Справа № 344/7774/18
Провадження № 1-кс/344/3197/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000645 від 26.11.2017, -

В С Т А Н О В И В:

06.06.2018р. слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором в обґрунтування клопотання покликався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 .

Так, 25 листопада 2017 року приблизно о 19 годині 17 хвилин, в умовах туману, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки "Mazda 626", реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався ділянкою об`їзної дороги м. Тисмениця у напрямку Т-подібного перехрестя з дорогою "Тернопіль Івано-Франківськ». На цьому перехресті, на узбіччі дороги «Тернопіль Івано-Франківськ» для водіїв, які наближаються по об`їзній дорозі м. Тисмениця, встановлено дорожній знак 1.4.3 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР України) «Напрямок повороту». При наближенні до вказаного перехрестя, ОСОБА_4 не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проігнорував дорожній знак 1.4.3. ПДР України, не змінюючи напрямку руху продовжив рух прямо, перетнув автодорогу «Тернопіль Івано-Франківськ», виїхав за межі проїзної частини, де вчинив наїзд на дерево. Як наслідок, у подальшому відбулось перекидання автомобіля. При цьому ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.3. б), 12.1.

У результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої загинув пасажир автомобіля "Mazda 626" ОСОБА_6 .

Матеріалами клопотання зазначається, що 01 червня 2018 року, ОСОБА_4 , в порядку ст. 277-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

Матеріалами клопотання зазначено, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення злочину, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років та він усвідомлює про неминучість покарання за вчинення даного злочину; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 не одружений, немає на утриманні утриманців, що свідчить про слабкі соціальні зв`язки, а тому усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, може переховуватись від органів слідства та суду.

Враховуючи вище наведені ризики, відсутності постійного джерела доходу, обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не можливе.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задоволити.

В судовому засіданні захисник підозрюваного щодо такого клопотання не заперечила.

В судовому засіданні підозрюваний підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

З матеріалів клопотання вбачається, що 01 червня 2018 року, ОСОБА_4 , обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, відповідальність за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В той же час враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст.286 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення злочину.

Вирішуючи дане клопотання враховую, що наявні докази про вчинення ОСОБА_4 зазначеного злочину є вагомими, а також те, що підозрюваний не працює, не має постійного джерела доходу.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, раніше не судимий, не ухилявся від проведення слідчих дій, вчинив необережний злочин за відсутності обтяжуючих обставин, а також те, що в результаті ДТП отримав значні тілесні ушкодження і потребує додаткового медичного обстеження та медичної допомоги.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати в період часу з 23:00 год., по 07:00 год., залишати місце проживання, за адресою: квартира АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду, терміном 60 днів тобто до 04 серпня 2018 року, з покладенням на нього додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Ч. 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задоволити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити в період часу з 23:00 год., по 07:00 год., залишати місце проживання, за адресою: квартира АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

прибувати до слідчого СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 , прокурора та суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із м. Івано-Франківська без дозволу слідчого, прокурора чи суду.

та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді діє до 04 серпня 2018 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення. Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 , а контроль за її виконанням покласти на прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 08 червня 2018 року.