Номер провадження: 11-сс/785/1480/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000222 від 24 липня 2018 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.410, ч.3 ст. 425 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2018 року було задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_9 та в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000222 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.410, ч.3 ст. 425 КК України накладено арешт на майно, яке було вилучено у ході проведення обшуків:
-на земельній ділянці з кадастровим номером :02:005:0052 загальною площею 2 га;
-вантажних автомобілях марки Mersedes-Benz Actros, д.н.з. НОМЕР_1 , Камаз 53212, д.н.з. НОМЕР_2 , Камаз 53212, д.н.з. НОМЕР_3 , DAF д.н.з. НОМЕР_4 , Камаз 53212, д.н.з. НОМЕР_5 .М, DAF д.н.з. НОМЕР_6 , причепу д.з.н. НОМЕР_7 ;
-у квартирі за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 ;
-у квартирі, яка належить ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді в повному обсязі.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження адвокат ОСОБА_7 зазначив, що копія повного тексту оскаржуваної ухвали від 30 серпня 2018 року була виготовлена та вручена лише наприкінці 05 вересня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме:

-слідчий суддя в порушення вимог ч.6 ст.173 КПК України розглянув клопотання слідчого про арешт майна поза межами 72-ох годинного строку;

-в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутні відомості щодо участі під час розгляду клопотання про арешт майна адвоката ОСОБА_7 та власника майна ОСОБА_8 ;

-слідчий суддя під час судового розгляду не ознайомив адвоката ОСОБА_7 та власника майна ОСОБА_8 з постановою прокурора про визнання об`єктів речовими доказами;

-прокурором, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, не зазначено в клопотанні належного обґрунтування необхідності арешту майна;

-власник майна та його родина не мають жодного відношення до вказаного кримінального провадження, оскільки не є підозрюваними, обвинуваченими, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

В матеріалах провадження міститься заява адвоката ОСОБА_7 від 05 вересня 2018 року про видачу йому повного тексту оскаржуваної ухвали слідчого судді від 03 вересня 2018 року (а.п.169). При цьому, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про те, коли саме копія ухвали була ним отримана.

З апеляційною скаргою адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду 10 вересня 2018 року, що підтверджуються вхідним штемпелем апеляційного суду.

З таких підстав, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді адвокатом ОСОБА_7 пропущений не був, оскільки він подав апеляційну скаргу на 5-ий день після звернення до суду першої інстанції із заявою про видачу судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що військові службові особи військової частини НОМЕР_8 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші, в умовах особливого періоду, зловживаючи своїм службовим становищем, викрали військове майно, внаслідок чого у відділі зберігання пально-мастильних матеріалів складу ПММ військової частини НОМЕР_8 утворилася нестача пально-мастильних матеріалів на загальну суму 5 353 974,38 грн., чим завдали шкоди державі в особі Міністерства оборони України.

Крім того, згідно матеріалів виконаного доручення 7 управління ГУ ВКР ДКР СБУ та УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НП України вбачається, що до вчинення зазначених правопорушень причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Останній здійснюючи у 2018 році підприємницьку діяльність користувався наступними вантажними транспортними засобами, що належать на правах власності йому особисто та сім`ї - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 : Mersedes Benz Actros, д.н.з. НОМЕР_1 ; DAF 95 XF 430, д.н.з. НОМЕР_6 ; КАМАЗ 53212, д.н.з. НОМЕР_2 ; КАМАЗ 53212, д.н.з. НОМЕР_3 , DAF, д.н.з. НОМЕР_4 ; КАМАЗ 53212, д.н.з. НОМЕР_9 .

Також, матеріалами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 упродовж 2018 року неодноразово перебував на території військової частини НОМЕР_8 та зазначені вантажні транспортні засоби з причепами під керування водіїв, що діяли за вказівкою останнього, безперешкодно і без відповідних дозвільних документів заїжджали на територію складу пально-мастильних матеріалів вказаної військової частини.

У той же час встановлено, що військовими службовими особами військової частини НОМЕР_8 будь-яких договорів на зберігання палива або його перевезення з громадянином ОСОБА_8 не укладалось.

У наведених діях вказаних військових службових осіб військової частини НОМЕР_8 та інших осіб вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.410, ч.3 ст.425 КК України.

Як на підставу для накладення арешту на майно громадянина ОСОБА_8 та членів його сім`ї, прокурор послався на те, що арешт накладається з метою забезпечення збереження вилучених в ході проведення обшуків грошових коштів, цінностей, транспортних засобів, автомобільних причепів, паливо-мастильних матеріалів, документів, іншого майна, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, оскільки зазначені об`єкти могли зберегти на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000222, тобто мають значення речового доказу.

Апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки є необґрунтованим. Прокурор у клопотанні формально визначив підстави і мету, передбачені положеннями ст.170 КПК України, для накладення арешту на майно громадянина ОСОБА_8 та членів його родини.

Крім того, у клопотанні прокурора не заначено, які сліди злочину можуть міститься на вилучених цінностях та яким іншим критеріям відповідає вилучене майно, яке значення воно має до кримінального провадження № 0000222.

В клопотанні лише вказано, що вантажні транспортні засоби з причепами під керування водіїв неодноразово, безперешкодно заїжджали на територію військової частини.

Проте, в клопотанні про арешт майна прокурор взагалі не зазначає про те, що транспортні засоби можуть бути визнані, в якості матеріальних об`єктів, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди

Положеннями ч.6 ст.173 КПК України передбачено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Клопотання прокурора ОСОБА_9 про арешт майна надійшло до Приморського районного суду м.Одеси 28 серпня 2018 року, а було розглянуте слідчим суддею, в порушення ч.6 ст.173 КПК України лише через шість днів 03 вересня 2018 року.

Крім того, ОСОБА_8 та інші власники арештованого майна у вказаному кримінальному провадженні не мають жодного процесуального статусу, підозра у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.410, ч.3 ст. 425 КК України їм не повідомлялась.

Крім того, клопотання слідчого та матеріали провадження не містять жодних відомостей про те, чи заявлявся потерпілими або стороною обвинувачення цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора про арешт майна не дав належну оцінку його відповідності вимогам, передбаченим статтею 171 КПК України.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

До клопотання прокурора не було додано доказів, що обґрунтовують доводи клопотання та необхідність такого ступеня втручання у право власності третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пункт 1 ч. 1 ст. 411 КПК України передбачає, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали якою клопотання слідчого про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись статями 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах власника майна ОСОБА_8 , частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_9 та в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000222 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.410, ч.3 ст. 425 КК України накладено арешт на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання про арешт майна повернути прокурору процесуальному керівнику для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині ухвали

Встановити строк для усунення недоліків в 72 години з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4