Постанова
Іменем України

24 липня 2018 року

м. Київ
справа № 233/2322/17
провадження № 51-1578км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відео конференції
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000374, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Бахмутського району Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , судимого:
- 22 травня 2007 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- 22 лютого 2016 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 85 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, що становить 1275 грн;
- 06 червня 2016 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року, апеляційну скаргу захисника, задоволено частково, вирок суду першої інстанції в частині обраного покарання змінено, призначено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В решті вирок залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Так, ОСОБА_7 03 квітня 2017 року о 14:32 в приміщенні магазину «ПРО Стор» 910 ТОВ «Стиль Д» за адресою: пл. Перемоги, 21, прим. 44, м. Костянтинівка, Донецької області, заволодів 2 пляшками шампуню для чоловіків загальною вартістю 120 грн, що побачила адміністратор магазину ОСОБА_8 , яка просила його повернути товар та намагалась затримати, перекривши вихід з приміщення, проте ОСОБА_7 її відштовхнув, спричинивши при цьому фізичного болю, та втік з місця події, спричинивши магазину матеріальної шкоди на суму 120 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує, що суд апеляційної інстанції, пом`якшуючи покарання не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та особі засудженого, який неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та просив вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_6 заперечила проти задоволення касаційних вимог, вважала судові рішення законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, задовольняючи апеляційну скаргу сторони захисту та змінюючи вирок, суд врахував наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність тяжких наслідків та незначну шкоду у розмірі 120 грн, які визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та зважив на обставину, що обтяжують покарання рецидив злочинів, дані про особу обвинуваченого, який хоч раніше і притягувався до кримінальної відповідальності, проте характеризується посередньо, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК, зазначивши, що наведені обставини у їх сукупності утворюють законні підстави призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 186 КК, проте яке слід відбувати реально, завдяки чому буде досягнута мета покарання.
Рішення апеляційного суду належним чином мотивоване, є справедливим, а покарання необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення з його боку нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, в ухвалі не міститься підстав, передбачених ст. 438 КПК, для її зміни чи скасування.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь кримінальному провадженні в суді першої інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3