У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно, яке згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у власності фізичної особи ОСОБА_4 , мешканця АДРЕСА_1 - , -

ВСТАНОВИВ:

З внесеного клопотання та доданих матеріалів вбачається, що 5 липня 2017 року СВ Хустського ВП ГУНП розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000722. Підставою для реєстрації даного кримінального провадження була заява адвоката ОСОБА_5 яка діяла в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , про вчинення відносно ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 22.03.2014 по 13.06.2014 - ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом спрямованим на особисте збагачення, усвідомлюючи протиправність, карність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, зловживаючи довірою, заснованою на особистих дружніх відносинах з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_6 , під приводом продажі останньому готельно-ресторанного комплексу, який розташований в АДРЕСА_3 , шляхом обману виманив від останнього 400 000 доларів США, однак зазначене майно йому не передав, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищезазначену суму. ОСОБА_4 з метою створення у ОСОБА_6 хибного враження про виконання ним взятих на себе зобов`язань по передачі у власність ОСОБА_6 готельно-рестораннного комплексу, надавав останньому особисту письмову розписку від 20.04.2014 про отримання ним в рахунок продажі даної будівлі, грошових коштів в сумі 200 000 доларів США, а також нотаріально посвідчену заяву від 13.06.2014 в якій ОСОБА_4 стверджує, що отримав кошти в сумі 400 000 доларів США як розрахунок за договором купівлі-продажу готельно-ресторанного комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22.03.2014 ОСОБА_4 була надана ОСОБА_6 довіреність про право розпоряджатися будь-яким нерухомим майном ОСОБА_4 , що також дає підстави вважати, про наявність в ОСОБА_4 умислу на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_6 без виконання взятих на себе зобов`язань. Після цього, а саме в 2016 році, ОСОБА_4 достеменно знаючи, що на основі усної домовленості зобов`язався передати готельно-ресторанний комплекс за адресою: АДРЕСА_3 , у власність ОСОБА_6 , за що отримав повний розрахунок, а саме грошові кошти в сумі 400 000 доларів США, 11.07.2016 в м. Яворів, Львівської області укладає з ОСОБА_7 договір позики та договір іпотеки згідно якого, предметом іпотеки є наступне майно: земельна ділянка площею 1,00 га, що розташована в урочищі «Кошари» на території Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0026, яка належить ОСОБА_4 ; об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу на 50 місць, загальною площею 1842,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_4 ; кафе з офісними приміщеннями в складі готельного комплексу, загальною площею 970,7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_4 , яка зареєстрована в реєстрі за №865. Після чого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_8 , було накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна. Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 показав, що в 2014 році попередньо домовився з ОСОБА_4 про придбання від нього готельно-ресторанного комплексу, який розташований в АДРЕСА_3 , за обумовлену суму , а саме 400 000 доларів США. Після цього ОСОБА_6 декілька разів зустрічався з ОСОБА_4 та передавав йому грошові кошти на загальну суму 400 000 доларів США, про що свідчать розписка та заява. До теперішнього часу ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання по передачі у власність ОСОБА_6 готельного комплексу в с. Сокирниця, не виконав. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №138833588 від 24.09.2018, земельна ділянка під кадастровим номером :02:001:0026 площею 1,00 га, що розташована в урочищі «Кошари» на території Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області, перебуває у власності ОСОБА_4 , на неї накладене обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно накладеної приватним нотаріусом ОСОБА_8 на забезпечення договору іпотеки від 11.07.2016 в інтересах ОСОБА_7 . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №138835074 від 24.09.2018, кафе з офісними приміщеннями в складі готельного комплексу, загальною площею 970,7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває у власності ОСОБА_4 , на нього накладене обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно накладеної приватним нотаріусом ОСОБА_8 на забезпечення договору іпотеки від 11.07.2016 в інтересах ОСОБА_7 . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №138835158 від 24.09.2018, об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу на 50 місць, загальною площею 1842,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває у власності ОСОБА_4 , на нього накладене обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно накладеної приватним нотаріусом ОСОБА_8 на забезпечення договору іпотеки від 11.07.2016 в інтересах ОСОБА_7 .

В клопотанні слідчий зазначає, що 12.09.2018 майновий комплекс, а саме: земельна ділянка площею 1,00 га, що розташована в урочищі «Кошари» на території Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0026, об`єкт незавершеного будівництва готельного комплексу на 50 місць, загальною площею 1842,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та кафе з офісними приміщеннями в складі готельного комплексу, загальною площею 970,7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , було визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000722 від 05.07.2017. Так, вище зазначені будівлі готельного комплексу, кафе з офісними приміщеннями, а також земельна ділянка на якій вони розташовані - є речовим доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, оскільки являються об`єктом вчиненого злочину та набуті кримінально протиправним шляхом. У зв`язку з чим до них може застосовуватись дія, частини 2 статті 170 КПК України, тобто накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, а санкція ч.4 ст.190 КК України, передбачає конфіскацію майна. Також вказує, що необхідність накладення арешту на вище зазначені будівлі та земельну ділянку, викликана тим, що відсутність такого арешту, надає можливість подальшого розпорядження ними, шляхом укладення відповідних нотаріально-посвідчених правочинів, спрямованих як на зміну власника так і на незаконне отримання прибутку за рахунок її реалізації, що ускладнить або взагалі унеможливить повернення зазначеної будівлі у користування законного власника. На підставі викладеного, з метою збереження речових доказів та позбавлення можливості ОСОБА_4 , розпоряджатись нерухомим майном, а саме: земельною ділянкою площею 1,00 га, що розташована в урочищі «Кошари» на території Сокирницької сільської ради Хустського району Закарпатської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0026, об`єктом незавершеного будівництва готельного комплексу на 50 місць, загальною площею 1842,1 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та кафе з офісними приміщеннями в складі готельного комплексу, загальною площею 970,7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом подальшого укладення нотаріально-завірених правочинів та вчинення шахрайських дій, що ускладнить або взагалі унеможливить повернення зазначеного майна законним володільцям, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий на розгляд клопотання не з`явився, хоча про час та місце розгляду такого був повідомлений, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

ОСОБА_4 на розгляд клопотання не з`явився, хоча про час та місце розгляду такого був повідомлений.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.
Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ч.3. ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Однак, слідчим не доведено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт відповідає вимогам ст. 98 КПК України, суду не надано жодного документу який би підтверджував вказане.
Таким чином, посилання слідчого у клопотанні на достатність підстав вважати, що майно, вказане в клопотанні є речовими доказами у кримінальному провадженні є необгрунтованим, так як не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Також слідчий в обґрунтування клопотання просить накласти арешт на вищевказане майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
Водночас, відповідно до вимог ч.5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Однак, в клопотанні слідчим не вказано та з долучених матеріалів неможливо встановити чи повідомлявся ОСОБА_4 про підозру у вчиненні злочину ч. ст. 190 КК України, чи яких-небудь інших злочинів, що позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність вилученого майна положенням ст. 170 КПК України та наявності чи відсутності підстав для арешту такого майна саме з метою його конфіскації, як виду покарання.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи вищезазначене, а також наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вказане в клопотанні, щодо якого відсутні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, чи необхідність арешту якого обумовлюється необхідністю забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна, а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно, яке згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно перебуває у власності фізичної особи ОСОБА_4 , мешканця АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1