АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1329/18 Справа № 183/1040/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження № 0000046 за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Олександрівка Юрґївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимогого,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 300 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він приблизно о 01 годин 35 хвилин 11 лютого 2018 року, знаходячись поблизу молочно-товарної ферми №3 с.Орілька Новомосковського району Дніпропетровської області, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, проник через паркан на територію вказаної ферми звідки таємно викрав двох телят віком 4-х днів, теличку породи українська чорно-ряба молочна вагою 35 кг, бичка породи українська чорно-ряба молочна вагою 42 кг.

Після скоєння злочину ОСОБА_7 з викраденим майном місце скоєння злочину залишив розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши АФ «Орільська» матеріальну шкоду на загальну суму 3272 гривні 50 копійок.

В апеляційній скарзі:

-прокурор не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину, не оскаржуючи його фактичних обставин, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнивши на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

На його думку, суд призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України належним чином не мотивував у вироку підстави для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, оскільки не зазначено, яким саме чином обставини справи або дані про особу ОСОБА_7 він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Зазначив, що у судовому рішенні суд послався лише на дані про особу обвинуваченого (котрий за місцем мешкання характеризується позитивно, не судимий, на обліках у лікарів не перебуває, відсутність претензій з боку потерпілого).

Вважає, що суд належним чином не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реальної міри покарання. Більш того, у мотивувальній частині вказаного вироку суду взагалі не навів мотивів застосування ст.75 КК України.

На його думку, судом не враховано те, що обвинувачений ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, потерпілому шкода відшкодована, шляхом повернення викраденого майна, не самим обвинуваченим, а слідчим під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Крім того, при визначенні міри покарання ОСОБА_7 , на його думку, у порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК України судом не дано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, за який передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 6 років, а при залишенні без змін такої міри покарання, яку призначено місцевим судом ОСОБА_7 , на його думку, не реалізовуватиметься мета покарання, яка передбачає не тільки кару, а й виправлення засудженого, не буде сприяти запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами, схильними до вчинення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні за ч. 3 ст.185 КК України, у звґязку з чим, керуючись ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, а обвинувачений та інші сторони кримінального провадження, проти застосування ч.3 ст.349 КПК України не заперечували.

Доводи прокурора про те, що суд застосовуючи ст. 69 КК України належним чином не мотивував у вироку підстави для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, не зазначив яким саме чином обставини справи або дані про особу ОСОБА_7 , суд визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, спростовуються висновками суду, викладеними у вироку та матеріалами справи у їх сукупності з огляду на наступне.

Підставами призначення більш мґякого покарання у ч.1 ст.69 КК України визнані дві групи чинників, які характеризують вчинений злочин і особу винного, а саме: 1) наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Крім того, застосування ст.69 КК України можливе за наявності лише двох, зазначених у цій нормі підстав, у їх єдності та сукупності. Якщо судом встановлені лише обставини, що пом`якшують покарання, хоча й такі, що істотно знижують ступінь тяжкості злочину, але разом з тим у справі відсутні дані, які позитивно характеризують особу винного, застосування ст.69 КК України недопустиме. Немає підстав для застосування ст.69 КК України і тоді, коли судом встановлені лише дані, що позитивно характеризують особу винного, а обставини, які пом`якшують покарання, у справі відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції належно виконав дані вимоги Закону, врахував наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Даними, які певним чином характеризують особу винного є характеристика на обвинуваченого ОСОБА_7 , за місцем проживання, відповідно до якої обвинувачений характеризується з позитивної сторони (т.1 а.п.34). Він також працевлаштований, раніше не судимий.

Претензій до ОСОБА_7 немає, викрадене повернуто власнику, останній прохав не позбавляти волі ОСОБА_7 , та прийняв його на роботу на своє підприємство.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, вимог кримінального та процесуального закону, мету покарання, призначене судом покарання ОСОБА_7 , із застосуванням ст.ст.69та 75 КК України, за своїм видом та розміром, є обгрунтованим та необхідним, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України.
Вирок за своїм змістом є належно вмотивованим обґрунтованим та законним.
Матеріали кримінального провадження не містять даних щодо порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку.
Отже колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 рокувідносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: