УХВАЛА
Єдиний унікальний номер №440/1208/18
Провадження №1-кс/440/506/2018
23 серпня 2018 року м. Буськ
Слідчий суддя Буського районного суду Львівської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , з участю заступника начальника ВП начальника СВ Буського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна, -
ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить зобов`язати слідчого Буського ВП Кам`янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 , повернути йому автомобіль «BMW» 525D, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
У судове засідання ОСОБА_4 не з`явився, у клопотанні просить розглядати клопотання без його участі.
В судовому засіданні заступник начальника ВП начальника СВ Буського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 заперечив проти скасування арешту, однак щодо повернення на відповідальне зберігання ОСОБА_4 автомобіля «BMW» 525D, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 не заперечив через відсутність належних умов для зберігання та збереження автомобіля на території Буського ВП за адресою м.Буськ вул.Київська,3.
Автомобіль «BMW» 525D, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 придбано за ціною 6000 тисяч доларів США у невстановленого чоловіка у кінці травня 2018 року в м. Рівне на підставі усного договору купівлі-продажу. Починаючи з вказаного періоду часу і до моменту вилучення, тобто до 17.06.2018 вищезазначеним автомобілем, ОСОБА_4 особисто розпоряджався так, як відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).
Крім того, відповідно до ст.41 КУ та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України стверджують про принцип не порушення права приватної власності, за яким особа безперешкодно користується своїм майном на власний розсуд і має право учинити щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Завданням арешту майна у розумінні ч.11 ст.170 КПК України є заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна свідка на яке було накладено арешт існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засуджено, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Окрім цього, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту майна свідка.
Як свідчать матеріали кримінального провадження, жодних повідомлень про підозру чи обвинувачень про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України жодній особі не пред`являлося.
Враховуючи, що з моменту арешту майна пройшло більше двох місяців, підозра нікому не пред`явлена, досудове розслідування на даний час триває, майно на яке накладено арешт не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тому на сьогодні відсутня потреба в перебуванні майна під арештом і останній підлягає частковому скасуванню, тобто переданні особі в якої воно було вилучено на відповідальне зберігання.
Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Разом з цим, відповідно до ч.10 абзацу 2 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Згідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
За ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Також, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі "Жушман проти України" зазначається - "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності".
Аналізуючи викладене, слідчий суддя бере до уваги те, що дане клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала слідчого судді від 18.06.2018 р. у справі №440/1208/18 не містить будь-яких застережень або заборон у передачі даного автомобіля у користування особі в якої він був вилучений, оскільки арешт накладено шляхом заборони відчуження автомобіля, а тому передача даного транспортного засобу на відповідальне зберігання особі в якої він був вилучений - гр. ОСОБА_4 , у даному випадку не буде перешкоджати досудовому слідству, а тому слідчий суддя вважає за необхідне змінити порядок зберігання даного речового доказу, що крім того, дасть можливість уникнути звинувачень користувача або власника в адресу досудового слідства щодо неналежного зберігання арештованого майна.
Керуючись ст. ст. 100,30,379 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого СВ Буського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_7 повернути гр. ОСОБА_4 автомобіль «BMW» 525D, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на відповідальне зберігання до вирішення питання по суті у кримінальному провадженні із забороною відчуження.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1