Справа № 359/6718/18
Провадження № 1-кс/359/1953/2018
У Х В А Л А
28 серпня 2018 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника БВК-119 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» з технічною фіксацією клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними, зобов`язання внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язання негайного переміщення обвинуваченого ОСОБА_7 до державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України згідно вироку Оболонського районного суду м.Києва від 07.04.2017 року,

в с т а н о в и в:
Захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про визнання дій неправомірними, зобов`язання внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язання негайного переміщення обвинуваченого ОСОБА_7 до державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України згідно вироку Оболонського районного суду м.Києва від 07.04.2017 року.

Обґрунтовуючи подане клопотання адвокати зазначили, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та засуджено за ч.1 ст.120, ч.2 ст.127, ч.3 ст.146, ч.2 ст.353 КК України.

Згідно вказаного вироку, запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

На даний час в провадженні Апеляційного суду м.Києва знаходиться апеляційна скарга на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 року.

Тобто на даний час вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 року не набрав законної сили, і ОСОБА_7 не є засудженим, а перебуває в статусі обвинуваченого та рахується за Апеляційним судом м.Києва.

Відповідно до абзацу 1 п.9.2. Розділу 9 Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконання судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженою наказом Міністерством юстиції України від 08.06.2012 р. №847/5, підставою для видачі особи, яка тримається під вартою, конвою є письмова вимога суду або органу досудового розслідування, за яким рахується ця особа.

Але, не зважаючи на вище зазначені норми процесуального законодавства та відповідну інструкцію, обвинуваченого ОСОБА_7 , 09.08.2018 року, свавільно, з порушенням чинного законодавства, без відповідного рішення Апеляційного суду міста Києва, за яким він рахується, було переміщено до ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)».

ОСОБА_7 було вивезено згідно Наряду від 08.08.2018 р. за №2.3-7818, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про направлення ув`язнених осіб з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», який був підписаний виконувачем обов`язків начальника відділу контролю за виконанням судових рішень управління, лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 та начальником управління, капітаном внутрішньої служби ОСОБА_10 .

Цей Наряд був створений на підставі набито існуючого рішення, яке викладене у протоколі №16 від 08.08.2018 року Міжрегіональної комісії з питань визначення особам засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення воля на певний строк, арешту й обмеження волі центрального, міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, а саме: «...про направлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до Дільниці слідчого ізолятору при ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)».

Однак, дане рішення зазначене у протоколі стосується саме осіб засуджених до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, направлених для відбування покарання, тобто осіб засуджених, відносно яких вирок вступив в законну силу.

Це ні яким чином не може стосуватися ОСОБА_7 , який на даний час не є засудженим, оскільки вирок відносно нього, станом на 09.08.2018 року, не вступив в законну силу.

У діях службових осіб органу виконання покарань, а саме у співробітників ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.365 та ч. 2 ст. 371 КК України.

В розумінні закону ч. 5 ст. 202 КПК України, за допомогою висновку від попереднього правового явища до наступного і навпаки, можна дійти висновку, що тримання особи під вартою можливо лише на підставі судового рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає такий запобіжний захід.

Крім цього, 09.08.2018 року на території ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, приблизно о 13:00 невідомими особами в балаклавах і камуфляжному одязі зі зброєю, а саме автоматами «Калашнікова», повністю обливши водою а потім закидавши світло-шумовими гранатами витягли ОСОБА_7 із камери №148, яка розташована у корпусі «Катька», повалили його на підлогу, наділи наручники та потягли у дальній кут коридору, де почали бити ногами та ходити по тілу ногами, продовжуючи наносити удари палицею та ногами по всьому тілу та голові, при цьому також висмикували руки за наручники. Після чого ОСОБА_7 знепритомнів та прийшов у свідомість вже в машині, яка вивозила його з території ДУ «Київський слідчий ізолятор». Таким чином невідомі особи вчинили відносно ОСОБА_7 кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 15 та ч.2ст. 115 КК України.

З огляду на вище вказане, захисники просили: визнати незаконними дії працівників Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України в.о. начальника відділу контролю за виконанням судових рішень управління, лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_9 та начальника управління капітана внутрішньої служби ОСОБА_10 ; посадових осіб ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮУ, щодо вивезення до ДУ «Бориспільська виправна колонія» (№ 119) ОСОБА_7 ; посадових осіб ДУ «Бориспільська виправна колонія» (№ 119) МЮУ, щодо утримання в ній ОСОБА_7 ; зобов`язати начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія» (№ 119) організувати переміщення ОСОБА_7 до ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮУ.

Крім того, просили зобов`язати Міжрегіональну комісію з питань визначення особам засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження воля центрального, міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Державну установу «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та Державну установу «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» виконати вирок Оболонського районного суду м.Києва від 07.04.2017 року в частині тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі; негайно перемістити ОСОБА_7 з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» до ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮУ.

Окрім вище вказаних вимог, адвокати просили зобов`язати Прокуратуру № 10 м.Києва внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.15, ч.2 ст.115 КК України щодо ОСОБА_7 .

В судовому засіданні захисники клопотання підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 повністю підтримав позицію своїх захисників та просив клопотання задовольнити.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання з підстав його необґрунтованості та відсутності правових підстав, зважаючи на законність переміщення обвинуваченого до дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)».

Представник БВК-119 пояснила, що ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» є дільницею слідчого ізолятору та надала документи, що підтверджують дану обставину. Також зазначила, що ОСОБА_7 перебуває на території дільниці слідчого ізолятора ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» на законних підставах та надала наряд Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції від 08.08.2018 про направлення ОСОБА_7 до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Бориспільська виправна колонія (№ 119)».

Слідчий суддя дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників процесу, а також надані в судовому засіданні матеріали, приходить до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 року ОСОБА_7 визнано винним вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.353, ч.1 ст.120, ч.3 ст.146, ч.2 ст.127 КК України та призначено покарання, на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 10 років позбавлення волі. Визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч.1 ст.255 КК України. Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 09.09.2015. У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 перебування в установах попереднього ув`язнення з 09.09.2015 по 07.04.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с.7-19).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 у справі «Харченко проти України» відповідно до ст. 5 Конвенції з прав людини п 1., кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: с) законний арешт або затримання особи, здійсненні з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою службовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і має право на судовий розгляд упродовж розумного строку або на звільнення до початку судового розгляду. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями явки в судове засідання. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або затримання, має право на судовий розгляд, при якому суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним».

Практика тримання обвинувачених під вартою без конкретних правових підстав або чітких правил, що регулюють їх положення - призводить до результату, коли вони можуть бути позбавлені волі на невизначений термін без судової санкції, що є несумісним з принципами правової визначеності та захисту від свавілля, які є визначальними для Конвенції в цілому і принципу верховенства права, зокрема (справа «Елоев проти України» п. 50 від 06 листопада 2008).

Відповідно до ст.253 КПК «національний суд, вирішуючи питання про віддання особи до суду має вирішити питання по зміну, скасування або обрання запобіжного заходу. З цього припису не випливає, що суд повинен «визначити підстави для подальшого тримання обвинуваченого під вартою або встановлювати будь-які тимчасові обмеження тримання під вартою. Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке б встановлювало правило коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під ватрою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції. Коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права (див. справу «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), № 28358/95, п. п. 55-56, ЄКПЛ 2000-ІІІ, та справу «Кавка проти Польщі» (Kawka v. Poland), №. 25874/94, п. 51, від 09 січня 2001 справу «Фельдман проти України» (Feldman v. Ukraine), № 76556/01 та № 38779/04, п. 73 від 08 квітня 2010).

Згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 ) нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Відповідно до п. 4 ст.5 вказаної Конвенції кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

В той же час у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Руслан Яковенко проти України» від 04 червня 2015, яке набуло статусу остаточного 04 вересня 2015, Суд зауважує, що, «починаючи з дати постановлення вироку, навіть якщо лише судом першої інстанції, підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції. У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання.

Відповідно до п. 46 вказаного рішення, Суд зазначає, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16 січня 2007).

В пункті 47 рішення вказано, що у своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги значні розбіжності серед держав - учасниць Конвенції стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте Суд повторно зазначає, що важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства (див. рішення у справі «Б. проти Австрії» (В. v. Austria), від 28 березня 1990 року, п. 39, Series А № 175, та вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26). Отже, навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (див. вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26).

Відповідно до п.9.1. Розділу 9 Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконання судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженою наказом Міністерством юстиції України від 08.06.2012 р. №847/5, особою, яка тимчасово вибула, вважається особа, що вибуває із СІЗО без особової справи на строк не більше однієї доби.

Відповідно до абзацу 1 п.9.2. Розділу 9 даної Інструкції підставою для видачі особи, яка тримається під вартою, конвою є письмова вимога суду або органу досудового розслідування, за яким рахується ця особа.

В той же час, пункт 8.1. Розділу 8 даної Інструкції передбачає, що переміщення під вартою (конвоювання) засуджених (осіб, які тримаються під вартою) з установ (СІЗО) проводиться відповідно до вимог законодавства на підставі нарядів ДПтС та її територіальних органів управління, які видано у межах компетенції.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 280 від 30.12.2003 затверджено Положення про дільницю слідчого ізолятора на території виправної колонії.

Відповідно до п. 2.2. Розділу 2 вказаного Положення, у дільниці тримаються особи, взяті під варту, та засуджені до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, вироки щодо яких не набрали законної сили.

Пунктом 2.3. Розділу 2 вказаного Положення передбачено, що особи, взяті під варту, та засуджені направляються до дільниць за нарядами територіальних органів управління Департаменту за місцем їх розташування на підставі вмотивованих рішень комісії з розподілу, які долучаються до їх особових справ.

Підставою для приймання і тримання у дільниці осіб, узятих під варту, та засуджених є вмотивоване рішення суду про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту або ухвалений судом вирок про засудження до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, який не набрав законної сили, та мотивоване рішення комісії з розподілу (пункт 2.3. Розділу 2 вказаного Положення).

Судом встановлено, що Наказом Міністерства юстиції України № 2062/5 від 27.06.2018 року в державній установі «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» було створено дільницю слідчого ізолятора (а.с.48).

Наказом Міністерства юстиції України № 2413/к від 26.07.2018 року затверджено структуру та штат державної установи «Бориспільська виправна колонія (№ 119)». Зокрема в структуру ДУ «БВК (№119)» входить одна дільниця слідчого ізолятора (а.с.50-53).

Згідно Витягу з протоколу № 16 від 08.08.2018, Міжрегіональною комісією Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції прийнято рішення про направлення ОСОБА_7 з державної установи «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Бориспільська виправна колонія (№119)» (а.с.54).

Відповідно до наряду Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції від 08.08.2018 № 2.3-7818 про направлення ув`язнених осіб з державної установи «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при держаній установі «Бориспільська виправна колонія (№ 119)», ув`язненого ОСОБА_7 направлено до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» (а.с.55).

09.08.2018 року молодшим інспектором ІІ категорії молодшим сержантом внутрішньої служби ОСОБА_11 , черговим помічником начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» майором внутрішньої служби ОСОБА_12 та старшим корпусного відділення прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_13 було складено про відмову ОСОБА_7 ознайомлюватися з витягом з протоколу № 16 від 08.08.2018 про його переведення до дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Бориспільська виправна колонія (№119)» (а.с.56).

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 не тимчасово вибув із СІЗО, його фактично перемістили (конвоювали) до іншої установи - дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Бориспільська виправна колонія (№119)» на підставі наряду Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції від 08.08.2018 № 2.3-7818, виданого у відповідності до вимог п.8.1. Розділу 8 Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконання судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженою наказом Міністерством юстиції України від 08.06.2012 р. №847/5.

Слідчий суддя, враховуючи вищевказане, приходить до висновку про відсутність обставин, які б свідчили про незаконне переміщення ОСОБА_7 до дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» та подальшого в ній утримання. Тому слідчий суддя не вбачає підстав для негайного переміщення ОСОБА_7 з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» до ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮУ, на території якого, як зазначають самі захисники в клопотанні, на ОСОБА_7 невідомі особи застосували до нього фізичну силу.

З цих підстав у задоволенні клопотання слід відмовити.

Разом з тим, у судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив слідчого суддю про незадовільні умови його утримання, зазначивши, зокрема, що кімната, в якій його утримують фактично являється карцером, в ній відсутня вентиляція, підвищена вологість, яка провокує появу грибка, відсутній холодильник, та нормальна питна вода. Його повністю відрізали від суспільства, позбавивши змоги спілкуватись з іншими людьми. Крім того, він є віруючою людиною, і при цьому позбавлений змоги нормально молитися. Всі ці умови негативно впливають на його здоров`я.

Слідчий суддя, звертаючи увагу на дані пояснення ОСОБА_7 , вважає за необхідне зобов`язати Бориспільську місцеву прокуратуру здійснити перевірку умов утримання обвинуваченого ОСОБА_7 в дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» та у випадку встановлення таких порушень вжити заходів прокурорського реагування.

Також, однією з вимог клопотання захисників ОСОБА_7 є зобов`язання Прокуратури № 10 м.Києва внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.15, ч.2 ст.115 КК України щодо ОСОБА_7 .

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно вимог КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування подається до суду за місцем розташування органу або місцем роботи посадової особи, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржується.

Слідчим суддею встановлено, що орган, дії якого оскаржуються - Київська місцева прокуратура № 10 м. Києва (04050, м. Київ, вул. Січових стрільців, 89) знаходиться за межами територіальної юрисдикції Бориспільського міськрайонного суду Київської області, а тому дана скарга не підлягає розгляду в Бориспільському міськрайонному суді Київської області.

З огляду на ці обставини слідчий суддя позбавлений можливості розглянути вказану вимогу та вважає за необхідне роз`яснити захисникам ОСОБА_7 , що з даною вимогою вони мають право звернутися зі скаргою до слідчого судді відповідного суду з дотримання територіальної підсудності в порядку КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 206, 303, 304, 376 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в:
В задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними, зобов`язання внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та негайне переміщення обвинуваченого ОСОБА_7 до державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України згідно вироку Оболонського районного суду м.Києва від 07.04.2017 року - відмовити.

Зобов`язати Бориспільську місцеву прокуратуру здійснити перевірку умов утримання обвинуваченого ОСОБА_7 в дільниці слідчого ізолятора при Бориспільській БВК 119 та у випадку встановлення таких порушень вжити заходів прокурорського реагування.

Повний текст ухвали проголошено 31.08.2018 року о 15-30 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1