Ухвала
Іменем України
31 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 179/174/16
провадження № 51-8783 ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року,

встановив:

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі частини 4 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання з 27 квітня 2016 року.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 29 серпня 2018 року залишив без задоволення клопотання засудженого про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2017 року.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху з наданням йому п`ятнадцятиденного строку для усунення недоліків з дня її отримання.
Зокрема, в цій ухвалі вказано, що ОСОБА_4 у касаційній скарзі не наведено обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення, не зазначено з яких підстав його слід переглянути судом касаційної інстанції та не вказано, яке рішення касаційний суд повинен прийняти за наслідками розгляду його скарги.
Водночас вимоги ОСОБА_4 були викладені не у відповідності до статті 436 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Також у вказаній ухвалі ОСОБА_4 роз`яснювалися вимоги статті 427 КПК, відповідно до якої у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі статтею 436 КПК.
При цьому ОСОБА_4 у резолютивній частині цієї ухвали визначено строк на усунення недоліків та роз`яснено порядок їх виконання.
В межах встановленого строку на усунення недоліків ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з повторною касаційною скаргою.
Проте скаржник повторно не дотримався вимог статті 427 КПК та не врахував вказівок суду касаційної інстанції.
Зокрема, у повторній касаційній скарзі ОСОБА_4 знову не наводить обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення, не зазначає з яких підстав його слід переглянути судом касаційної інстанції та не вказує, яке рішення касаційний суд повинен прийняти за наслідками розгляду його скарги.
При цьому, як вбачається зі змісту повторної касаційної скарги, ОСОБА_4 знову ставить питання у цій скарзі щодо застосування до нього положень статті 72 КК, а також посилається на статтю 44 КК, в якій визначено правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності. Однак такі посилання є передчасними, оскільки предметом розгляду в даному кримінальному провадженні є ухвала апеляційного суду про поновлення строку апеляційного оскарження.

До того ж у касаційній скарзі ОСОБА_4 взагалі не наведено доводів щодо незаконності чи необґрунтованості ухвали апеляційного суду, якою залишено без задоволення його клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку місцевого суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 лише зазначено загальну фразу про поновлення йому строку на подання апеляційної скарги. Однак такі вимоги до суду касаційної інстанції повторно викладено не у відповідності до положень статті 436 КПК.

Також, касаційну скаргу засудженого знову адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Отже, скаржник не усунув недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі касаційного суду, а відтак його касаційна скарга підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, Суд
постановив:

Повернути ОСОБА_4 йогокасаційну скаргуна ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3