Справа № 190/902/18 п/с № 1-кп/174/92/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2018 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вільногірськ, кримінальне провадження № 0000600 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт Петропавлівка Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей немає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відбуває покарання в ДУ «П`ятихатська ВК (№ 122)», що розташована за адресою с. Красноіванівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, раніше судимого:
-29.07.2010 р., Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185, ч.1 ст.76 КК України до 1 року позбавлення волі, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
-10.08.2011 р., Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднаний не відбутий строк покарання 3 місяці, до відбуття 3 роки 3 місяця позбавлення волі;
-08.11.2016 р., Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ст.290, ч.1 ст. 70, 72 КК України до 5 років позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи особою суспільно-небезпечною раніше неодноразово судимою, відбуваючи призначену міру кримінального покарання у Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122» з 19.04.2017 року за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 року за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст.185, ч.2 ст. 289, ст.290, ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, протиправної поведінки не змінив, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та систематично порушував вимоги режиму відбування покарання, що виражалося у відмові виконання законних вимог представників адміністрації установи виконання покарань, за що на законних підставах до ОСОБА_4 застосовано 23 (двадцять три) стягнення, з яких 4 (чотири) поміщення до дисциплінарного ізолятора, загальною кількістю 48 (сорок вісім) днів, 2 (два) попередження, 8 (вісім) доган та 9 (дев`ять) суворих доган.
За злісне порушення установленого порядку відбування покарання засуджений ОСОБА_4 , на підставі рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2018 року та згідно постанови начальника виправної установи від 28.02.2018 на законних підставах, був підданий стягненню у вигляді переведення до ПТК (приміщення камерного типу) строком на 1 місяць.
Після закінчення відбування даного стягнення ОСОБА_4 , належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і продовжив злісно порушувати вимоги режиму відбування покарання.
Так, 18.05.2018 приблизно о 10 годині 10 хвилин у відділенні соціально - психологічної служби № 3 начальником відділення соціально-психологічної служби №3 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_5 , у присутності в.о. начальника відділу СВ та ПР капітана внутрішньої служби ОСОБА_6 , ЧПНУ майора внутрішньої служби ОСОБА_7 , забезпечивши засудженого ОСОБА_4 , всім необхідним для прибирання інвентарем, а саме віником, шваброю, ганчіркою, цеберком з водою та гумовими рукавицями, було пред`явлено законну вимогу засудженому ОСОБА_4 здійснити роботу з самообслуговуванню, а саме: здійснити підмітання та миття підлоги коридору відділення соціального психологічної служби № 3, згідно графіку чергування, який було оголошено 27.04.2018 засудженому ОСОБА_4 , і в якому він поставив свій підпис.
В тім, засуджений ОСОБА_4 , будучи фізично здоровим, одягнутим по сезону, нагодованим, згідно із встановленими нормами та забезпеченим всім необхідним для прибирання інвентарем, попередженим про кримінальну відповідальність за ст.391 КК України виконати поставлену законну вимогу безпідставно відмовився у категоричній формі, не маючи на те належних підстав і до прибирання не приступив, тим самим порушив вимоги підпунктів: «2.1», «2.2», «2.5» Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а також абз. 1-4 ч. 3 статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочині та обставини викладені в обвинувальному акті визнав повністю, розкаявся та показав, що дійсно відбуває покарання в П`ятихатській виправній колонії Дніпропетровської області № 122. За період відбування покарання він неодноразово порушував режим відбування покарання, за що до нього застосовувались стягнення, серед яких поміщення до дисциплінарного ізолятора, попередження та догани. 18.05.2018 року його примушували прибирати, на що він відмовився, так як це фіксувалося на відеокамеру, що його розлютило, при цьому усвідомлював протиправність своїх дій. Будь-яких порушень його прав як засудженого не будо та він був забезпеченим всім необхідним. З кваліфікацією своїх дій погоджувався та не заперечував з приводу розгляду справи за ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження письмових доказів, оскільки фактичні обставини ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що факт вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_4 , знайшов своє підтвердження в суді, його дії вірно кваліфіковано за ст.391 КК України, як злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).
При призначенні покарання, суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, суд враховує, що скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 , злочин передбачений ст.391 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , передбаченою ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що обвинувачений свою вину визнав повністю, в скоєному кається, вчинив новий умисний злочин в період відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 року, по місцю відбуття покарання обвинувачений характеризується негативно, не працює, не одружений, на утриманні дітей немає, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.
Врахувавши обставини справи та особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий і вчинив новий злочин, в період відбування покарання за попереднім вироком, що свідчить про його схильність до вчинення аналогічних суспільно-небезпечних діянь, не працює і не має легальних джерел доходу та сталих соціальних зв`язків, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Оскільки ОСОБА_4 , 08.11.2016 року засуджений Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області до 5 років позбавлення волі та вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання по ньому, то загальну міру покарання йому слід обрати за правилами ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання по попередньому вироку до знову призначеного.
Так як на досудовому слідстві запобіжний захід ОСОБА_4 , не обирався та в судовому засіданні прокурором не заявлялося клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому, то в суду немає підстав для його обрання, а строк відбування покарання, йому слід обчислювати з дати ухвалення вироку, тобто з 17 жовтня 2018 року.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 100, 349, 371-376, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати винним ОСОБА_4 , у вчиненні злочину передбаченого ст. 391 КК України і призначити покарання у вигляді 1(одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до знову призначеного покарання, частково, у вигляді 2 (двох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі, приєднати не відбуту частину покарання за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 року і остаточно до відбуття ОСОБА_4 , призначити 3 (три) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу на призначений строк.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , обраховувати з дати ухвалення вироку, тобто з 17 жовтня 2018 року.

На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Дніпропетровської області через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1