УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/450/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
07 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
секретаря ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження №286/450/17 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 26 грудня 2017 року відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України
за участю: прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
В апеляційній скарзі та доповнень до неї захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_9 покарання не пов`язане з позбавленням волі або відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України - призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції для усунення виявлених недоліків та протиріч. Обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що при складанні вироку були допущені порушення про які зазначені в ст.409 КПК України, а саме:
- неповнота судового розгляду, тобто недотримання норм п.1 ч.1 ст.410 КПК України, оскільки було відмовлено у клопотанні захисника ОСОБА_12 про витребування та приєднання до справи відповіді з «Житомирського обласного наркологічного диспансеру» про відібрання крові ОСОБА_9 після ДТП, її дослідження та висновку на стан алкогольного сп`яніння чи вживання наркотичних речовин, незважаючи на те, що стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого підтверджується довідкою №1487 від 30.10.2017 року, яка була виготовлена через рік і три місяці після ДТП;
- недотримання норм п.2 ч.1 ст.410, п.1 ч.1 ст.411 КПК України, тобто відсутність даних у матеріалах справи про причинний зв`язок між ДТП та смертю потерпілого ОСОБА_13 . Суперечності між довідкою лікарні №1487 від 30.10.2017 року, де було виявлено 1.19 проміле алкоголю та показами самого обвинуваченого «випив стакан вина» вимагає необхідність у витребуванні відповіді з «Житомирського обласного наркологічного диспансеру» про відібрання крові ОСОБА_9 після ДТП, її дослідження та висновку на стан алкогольного сп`яніння чи вживання наркотичних речовин, з метою підтвердження або спростування даного факту;
- недотримання норм п.2 ч.1 ст.411 КПК України, тобто не були дослідженні всі докази, що характеризують особу обвинуваченого, а саме його фізичний стан, оскільки на даний час ОСОБА_9 має 2 групу інвалідності, постійно переносить операції та проходить курси реабілітації, пересувається на милицях, а на нозі стоїть апарат «Єлізарова». А тому, унеможливлює утримання особи в умовах ІТТ, СІЗО та місцях позбавлення волі на стадії лікування деяких тяжких хвороб;
- судом неправильно застосовано Закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання та застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію». Недотримання норм ч.1 ст.414 КПК України, оскільки при призначенні покарання ОСОБА_9 суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Однак, суд в повній мірі не оцінив особу винного та залишив поза увагою такі дані як: в ході досудового слідства та в суді ОСОБА_9 від дачі показів не відмовлявся, тобто сприяв розкриттю злочину, що відповідно до п.1 ст.66 КК України, являється пом`якшувальною обставиною; малолітня дитина позбудеться не тільки годувальника, а й одного з батьків і доглядальника; його батьки є потерпілими від наслідків Чорнобильської катастрофи, а батько являється ще інвалідом 2 групи «Загальне захворювання»; проходив строкову службу в ЗСУ до вчинення злочину, де зарекомендував себе з позитивної сторони; до вчинення злочину приймав участь у волонтерстві та підтримання громадського порядку перебуваючи у громадському осередку «Древляни» і там зарекомендував себе з позитивної сторони; на даний час йому поставлено діагноз «Ураження опорно-рухового апарату» отриманий внаслідок даного ДТП, а тому постійно переносить операції і проходить курси лікування, щоб хвороба не загострилась і він міг нормально ходити, так як пересувається лише на милицях; після оголошення йому підозри, до нього ніякий запобіжний захід не застосувався і він нікуди не втік і нового злочину не вчинив. Звертає увагу на те, що призначене покарання ОСОБА_9 є занадто суворим і таким, що не відповідає обставинам справи та досягненню мети, закріпленої у ч.2 ст.50 КК України. Суд призначаючи йому покарання мав застосувати положення ст.ст.69, 75 КК України та призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане із ізоляцією від суспільства, для можливості йому пройти належне лікування, виправитись перед суспільством та відшкодувати потерпілій завдані збитки.
В апеляційній скарзі прокурор Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок залишити без змін. Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що справедливе застосування норм ст.ст.50,65 КК України, п.2 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і насамперед особою винного. Однак, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд вказаних принципів не дотримався, свої висновки належним чином не вмотивував. Вважає, що судом першої інстанції при винесені вироку не враховано повною мірою дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_9 упродовж судового розгляду вводив суд в оману. Під час досудового слідства та судового розгляду провадження, обвинувачений ОСОБА_9 не здійснював будь-яких дій для відшкодування заподіяної ним шкоди в наслідок вчиненого злочину. А тому, обране ОСОБА_9 мінімальне основне покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України очевидно не сприятиме виправленню обвинуваченого, запобіганню вчиненню нових правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Згідно вироку Овруцького районного суду Житомирської області від 26 грудня 2017 року ОСОБА_9 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обрано. Строк відбування покарання обраховано з часу взяття його під варту.
Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, в загальній сумі 3078,60 грн., за проведення судових експертиз.
Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «ВАЗ-2106», р.н. НОМЕР_1 , який поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області (а.с.41), повернуто власнику; автомобіль марки «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_2 , поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області (а.с.38), повернуто власнику.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 18 липня 2016 року близько 13 години на 40 км + 685 м автодороги сполученням Виступовичі Житомир, поблизу с. Д.Гай Овруцького району, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2106», р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись в напрямку с. Виступовичі Овруцького району, в порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху України (ПДР): 2.9 (Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); 11.3 (на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу), не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, внаслідок чого допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді масивного неправильно-прямокутного синьо-фіолетового з жовтизною по периферії синця по внутрішній та передній поверхнях правого плеча та передпліччя з переходом на задню поверхню передпліччя в нижній та верхній третинах відповідно; трьох неправильно-прямокутних садна вкритих червоно - коричневою кіркою, що відшаровується з країв на тильній поверхні нігтьових флангів середнього та безіменного пальцівправої кисті; аналогічного зливного неправильно-прямокутного синця в середній та нижній третині лівого плеча по внутрішній та зовнішній поверхнях: «Г»-подібної рани вшитої вузловими швами в середній третині лівого передпліччя по передньо-внутрішній поверхні; чисельних не підлягаючих підрахунку аналогічних неправильно-прямокутних та лінійних саден в проекції лівого ліктьового суглобу по внутрішній поверхні, по внутрішній та задній поверхнях лівого передпліччя в верхній, середній та нижній частинах, на тильній поверхні лівої кисті; подібного масивного неправильно-прямокутного синця на лівій боковій поверхні тулубу; подібного прямокутного синця в проекції лівої реберної дуги по передній підпахвинній лінії; аналогічного прямокутного синця по середній та задньо-підпахвинній лінії справа; масивного східного аналогічного синця на всьому протязі правого стегна по зовнішньо-задній поверхні з переходом на праву сідницю та верхню частину правої гомілки по задній поверхні; двох східних прямокутних синців по задньо-внутрішніх поверхнях обох стегон в середній та нижній третинах; двох подібних неправильно-овальних синців в проекції правої зовнішньої кісточки та лівої внутрішньої кісточки; поверхневої трикутної рани з нерівними краями, заокругленими кінцями, пологими стінками та дном виповненим м`якими тканинами в нижній третині правого стегна; двох східних неправильно-прямокутних синці по внутрішній поверхні правого колінного суглобу з захватом нижньої третини правого стегна та в проекції правої внутрішньої кісточки; одинадцяти аналогічних вищеописаних прямокутних та лінійних саден в проекції обох колінних суглобів по передніх поверхнях та в верхній третині лівої гомілки: перелому хребта на рівні 5,6 грудних хребців з пошкодженням речовини спинного мозку та червоними крововиливами в місці перелому; перелому груднини в 3-му міжребір`ї з крововиливами в проекції перелому; переломів 2,3,4,5,6,7,8 ребер пo правій середньо-ключичній лінії; переломів 3,4,5,7,8 ребер по лівій середньо-ключичній лінії та переломів 6,7,8,9 ребер по лівій передній підпахвинній лінії: темно-червоних крововиливів в місцях переломів ребер; втолоченого внутрішньо-суглобового перелому правого стегна в нижній третині з крововиливами в проекції перелому; перелому зовнішнього відростка правої гомілки; перелому правого плеча в нижній третині, які (тілесні ушкодження) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог пунктів 2.9 (а), 10.1, 11.3 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наставшими наслідками, тобто отриманням ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу останнього задовольнити, пояснення потерпілої та думку прокурора, які просили апеляційну скаргу прокурора задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити з таких підстав.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання призначення покарання за ч.2 ст.286 КК України, судом першої інстанції було достатньо враховано вимоги ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу ОСОБА_9 та належно враховано всі обставини кримінального провадження, з належним врахуванням думки потерпілої, яка просила суворого покарання.
Так, ОСОБА_9 є особою молодого віку, одруженим, має на утриманні малолітнього сина 2012 року народження, не працює, є інвалідом ІІ групи загального захворювання (в наслідок цього ДТП), потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи, сам постраждав при даній ДТП, вперше вчинив тяжке правопорушення за необережності, не відшкодував кримінальним правопорушенням завданої шкоди потерпілій, раніше не судимий, не перебуває на обліку і лікарів нарколога та психіатра.
Обвинувачений щиро розкаявся та, згідно до матеріалів провадження, повністю визнавав свою вину у вчиненому, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, за обставини, яка обтяжує покарання останнього - перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Як вважає апеляційний суд, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є достатнім для виправлення останнього та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Підстави для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України відсутні.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 про суворість покарання - є необґрунтованими. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення покарання обвинуваченому є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Вирішуючи питання застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 Закону України «Про амністію», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незастосування такого закону, оскільки амністія не поширюється на осіб в разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинило смерть потерпілого або заподіяло тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння.
Факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, належно підтверджується матеріалами кримінального провадження. Наведені з цього приводу апеляційні доводи захисника є необґрунтованими.
Як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_9 визнавав факт вживання ним спиртного та перебування ним в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, однак не погоджувався із ступенем сп`яніння, який зазначений в ряді медичних документів наявних в провадженні.
Згідно наданих суду першої інстанції Овруцькою центральною лікарнею (супровідний лист від 30.10.2017 р. №1487) медичних документів, а саме токсикологічного дослідження (від 26.07.2016 р. №3268) методом ГХ крові/сечі на вміст алкоголю ОСОБА_9 на час пробовідбору 18.07.2016 р. о 13 год. 35 хвил. в крові останнього було виявлено етиловий алкоголь в концентрації 1,19. Підстави для сумнівів у достовірності зазначених доказів відсутні. Пробовідбір крові на вміст алкоголю було здійснено під час госпіталізації ОСОБА_9 , що є обов`язковою медичною процедурою.
Твердження захисником в апеляційній скарзі про невідповідність дійсності даних наведених в медичній довідці №1487 від 30.10.2017 року про виявлення в ОСОБА_9 1.19 проміле алкоголю, є безпідставними, оскільки зазначений документ таких даних не містить та не є довідкою, а є лише супровідним документом про надання Овруцькою центральною лікарнею суду першої інстанції ряду медичних документів.
Таким чином, перебування ОСОБА_9 на час дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння підтверджено належними та допустимими доказами. У зв`язку з цим, апеляційні твердження захисника про неповноту судового розгляду в цій частині є необґрунтованими.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з апеляційними доводами захисника щодо помилки допущеної судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку, що стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 . Так, суд першої інстанції безпідставно, даючи юридичну оцінку діям ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України безпідставно вказав, що «заподіяне потерпілому ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження потягло його смерть». Тоді як, згідно висновку експерта №773 від 18.10.2016 року, смерть ОСОБА_13 настала від полі органної недостатності в результаті множинних переломів кісток скелета з пошкодженням внутрішніх органів на фоні перфоративної виразки цибулини 12-палої кишки, яка ускладнилась розвитком серезно-гнійного перитоніту, гострої ниркової недостатності, нефронекрозу, інтерстеційної пневмонії, набряку мозку, міокардіодистрофії. При цьому, за обставин встановлених судом першої інстанції у вироку, порушення водієм ОСОБА_9 вимог пунктів 2.9 (а), 10.1, 11.3 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді отримання ОСОБА_13 лише - тяжких тілесних ушкоджень.
За наведених обставин, висновок суду про те, що заподіяне потерпілому ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження потягло його смерть, підлягає відповідному виключенню з вироку.
Згідно ст.347 КПК України, на початку судового розгляду, після оголошення обвинувального акту, якщо в кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про її оголошення в повному обсязі.
Як вбачається з журналу та звукозапису судового засідання від 14.09.2017 (т.2 а.п.24, 25), пред`явлений потерпілою ОСОБА_11 цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 всупереч визначеного процесуальним законом порядку не оголошувався.
Згідно до ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому.
Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Вирішуючи у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції вказаних вимог процесуального закону не дотримався.
У мотивувальній частині вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 відсутнє будь-яке мотивування наявності підстав та у зв`язку з цим обґрунтоване визначення розміру грошового відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої потерпілій.
Ухвалюючи рішення про стягнення із обвинуваченого на користь потерпілої грошового відшкодування, суд першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню при їх вирішенні.
За вище наведених обставин, на переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням в цій частині нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 26 грудня 2017 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування з ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди скасувати, в цій частині провадження призначити новий судовий розгляд у суді 1 інстанції в порядку цивільного судочинства.
Виключити з мотивувальної частини вироку висновок суду про те, що «заподіяне потерпілому ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження потягло його смерть».
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення. Ухвала щодо скасування вироку в частині вирішення цивільного позову та призначення нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства.
Судді :