Єдиний унікальний номер 236/1456/16-к Номер провадження 11-кп/775/333/2018

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000289 від 21.03.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_6 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 30.11.2017 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 30.11.2017 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у м. Красний Лиман Донецької області, є громадянином України, який не працює, не одружений, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності: 31.03.1995 судом Донецький ОС за ст. ст. 140 ч.2,215ч.4, 140 ч.3, 42 до позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією майна; 01.06.2000 Краснолиманським міським судом Донецької області за cт. 140 ч.3, 140 ч.2, 145 ч.1, 42 КК України до позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна; 26.07.2010 Краснолиманським міським судом Донецької області за cт. 185 ч.2, ст. 185 ч.3, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 07.05.2015 Краснолиманським міським судом Донецької області за cт. 309 ч.1 КК України до штрафу)

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у сел. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області, громадянином України, не одруженого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, працює ТОВ «Краснолиманський комбікормовий завод», підсобним робітником, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі ст. 89 КК України не судимий,

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 9 (дев`ять) місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до вироку суду 18.03.2016 року, у вечірній час доби ОСОБА_9 перебував у компанії свого знайомого ОСОБА_7 , який запропонував ОСОБА_7 скоїти крадіжку металевих виробів в сел. Ямпіль Лиманського району Донецької області, на що останній погодився.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 18.03.2016 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих мотивів, пішки прибули до території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_4 з боку ділянки городу. ОСОБА_9 сказав ОСОБА_7 залишитися біля огороду в очікуванні його, поки той подивиться, що можна викрасти з двору даного домоволодіння та впевниться у відсутності власника будинку.

Після цього, ОСОБА_9 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 вільно зайшли до сараю домоволодіння, який вхідних дверей не має, закривається за допомогою ширми, де умисно, з корисливих мотивів, таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: електричний подовжувач - переноску довжиною 10 метрів вартістю 204,47 грн., циліндр в зборі до мотоциклу «ИЖ-Планта-3» вартістю 311,11 грн., електричну дриль «Status DP 850» вартістю 935,75 грн., заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 1451, 31 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, наприкінці березня 2016 року (точну дату та час не встановлено), ОСОБА_9 , приблизно о 22 год. 00 хв., проходив повз домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_11 , побачив, що в у вказаному будинку вимкнуте освітлення, у нього виник умисел на викрадення чужого майна з цього домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, протиправно, із корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, зайшов на територію подвір`я з боку ділянки городу, підійшов до сараю, де за допомогою знайденого у дворі металевого лому зірвав навісний замок, встановлений на дверях. Скориставшись тим, що навколо не має сторонніх осіб, він проник до приміщення сараю де таємно, повторно, умисно, з корисливих мотивів викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: гумовий човен вартістю 2785,83 грн., велосипед «Україна» вартістю 805,56 грн., заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 3591, 39 грн.

Крім того, 14.04.2016 року у вечірній час доби (точний час не встановлено) ОСОБА_9 перебував у компанії свого знайомого ОСОБА_7 . Під час спілкування ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 скоїти крадіжку чужого майна в одному з будинків в с. Закітне Лиманського району Донецької області, де, як йому було достовірно відомо, ніхто не мешкає, а власник відвідує домоволодіння лише у вихідні дні. ОСОБА_7 погодився на це. З метою реалізації свого злочинного умислу, 14.04.2016 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, пішки прибули до огородженої території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 зайшли на територію домоволодіння через відсутню вхідну хвіртку в огорожі. Попередньо упевнившись, що мешканці в будинку відсутні, ОСОБА_9 за допомогою заздалегідь приготованого та принесеного з собою в рюкзаку інструменту, зірвав на вхідних дверях до літньої кухні навісний замок, до приміщення кухні проник ОСОБА_7 , який, оглянувши приміщення, взяв та, таким чином, викрав рибальські сітки у кількості 11 штук, належні ОСОБА_12 , а саме: 6 сіток з шириною ячейки 3 см, вартістю за одну сітку 414,83 грн., загальною вартістю 2488,98 грн.; 5 сіток з шириною ячейки 5 см, вартістю за одну сітку 357,83 грн., загальною вартістю 1789,15 грн..

Водночас ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, за допомогою принесеного з собою інструменту зірвав навісний замок на вхідних дверях до будинку зазначеного домоволодіння та проник до приміщення. Після цього, до ОСОБА_9 приєднався ОСОБА_7 , вони, діючи спільно, таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: садові ножиці (секатор) вартістю 184,44 грн., телефонний кабель «таш» загальною довжиною 30 метрів вартістю 410,40 грн., чавунні настільні тиски «КЗТС» вартістю 444,44 грн., заподіявши загальну матеріальна шкода на загальну суму 5317,41 грн.

Також 22.04.2016 року у вечірній час доби (точний час не встановлено) ОСОБА_9 перебував у компанії свого знайомого ОСОБА_7 . Під час спілкування ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 скоїти крадіжку чужого майна в с. Озерне (колишня назва с. Іллічівка) Лиманського району Донецької області, яке він неодноразово відвідував, на що останній погодився.

З метою реалізації свого злочинного умислу, 22.04.2016 року близько 22 год.00 хв. ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, на велосипедах прибули до території домоволодіння по АДРЕСА_7 з боку ділянки городу. Залишивши велосипеди в лісному масиві на відстані близько 50 метрів від домоволодіння, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, зайшли до двору вказаного домоволодіння. Попередньо переконавшись, що в будинку відсутні мешканці, ОСОБА_9 знайшов у дворі металевий лом, за допомогою якого зламав механізм на віконній рамі та проник до будинку, а ОСОБА_7 залишився біля вікна, де приймав викрадені ОСОБА_9 речі, а саме: домашній кінотеатр «Samsung TX-250» в зборі (чотири звукові фронтальні колонки, одна центральна звукова колонка, сабвуфер, ресивер, пульт) вартістю 8275,92 грн., LCD телевізор «Samsung» «LE40A430T1» з пультом управління до нього вартістю 8915,98 грн., TV тюнер «GI - S - 8120» з пультом управління до нього вартістю 1437,50 грн., WI-FI роутер «ZyXEL Keenetic 4-G» вартістю 714,00 грн., DVD плеєр «Pioneer» - «DV-610AV-K» вартістю 1177,50 грн., мультиварку «Redmond»- «RMC-PM4507» вартістю 1033,75 грн., заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 21 554, 65 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, наприкінці квітня 2016 року (точну дату не встановлено) ОСОБА_9 приблизно о 23 год.00 хв., проходив повз домоволодіння по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_13 , де побачив, що в будинку вимкнено освітлення, у нього виник умисел на викрадення чужого майна з вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, протиправно, із корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, зайшов на територію подвір`я з боку ділянки городу, підійшов до насосної ями, розташованої у дворі, де за допомогою знайденого металевого лому зірвав навісний замок на металевій ляді, якою зачиняється насосна яма. Скориставшись тим, що навколо немає сторонніх осіб, він таємно викрав з насосної ями насосну станцію «HYDROFRESH» вартістю 2984,09 гривень, яка належить ОСОБА_13 , заподіявши матеріальну шкоду на зазначену суму.

Також наприкінці квітня 2016 року у вечірній час доби (точну дату та час не встановлено) ОСОБА_9 перебував у компанії свого знайомого ОСОБА_7 . Під час спілкування ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 скоїти крадіжку чужого майна в одному з будинків у с. Озерне (колишня назва - с. Іллічівка) Лиманського району Донецької області, де, як йому було достовірно відомо, ніхто не мешкає, а власник відвідує домоволодіння лише кілька разів на місяць. ОСОБА_7 погодився на таку пропозицію.

З метою реалізації свого злочинного умислу, в один із днів на початку квітня 2016 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, на велосипедах приїхали до с. Озерне до домоволодіння АДРЕСА_8 , після чого пішки підійшли до двору. Впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 перелізли через паркан у двір. ОСОБА_7 залишився біля паркану спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_9 підійшов до вхідних дверей будинку, де за допомогою заздалегідь приготованого та принесеного з собою інструменту, пошкодив на вхідних дверях до будинку вирізний замок, в подальшому проник до приміщення будинку спільно з ОСОБА_7 , звідки таємно викрали майно, що належить ОСОБА_14 .

Перебуваючи у вказаному в будинку, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_15 , а саме: боксерську грушу вартістю 416,67 грн. алюмінієву драбину вартістю 626,67 грн., польську антену вартістю 97,23 грн., два надувних матраци «Intex» вартістю за один 301,25 грн., загальною вартістю 602,50 грн., насос для надувного матрацу вартістю 96,11 грн., насосну станцію «Aquario-AGS-ЮОЕ» вартістю 2979,75 грн., водонагрівач (бойлер) «Gorenje-WS-U-80V» вартістю 2143,50 грн., переноску на 6 розеток вартістю 67,50 грн., стамеску вартістю 85,56 грн., зубило вартістю 21,94 грн., шпатель великий вартістю 18,75 грн., шпатель маленький вартістю 13,28 грн., прямокутне дзеркало з підставкою вартістю 261,11 грн., болгарку «DWT W308-125T» вартістю 691,67 грн., кран - змішувач для ванної вартістю 312,50 грн., електричну двоконфорочну плиту «Saturn» вартістю 500 грн., дриль ударно - спускову вартістю 372,67 грн., дриль електричну вартістю 291,67 грн., заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 9 599,08 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , правильність обраної судом кваліфікації, вважає, що вирок стосовно ОСОБА_7 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок м`якості призначеного покарання, не правильного застосування вимог ст. 75 КК України. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без застосування ст. 75 КК України, в іншій частині вирок залишити без змін.

Обвинуваченим ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду є занадто суровим та просить призначити йому м`яке покарання, вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги його стан здоров`я, а саме, що хворіє захворюванням туберкульозом, а також характеризуючи данні з міста роботи та місця проживання.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та повернути прокурору кримінальне провадження на додаткове розслідування, вважає вказаний вирок суду сфабрикованим, звертає увагу суду, що кримінальне провадження розглядалось у відсутність захисника потерпілого, у зв`язку з чим були порушені його права, він не міг зрозуміти суть промови прокурора. Також не згоден з рішенням суду стосовно його заявлених позовних вимог, а саме було залишено без розгляду позовні вимоги. На його думку прокурором поспіх було направлено до суду обвинувальний акт. Зазначає, що у свідка ОСОБА_16 було вилучено майно . але не порушено кримінальну справу.

В своїх запереченнях потерпілий ОСОБА_6 не погодився з апеляційною скаргою прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та заперечувала у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити вирок суду без змін, захисника ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без змін, потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 скасуванню з ухваленням нового вироку з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, ніким з учасників судового провадження не оспарюються, тому колегія суддів переглядає законність вироку суду в межах апеляційних скарг.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 стосовно призначеного йому покарання, який вважає його занадто суворим, колегія суддів вважає, що вона є безпідставною. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку суду першої інстанції, суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за вчинені злочини, в повній мірі дотримався вимог закону.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисних злочинів, належних висновків з цього для себе не зробив, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, обвинувачений хворіє на туберкульоз легенів та захворювання нирок, потребує оперативного лікування. Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд вважає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння ним розкриттю злочинів.

Обставиною, яка обтяжує покарання, згідно зі ст. 67 КК України суд в даному випадку вважає рецидив злочину.

На підставі цього суд дійшов до обґрунтованого висновку про можливе виправлення ОСОБА_9 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, який врахував, що маючи не зняту та непогашену судимість, ОСОБА_9 знов вчинив злочин проти власності, кількість злочинів та наслідки, що настали., що розцінюється колегією суддів, як небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі є саме таким, що відповідає засадам кримінального закону та є необхідним та достатнім за скоєне.

Підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість у колегії суддів немає.

Що стосується апеляційних вимог прокурора стосовно м`якого, на його думку, покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що воно дійсно не відповідає вимогам Закону про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, звільнив його від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, ОСОБА_7 на підставі ст. 89 КК України не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, працює у ТОВ «Краснолиманському комбікормовому заводі». Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд вважає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння ним розкриттю злочинів.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Суд не навів ніяких виключних обставин, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_18 без відбування покарання при наявності великої кількості епізодів скоєння крадіжок, а тому доводи прокурора про призначення обвинуваченому несправедливого покарання внаслідок м`якості є обґрунтованим, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України необхідно призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без застосування вимог ст. 75, 76 КК України.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст. ст. 413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказує прокурор, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

А тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Саме таке покарання, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Будь-яких виключних обставин справи, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_6 , в тому числі стосовно залишення без розгляду заявлених позовних вимог, то вони є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в ході досудового розслідування слідчим роз`яснено потерпілому ОСОБА_6 його право заявити цивільний позов у кримінальному провадженні до осіб, яким повідомлено про підозру у скоєнні злочину (т.2, а.с.136). Однак потерпілий своїм правом під час досудового розслідування не скористався, повідомив письмово слідчого, що він вирішуватиме в суді питання щодо відшкодування завданих йому збитків.

Потерпілому у судовому засідлані суду першої інстанції роз`яснювались права відповідно до вимог ст. 56 КПК України, також право на подання цивільного позову у кримінальному провадженні було неодноразово роз`яснено потерпілому ОСОБА_6 , як в судових засіданнях, так мі і до початку судового розгляду. Однак як вбачається з матеріалів кримінального провадження до початку судового розгляду потерпілий не звертався із цивільним позовом до обвинувачених, у зв`язку з чим не подав цивільний позов у зазначений термін.

З огляду на це, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, залишивши без розгляду цивільний позов ОСОБА_6 та роз`яснивши потерпілому, що згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Доводи потерпілого, що на його думку було порушено його право, як потерпілого не відповідають дійсності, оскільки суд надавав йому можливість та строк для запрошення представника з числа адвокатів, чого не заперечував сам потерпілий ОСОБА_6 .

Колегія суддів, вважає, що доводи потерпілого, який просить скасувати вирок та направити справу на додаткове розслідування не підлягає задоволенню, оскільки це не передбачено діючим КПК України.

Доводи про те, що прокурором були залучені не всі особи, причетні до скоєння крадіжки, не можуть бути предметом апеляційного розгляду, оскільки суд, розглядає кримінальні провадження тільки в межах обвинувального акту.

В іншій частині вирок залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку в цілому, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 - задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 30 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання на виконання вироку.

Вирок апеляційного суду вступає в законну силу негайно. Вирок може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, що тримається під вартою в той самий строк з дня вручення копії вироку.

Судді: