Постанова

Іменем України
21 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 236/1904/16-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/775/527/17

Провадження № 51 263 км 17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у режимі відеоконференції,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000569 від 04 червня 2016 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 липня 2015 року за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі статей 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік; вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі статей 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України ухвалено вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 липня 2015 року виконувати самостійно,
за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 19 червня 2017 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком, та покарання, призначеного вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року, за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з дня затримання ОСОБА_6 .

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , касаційна скарга від якого не надходила і судові рішення щодо якого у касаційній скарзі не оскаржено.
Вироком суду неповнолітнього ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 04 червня 2016 року приблизно о 18 годині 20 хвилин за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 перелізли через паркан на територію приватного підприємства «Мрія 2008» за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Оборони, 233, де шляхом демонтажу будівлі намагалися таємно, а ОСОБА_6 і повторно, викрасти цеглу в кількості 244 шт., загальною вартістю 542 гривні 03 копійки, однак злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вони були затримані на місці працівниками поліції.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 червня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою його захисника адвоката ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості й призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Зазначає, що суд при призначенні покарання в повній мірі не врахував, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, навчається, характеризується позитивно, шкоду потерпілому фактично не завдано, оскільки злочин не було доведено до кінця.
У запереченнях на касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_9 зазначає про безпідставність викладених у касаційній скарзі доводів та просить залишити її без задоволення.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник у судовому засіданні підтримала касаційну скаргу і просила її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені покарання ОСОБА_6 за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Як убачається зі змісту вироку суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, через які злочин не було доведено до кінця, дані про особу ОСОБА_6 , який вчинив злочин у неповнолітньому віці, вину визнав повністю та розкаявся у вчиненому, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, навчається, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, тяжких наслідків у результаті його протиправних дій не настало. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім, а обставин, які обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Крім того, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 вчинив злочин у період іспитового строку, встановленого вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року, яким його було засуджено до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, та з урахуванням положень ст. 78 ч. 3 КК України правильно розцінив зазначені обставини як порушення умов застосування ст. ст. 75, 104 КК України.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто в мінімальних межах вказаної частини статті, та остаточне покарання призначив відповідно до вимог ст. 71 КК України, мотивувавши таке рішення.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги, і визнав їх необґрунтованими, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного покарання, а також свідчили б про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 без відбування покарання у виді позбавлення волі за матеріалами провадження не встановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 19 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3