АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/862/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 620/325/17
Категорія. ч. 3 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 000037 за апеляційними скаргами прокурора, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і представника потерпілих ОСОБА_7 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, який має професійно-технічну освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого , який має професійно-технічну освіту, раніше судимого вироком Харківського районного суду Харківської області від 21.04.2000 року за ч.2 ст. 215-3; ч.2 ст. 140; ч.3 ст. 140; 42 КК України до 4 років позбавлення волі; вироком Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2007 року за ч.2 ст. 186; ч.2 ст. 187; ч.3 ст. 187; ч.1 ст. 309; ч.1 ст. 263, 70 КК України до 9-ти років позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 28.02.2017 року приблизно о 16:30 годин ОСОБА_8 , попередньо домовившись з ОСОБА_9 про вчинення розбійного нападу на родину ОСОБА_13 з метою заволодіння їх майном, приїхали з невстановленою у ході досудового розслідування особою на його автомобілі до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , у якому проживають потерпілі.

Після того, як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вийшли з автомобіля поряд з вказаним будинком, невстановлена особа, яка перебувала за кермом, поїхала у невідомому напрямку.
У свою чергу, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення зайшли через незачинену хвіртку на територію вказаного домоволодіння та шляхом вільного доступу, відчинивши незамкнені двері проникли до літньої кухні.
В цей момент за діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з моменту їхнього приїзду до проникнення на територію домоволодіння, з будинку спостерігала ОСОБА_14 та повідомила по телефону про цей факт своєму чоловікові ОСОБА_15 .
Далі ОСОБА_14 вирішила вийти з будинку до невідомих осіб для встановлення їхньої мети приїзду. Коли ОСОБА_14 вийшла з будинку, вона помітила відчинені двері літньої кухні. Підійшовши до вказаного приміщення та відчинивши двері, їй на зустріч вийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які представились працівниками поліції. Під час розмови один з нападників, усвідомлюючи, що їх викрили, діючи з насильством, небезпечним життя та здоров`я потерпілої наніс не встановленим предметом ОСОБА_14 один удар в ділянку голови від якого остання втратила свідомість. Скориставшись безпорадним станом останньої, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заволоділи мобільними телефонами «SAMSUNG» модель «GТ- Е1200ZWMRTL», «NOKIA 2760» та золотими сережками «Берил» зі вставкою цирконія. Загальна вартість вказаних телефонів згідно з висновком експерта №1707 від 11.05.2017 Харківського НДЕКЦ МВС України, становить 440,00 грн.
Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, вийшли з літньої кухні та проникли через незачинені двері до житлового будинку, у якому намагались відшукати цінне майно. У цей час, ОСОБА_16 , яка перебувала в одній із кімнат побачивши невідомих осіб, які проникли до будинку підійшла до останніх та запитала про підстави їх перебування у будинку. У відповідь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проігнорували ОСОБА_16 , після чого вийшли з будинку та зайшли до літньої кухні, а остання пішла за ними. Перебуваючи в літній кухні ОСОБА_16 знов почала запитувати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про мету їхнього перебування на території домоволодіння. У відповідь один із нападників діючи з насильством, небезпечним для життя та здоров`я наніс ОСОБА_16 один удар кулаком в ділянку лівого ока, від якого остання втратила свідомість.
Після цього, приблизно через 5 хвилин на територію домоволодіння зайшов ОСОБА_15 , де йому на зустріч з літньої кухні вийшов ОСОБА_9 . Останній повідомив ОСОБА_15 , що він працівник поліції, після цього схопив його за руку та силою затягнув до літньої кухні, у якій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовжуючи діяти з насильством, небезпечним для життя та здоров`я нанесли ОСОБА_15 декілька ударів руками в ділянку тулуба та голови. Після побиття потерпілого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зв`язали руки ОСОБА_15 за допомогою будівельного джгута та штовхнули його на ліжко на якому знаходились ОСОБА_14 та ОСОБА_16 . Далі ОСОБА_8 взяв в руки кухонний ніж, який лежав на столі та разом з ОСОБА_9 почали погрожувати ним ОСОБА_15 , вимагаючи у останнього гроші.
Розцінюючи погрози ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як реальними та такими, які можуть спричинити значну шкоду його здоров`ю та здоров`ю його членів сім`ї, ОСОБА_15 запропонував пройти до будинку за грошовими коштами.
Погодившись із вказаною пропозицією, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_15 вийшли з літньої кухні. Однак у цей час останній вивільнив руку з будівельного джгута, що у подальшому надало можливість чинити опір ОСОБА_9 та викликати на допомогу мешканців села.
У результаті розбійного нападу ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 спричинено тілесні ушкодження, які згідно з висновками судово-медичних експертиз №№ 105-КР/17, 106-КР/17, 107/КР/17 від 21.04.2017 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду скасувати та виправдати обвинуваченого. Свою апеляційну скаргу ОСОБА_8 обґрунтовує, тим, що доказів його вини у справі немає, та стверджує, що він не був присутнім на місці злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок районного суду скасувати. Свою апеляційну скаргу ОСОБА_8 обґрунтовує, тим, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Крім того, на думку обвинуваченого суд першої інстанції сприймав всі докази сторони обвинувачення та ігнорував позицію сторони захисту. Всі наведені обставини, на думку ОСОБА_9 , говорять про незаконність оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 просить вирок районного суду скасувати, а провадження у справі закрити. Свою апеляційну скаргу захисник обґрунтовує, тим що суд безпідставно вважав допустимим доказом наданий стороною обвинувачення протокол огляду домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , оскільки вказана процесуальна дія була проведена з порушеннями. Крім того, на думку захисника, суд першої інстанції не усунув суперечності в показаннях потерпілих, а також не надав оцінки тому факту, що один з обвинувачених був одягнений в балаклаву. Також, на думку захисника ОСОБА_12 , протоколи пред`явлення особи для впізнання від 24 квітня 2017 року є недопустимими доказами, оскільки вказані процесуальні дії були проведені з чисельними порушеннями. Всі наведені вище порушення, на думку захисника, є підставами для скасування оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свою апеляційну скаргу захисник обґрунтовує тим, що показання свідка ОСОБА_16 є суперечливими, вартість вкрадених сережок не визначена, а більшість процесуальних дій у справі була проведена з чисельними порушеннями, проте суд першої інстанції не звернув на ці обставини своєї уваги та ухвалив незаконний обвинувальний вирок. Крім того, захисник вказує, що під час судового розгляду були допитані в якості свідків поняті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які надали пояснення суперечливі показання, проте суд навіть не зазначив їх зміст у оскаржуваному вироку та не усунув суперечності. Всі наведені вище порушення, на думку захисника, є підставами для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченим покарання скасувати, у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України - у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги прокурор вказує на те, що суд при призначенні покарання не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, його суспільну небезпеку та дані про особу обвинувачених. Крім того, прокурор вказує, що суд не призначив додаткове покарання обвинуваченим у виді конфіскації майна, та не обґрунтував підстави та мотиви такого свого рішення. Всі наведені вище обставини, на думку прокурора, говорять про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при призначенні покарання обвинуваченому та не застосування закону України, що підлягає застосуванню.

В апеляційній скарзі представник потерпілих-адвокат ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати в частині призначеного обвинуваченим покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України - у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна. свою апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує тим, що суд призначив обвинуваченим занадто м`яке покарання, оскільки не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, його суспільну небезпеку та дані про особу обвинувачених. Крім того, на думку апелянта такий розмір покарання не відповідає меті покарання. Всі наведені вище обставини, на думку апелянта, дають обґрунтовані підстави для скасування вироку та ухвалення нового судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора та представника потерпілих, які підтримали свої апеляційні скарги в частині вимог, щодо скасування оскаржуваного судового рішення та наголошували на незаконності вироку, внаслідок допущених судом першої інстанції чисельних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, думку обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та також посилались на незаконність вироку суду першої інстанції, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що всі подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів апелянтів, щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх слушними, оскільки ця частина доводів не позбавлена правових та фактичних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.
Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.
Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.
Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд не виконав.
Так під час судового розгляду потерпілі та свідок ОСОБА_19 надали пояснення щодо обставин події, яка відбулася 28 лютого 2017 року. Згідно цих пояснень, які були отримані судом безпосередньо під час судового засідання, потерпілі та свідок ОСОБА_19 пояснили, що один з нападників був у балаклаві, натомість суд формулюючи обвинувачення не зазначив про цю обставину, хоча послався у вироку у відповідних показаннях на існування вказаної обставини.
Вказані відомості мають істотне значення, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 оспорює свою причетність до вчинення злочину та заперечує фактичні обставини справи в повному обсязі. В суді апеляційної інстанції обвинувачений також надав пояснення що злочин він не вчиняв.
Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції були допитані в якості свідків поняті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які приймали участь у впізнанні обвинувачених. Свідок ОСОБА_18 надав суперечливі показання, а свідок ОСОБА_17 вказала, що була присутня лише під час одного впізнання, як проводилися інші процесуальні дії вона не пам`ятає.
Вказані показання та їх процесуальна оцінка взагалі відсутні у оскаржуваному вироку. Суд першої інстанції не усунув суперечності в показаннях свідків, які фактично, певним чином, містять відомості про спростовання правильності проведення впізнання по фотознімках, а суд у вироку лише обмежився вказівкою, що порушення які мали місце під час впізнання були несуттєвими, при цьому не зазначивши про які саме порушення йдеться мова.
Сторона захисту стверджувала про існування певної версії подій, проте суд першої інстанції цю версію належним чином не перевірив, не усунув протиріччя та суперечності в показаннях свідків та потерпілих.
Зазначені обставини свідчать про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що на думку колегії суддів, має істотне значення, оскільки під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, передбачені ст. 91 КПК України, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Крім того, як вбачається з фактичних обставин справи, які були встановлені судом, під час розбійного нападу були викрадені золоті сережки Берил із вставкою цирконія, проте відсутнє посилання суду на їх вартість. Суд першої інстанції лише послався у мотивувальній частині вироку на виписку з сайту від 19.06.2017 року (т.3 арк. 12). Тобто, товарознавча експертиза вказаних сережок судом не проводилася, експерт з відповідною кваліфікацією не залучався.
Встановлення вказаної обставини, а саме вартості вкраденого майна має істотне значення для справи, оскільки може вплинути не лише на вирішення цивільних позовів, поданих в рамках даного кримінального провадження, а і на кваліфікацію дій обвинувачених.
Зазначеній обставині суд також не надав належної оцінки, чим порушив вимоги кримінального процесуального закону, в тому числі вимог ст. 242 КПК України.

Разом з цим, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих, колегія суддів погоджується з ними лише в частині необхідності скасування оскаржуваного вироку, внаслідок невідповідності судового рішення вимогам ст. 370 КПК України.
З урахуванням вимог, наведених у ст. 370 КПК України, щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, суд першої інстанції їх не дотримався, про що слушно вказали прокурор та представник потерпілих під час апеляційного розгляду, вважаючи такі порушення істотними, тобто такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Санкцією ч.3 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення з конфіскацією майна, проте як вбачається з оскаржуваного вироку суд призначив обвинуваченим лише основне покарання. Вирок взагалі не містить посилання суду на необхідність призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна або на існування виключних обставин, які дають можливість не призначати в даному випадку додаткове покарання.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про необхідність застосування до обвинувачених додаткового покарання конфіскації майна, оскільки злочин вчинений обвинуваченими є особливо тяжким та корисливим злочином, а отже призначення такого додаткового покарання, на думку колегії суддів є необхідним та сприятиме виправленню обвинувачених, а отже відповідатиме меті покарання. Тобто, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах вимог апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю його доводів щодо призначення більш суворого покарання.

Разом з цим, неналежне обґрунтування призначення покарання свідчить про недотримання судом вимог кримінального процесуального закону, щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що є обов`язковою вимогою ст.370 КПК України, а тому ці порушення також належить вважати істотними.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а встановлені під час апеляційного розгляду істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та позбавляють суд апеляційної інстанції процесуальної можливості ухвалювати свій вирок.

Встановлені при апеляційному розгляді обставини, свідчать про наявність істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, оскільки ці порушення одночасно свідчать про неналежне дотримання вимог ч.3 ст. 370 КПК України, відповідно до якої обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Одже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч.1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,2, 3 ч. 1 ст. 409; п. 1, 2 ст. 410; п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 411 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог ст.370 та п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 10, 15,16, ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить усунути зазначені порушення шляхом дослідження фактичних обставин справи з належною повнотою, надати оцінку всім отриманим під час судового розгляду відомостям, в тому числі показанням свідків, потерпілих, обвинувачених з метою спростування або підтвердження версій сторони захисту з дотриманням вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України.

Також, суду першої інстанції належить врахувати, що тяжкість злочину та фактичні обставини його вчинення, якщо вони, згідно пред`явленого обвинувачення, будуть встановлені при новому судовому розгляді в тому ж обсязі - буде свідчити про необхідність призначення обвинуваченим більш суворого покарання, ніж призначене судом, як слушно зазначають прокурор та представник потерпілих в своїх апеляційних скаргах.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних доводів апелянтів, що обумовлює часткове задоволення їх апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.ст. 197 ч.1, 331, 419 ч. 1 п.3 КПК України, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1,4 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та правоохоронних органів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 липня 2018 року включно, стосовно кожного.

Крім того, сторони не заявляли клопотань, щодо повторного дослідження судом апеляційної інстанції будь яких доказів, повторного допиту свідків, дослідження інших обставин безпосередньо в суді апеляційної інстанції, а тому у відповідності до положень ст. 404 КПК України, колегія суддів, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування оскаржуваного вироку, позбавлена процесуальної можливості їх усунути.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1,2,3; 410 п.п. 1,2; ст. 411 ч.1 п. 1, 3,4; ст. 412 ч.1; 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і представника потерпілих ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді тримання під вартою до 20 липня 2018 року включно стосовно кожного.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4