що він ніби-то бачив даний конфлікт, та бачив, як обвинувачений ОСОБА_3 наносив удари потерпілому ОСОБА_5 . Такі покази ним були дані на прохання самого ОСОБА_5 , який до того ж запевняв, що ініціювати притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не буде. Однак коли свідку стало відомо про те, що його викликають до суду саме по кримінальному провадженню, він повідомив потерпілому, що у суді він буде говорити правду, а не те, про що його просив ОСОБА_5 .

Незважаючи на те, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_12 і ОСОБА_15 є родичами обвинуваченого та потерпілого, суд приймає їх показання, як належний доказ по справі, та оцінює у сукупності із іншими доказами по кримінальному провадженню, оскільки вони є логічними, послідовними, підтвердженими іншими доказами та не мають між собою протиріч.

Крім того, суду надані наступні письмові матеріали:

- протокол від 11.08.2014 року прийняття заяви від ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення, із якого судом встановлено, що 11.08.2018 року о 12:00 годині потерпілий ОСОБА_5 повідомив Казанківський РВ УМВС України про те, що 10.08.2014 року близько 09:00 годин на вул. Сільській, 34 в смт. Казанка ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження (а.к.п. 105 т.2);

- висновок експерта № 92/37 від 01.06.2016 року з якого судом встановлено, що у ОСОБА_5 малося ушкодження у виді садна під правим оком. Вказані ушкодження могли бути утворені в результаті дії якогось тупого твердого предмета та могло бути спричинене у строки та при обставинах, вказаних у постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень ( а.к.п. 106 т.2).

- протокол проведення слідчого експерименту від 27.06.2016 року з фототаблицею, під час якого ОСОБА_5 , в присутності двох понятих вказав, як 10.08.2014 року обвинувачений ОСОБА_3 наніс йому удар правою рукою в область лівого ока ( а.к.п. 110-112 т.2).

Таким чином, на думку суду, пред`явлене обвинувачення, показання потерпілого в судовому засіданні в сукупності з висновком експерта викликають сумніви в частині завдання саме обвинуваченим легких тілесних ушкоджень потерпілому 10.08.2014р., оскільки містять суттєві розбіжності, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. У судовому засіданні, під час проведення слідчого експерименту потерпілий говорив про те, що обвинувачений наніс йому удар рукою в область лівого ока. Однак, як встановлено експертом ссадна у потерпілого ОСОБА_5 малися під правим оком ( такі ж розбіжності маються і в самому обвинувальному акті). Крім того, потерпілий путався у кількості нанесених ударів, чи то один чи то два удари. Жодних свідків вказаних подій не було. Показання потерпілого в судовому засіданні не можуть бути прийняті судом як прямий доказ вини обвинуваченого ОСОБА_3 , так як потерпілий ОСОБА_5 є зацікавленою особою і в нього протягом тривалого часу існують неприязні відносини з бувшим тестем та бувшою дружиною.

Пояснення потерпілого ОСОБА_5 про те, що за медичною допомогою та до поліції він звернувся на наступний день після подій, оскільки 10.08.2014 року був вихідним днем, також не заслуговують на увагу оскільки як швидка медична допомога так і відділ поліції працюють цілодобово та без вихідних. А тому ця обставина також ставить під сумнів отримання потерпілим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень за обставин, про які він повідомляє.

Також не заслуговують на увагу і посилання потерпілого та його представника на те, що судом не можуть бути прийняті показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 через неприязність відносин між даними свідками та потерпілим. Суд приймає показання вказаних свідків та звертає увагу, що стосунки між ними та потерпілим ОСОБА_5 погіршились якраз через те, що останній змушував їх шляхом наполегливих вмовлянь та сварок надати в суді неправдиві показання, саме на його користь.

Відтак, достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_3 у нанесені ним 10.08.2014 року легких тілесних ушкоджень не встановлено, а вищезазначені докази суд не може покласти в основу обвинувального вироку оскільки жоден із них безсумнівно не вказує на вчинення злочину саме обвинуваченим.

За фактом подій які відбулися 01.02.2016 року, окрім показань потерпілого ОСОБА_5 , суду надані наступні докази.

Свідок ОСОБА_16 , яка є тіткою потерпілого, в судовому засіданні пояснила, що близько 10 години 01.02.2016 року їй зателефонувала співмешканка потерпілого ОСОБА_5 та повідомила, що обвинувачений ОСОБА_3 палкою побив ОСОБА_5 . При цьому особисто вона свідком нанесення тілесних ушкоджень не була. Коли вона приїхала до будинку АДРЕСА_2 , там знаходились працівники поліції, які допитували обвинуваченого, а потерпілого вже не було, він був у лікарні.

Свідок ОСОБА_17 , який є дядьком потерпілого, в судовому засіданні пояснив, що 01.02.2016 року близько 10 години зателефонувала співмешканка потерпілого ОСОБА_5 та повідомила, що обвинувачений ОСОБА_3 побив потерпілого ОСОБА_5 , який без свідомості. Коли свідок зі своєю дружиною приїхали до місця конфлікту, то потерпілого вже на автомобілі швидкої медичної допомоги відвезли до лікарні. На запитання свідка ОСОБА_17 за що обвинувачений ОСОБА_3 побив потерпілого обвинувачений пояснив, що він не бив ОСОБА_5 , він упав сам, оскільки замахнувся ногою та хотів ударити обвинуваченого.

Показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 є показаннями з чужих слів і відповідно до ст.97 КПК України не можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими.

Свідок ОСОБА_18 , який є сином обвинуваченого, в судовому засіданні пояснив, що 01.02.2016 року йому зателефонував обвинувачений ОСОБА_3 , який знаходився у квартирі сестри ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_2 , та попросив приїхати й забрати його. Коли свідок приїхав до вказаного будинку, туди ж приїхав і автомобіль поліції та автомобіль швидкої допомоги. Потім свідок побачив, що йде потерпілий ОСОБА_5 , а лікар запитав у нього чи потрібна допомога, однак потерпілий сів до свого автомобіля «Ланос» і поїхав у невідомому напрямку. Свідком конфлікту, який відбувся між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 свідок ОСОБА_18 не був.

Крім того, суду надані наступні письмові матеріали:

- протокол від 01.02.2016 року прийняття заяви ОСОБА_5 про те, що 01.02.2016 року близько 09:30 годин ОСОБА_3 на території господарчого подвір`я багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження, а саме не менше 10 ударів в область голови дерев`яною палицею ( а.к.п. 107 т.2);

- протокол огляду місця події від 01.02.2016 року з фототаблицею таблицею, який було проведено о 10 годині 00 хв. Об`єктом огляду була територія господарчого подвір`я багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду будь-яка палиця відсутня, з місця огляду нічого не вилучалось ( а.к.п. 108 -109 т.2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 27.06.2016 року із фототаблицею, під час якого ОСОБА_5 показав в присутності двох понятих, яким чином 01.02.2016 року обвинувачений ОСОБА_3 наніс йому не менше чотирьох ударів в праву задню частину голови та по правому вусі, дерев`яною палицею (а.к.п. 113-116 т.2);

- висновок експерта від 05.10.2016 року № 1530, відповідно до якого у ОСОБА_5 маються тілесні ушкодження у виді забійної рани правої вушної раковини, крововиливів, ссадна на ділянці грудної клітки, струсу головного мозку, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів. По ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді забійної рани правої вушної раковини, струсу головного мозку відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді крововиливів, ссадн ділянці грудної клітини відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.к.п.120-121 т.2).

Із досліджених доказів суд не може прийти до однозначного та безсумнівного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у нанесені 01.02.2016 року потерпілому ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У своїх поясненнях в судовому засіданні потерпілий вказав, що удари палицею ОСОБА_3 наносив йому по голові, спині, при цьому він закривався рукою. Під час проведення слідчого експерименту потерпілий показав, що ОСОБА_3 наносив йому удари по голові, при цьому обвинувачений стояв позаду потерпілого. Також маються суттєва різниця у кількості нанесених ударів чи то не менше 10, чи то не менше 4х.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і пояснення потерпілого ОСОБА_5 про те, що удари 01.02.2016 року ОСОБА_3 наносив йому палицею. Під час проведення слідчого експерименту потерпілий чітко вказував на розміри палиці, однак під час досудового розслідування предмет, яким наносились удари, не виявлено. Навіть незважаючи на те, що огляд місця події було проведено через короткий проміжок часу ( потерпілий вказав, що конфлікт відбувся о 9:30 год, а огляд розпочався вже о 10:00 год).

Суд не приймає до уваги та не оцінює надану потерпілим ОСОБА_5 заяву від 17.05.2018 року про вчинення кримінального правопорушення працівниками Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури та СВ Казанківського ВП Новобузького ГУНП в Миколаївській області оскільки, він не є належним доказом у даному кримінальному провадженні відповідно до ст. 85 КПК України, так як не вказує жодним чином на обставини які відбулися 10.08.2014 року чи 01.02.2016 року між обвинуваченим та потерпілим, а суд відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводить лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту та лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення.

Встановити винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 із висновків експертів від 01.06.2016 року та від 05.102016 року суд не може, оскільки дані висновки за правилами ст. 243 КПК України було складено для встановлення наявності тілесних ушкоджень, їх тяжкості, характеру , механізму та локалізації, а також часу виникнення, а не особи яка могла б завдати ці тілесні ушкодження. Свідків вказаних подій не було.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 10.08.2014 року та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я 01.02.2016 року.

Інших доказів в ході судового розгляду стороною обвинувачення не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому у відповідності до ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У роз`ясненні п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Ураховуючи вищевикладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи із положень презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, зокрема, в силу ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, суд приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125 та ч.2 ст.125 КК України, а тому обвинуваченого слід визнати не винним та виправдати його.

Виходячи з встановленого ОСОБА_3 слід виправдати за п.1 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю вчинення злочину в якому він обвинувачується.

У зв`язку з виправданням обвинуваченого за відсутністю в його діях складу злочину, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином та процесуальні витрати на правову допомогу підлягає залишенню без розгляду.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 368, 369, 370, 371, 373, 374, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати не винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125 КК України та ч.2 ст.125 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням за недоведеністю вчинення саме ним даного злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 залишити без розгляду.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час оголошення вироку.

Суддя