АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

арештованої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу екстрадиційно арештованої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 та визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою у зв`язку із застосуванням екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Республіки Казахстан, до вирішення питання про її фактичну передачу компетентним органам Республіки Казахстан, строком не більш ніж до 19 травня 2018 року включно.

Ухваливши таке рішення, суд послався на те, що застосування до ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, окрім як екстрадиційного арешту, буде недостатнім для запобігання її спробам переховуватися з метою уникнення передачі його правоохоронним органам Республіки Казахстан.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на те, що інкриміноване їй злочинне діяння за законодавством України кваліфікується за ч.ч. 2,3 ст. 190 Кримінального Кодексу Украины, яке при обранні запобіжного заходу передбачає застосування альтернативного виду запобіжного заходу, а тому просить обрати їй заставу.

В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та звільнити ОСОБА_6 з-під варти. Подальше тримання ОСОБА_6 як вказує апелянт є незаконним, оскільки остання набула статусом особи, яка звернулася за додатковим захистом. Додає, що відповідно до вимог ст. 586 КПК України тимчасовий арешт припиняється, оскільки під час екстрадиційної перевірки встановлені обставини, за наявності яких видача особи (екстрадиція) не здійснюється., та вважає що такою обставиною є те, що 22.12.2017 року ОСОБА_6 набула статус, яка звернулась за додатковим захистом. Додає, що суд не врахував жодного доводу захисту про необхідність відмови у задоволенні клопотання.
Вислухавши доповідь судді, пояснення особи, до якої застосовано екстрадиційний арешт та її захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів,вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11-12.04.2013 ОСОБА_6 визнана винною в скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 393, ст. 70 КК України та засуджено до 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17.06.2017 у строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахований термін її попереднього ув`язнення з 14.05.2011 до вступу вироку в законну силу, тобто до 22.10.2014 і час, на яке вона була затримана з 13.09.2010 до 16.09.2010, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Термін відбування покарання ОСОБА_6 за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11-12.04.2013 закінчився 30.11.2017.
До Генеральної прокуратури України 07.10.2010 надійшов запит Генеральної прокуратури Республіки Казахстан про видачу ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Генеральною прокуратурою України 06.12.2012 проведення екстрадиційної перевірки доручено прокуратурі міста Києва. Крім того, Генеральною прокуратурою України доручено прокуратурі міста Києва забезпечення контролю, утримання ОСОБА_6 під вартою, а в разі її звільнення забезпечення її затримання і застосування екстрадиційного арешту.

В ході екстрадиційної перевірки встановлено, що в провадженні слідчого відділу Лисаковского МВВС Департаменту внутрішніх справ Костанайської області знаходиться кримінальна справа №0-119, порушену стосовно ОСОБА_6 за п. «Б» ч. 3 ст. 177 (шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою вчинене у великих розмірах) КК Республіки Казахстан.
Постановою старшого слідчого Лисаковского МВВС Департаменту внутрішніх справ Костанайської області від 04.08.2008 ОСОБА_6 притягнута в якості обвинуваченої за ч. 3 п. «Б» ст. 177 КК Республіки Казахстан.
Постановою старшого слідчого Лисаковского МВВС Департаменту внутрішніх справ Костанайської області від 04.08.2008 санкціонованого прокурором міста Лясковська щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді арешту.
Постановою старшого слідчого Лисаковского МВВС Департаменту внутрішніх справ Костанайської області від 04.08.2008 оголошено розшук ОСОБА_6 .
Інкриміновані ОСОБА_6 злочини, передбачені п. «Б» ч. 2 ст. 177, п. «Б» ч. 3 ст. 177 КК Республіки Казахстан відповідають злочинам, передбаченим ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України, і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання на строк більше 1 року позбавлення волі.
Передбачений ст. 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вказані злочини не закінчився.
За результатами екстрадиційної перевірки обставин, передбачених ст. 589 КПК України, які б перешкоджали видачі ОСОБА_6 компетентним органам Республіки Казахстан для притягнення до кримінальної відповідальності, не встановлено.
Генеральною прокуратурою України 20 лютого 2013 року прийнято рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 , компетентним органам Республіки Казахстан, з відстрочкою фактичної передачі до закінчення судового розгляду кримінального провадження по її звинуваченням у скоєнні злочину на території України, відбування покарання або звільнення від покарання на підставі будь-яких законних на те причин.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06.03.2013 скарга ОСОБА_6 на постанову Генеральної прокуратури України від 20.02.2013 залишено без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.03.2013 відмовлено в задоволенні скарги захисника в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06.03.2013 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову Генеральної прокуратури України від 20.02.2013 про її видачу.
Рішення Генеральної прокуратури України від 20.02.2013 про видачу ОСОБА_6 вступило в законну силу.
Термін відбування покарання ОСОБА_6 за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11-12.04.2013 закінчився 30.11.2017.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29.11.2017 до ОСОБА_6 застосований екстрадиційний арешт, термін дії якого слід обчислювати з моменту її фактичного затримання.
30.11.2017 ОСОБА_6 затримано в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.01.2018 ОСОБА_6 продовжено термін екстрадиційного арешту до 24 березня 2018 року включно.

16 березня 2018 року прокурор міста Києва ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням , в якому просив визнати наявність підстав для подальшого утримання під вартою громадянки Республіки Казахстан ОСОБА_6 і продовжити застосування до неї екстрадиційного арешту до її фактичної передачі компетентним органам Республіки Казахстан, оскільки забезпечення компетентними органами України виконання вимог зазначеної вище Конвенції щодо видачі ОСОБА_6 можливо виконати лише в тому випадку, якщо судом щодо останньої буде застосовано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту), а також з огляду на закінчення двомісячного терміну, встановленого ст. 584 КПК України для перевірки судом підстав для подальшого утримання ОСОБА_6 під вартою.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року клопотання прокурора задоволено.

Ухвалу слідчого судді колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та погоджується із нею.

При постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги КПК України, ст. 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року, за якою Договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбачених цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення їх до кримінальної відповідальності.
Із ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що при розгляді клопотання слідчим суддею вивчені матеріали клопотання та додані до нього матеріали, вислухана думка прокурора, захисника та особи, щодо якої вирішується питання щодо продовження застосування екстрадиційного арешту, а також враховані інші підстави, які мають значення для вирішення питання про наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою та продовження екстрадиційного арешту.

Посилання арештованої ОСОБА_6 на те що судом не застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, колегія судді не приймає до оскільки застава не передбачена вимогами ст. 584 КПК України.

Твердження захисника ОСОБА_7 щодо неможливості подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою, так як остання звернулася до компетентних органів за додатковим захистом не є перешкодою для прийняття слідчим суддею рішення за клопотанням прокурора, оскільки на час розгляду клопотання в районному суді та на час розгляду апеляційним судом апеляції екстрадицій на перевірка щодо ОСОБА_6 триває, а рішення щодо заяви про додатковий захист компетентними органами не прийнято.

Доводи захисника, з приводу того, що судом не враховано жодного доводу сторони захисту про необхідність відмови у задоволенні клопотання слід визнати непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 в тому числі врахувавши при прийнятті рішення і заперечення сторони захисту.

Зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких адвокат та арештована ОСОБА_6 просять скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог КПК України, Європейської конвенції про видачу правопорушників, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 422, 583, 584, 585 КПК України, коллегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 та визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою у зв`язку із застосуванням екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_6 , громадянки Республіки Казахстан, до вирішення питання про її фактичну передачу компетентним органам Республіки Казахстан, строком не більш ніж до 19 травня 2018 року включно залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/796/1977/2018 Категорія ст. 584 КПК України.

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1