Справа № 183/1359/18
№ 1-кп/183/699/18
В И Р О К
іменем України

24 травня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000140 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26 липня 2016 року Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 187, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

20 червня 2014 року наказом № 49 тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду механіка - водія 1 механізованого батальйону військової частини пп НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ЗУ «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 05 березня 2015 року в Україні діє особливий період.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

02 травня 2015 року солдата ОСОБА_3 було направлено на лікування до Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова, на якому останній перебував до 14 травня 2015 року.

Після завершення лікування у Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. І.І. Мечникова, солдат ОСОБА_3 був направлений для подальшого проходження лікування до військового шпиталю військової частини НОМЕР_2 , де він перебував до 19 травня 2015 року та відповідно до довідки № 356 військово - лікарської комісії, 19 травня 2015 року солдату ОСОБА_3 було надано звільнення від виконання своїх службових обов`язків строком на 15 календарних днів, тобто до 04 червня 2015 року.

Однак, 04 червня 2015 року солдат ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу до вказаної військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби, до 07 лютого 2018 року, коли солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Таким чином, в період часу з 04 червня 2015 року до 07 лютого 2018 року, солдат ОСОБА_3 після завершення лікування у військовому шпиталі військової частини НОМЕР_2 не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та був незаконно відсутній у вказаній військовій частині, тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно 20 червня 2014 року він був мобілізований до лав ЗС України та його було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Після чого, він поїхав в зону проведення антитерористичної операції, звідки він повернувся 01 травня 2015 року і одразу потрапив до реанімаційного відділення лікарні ім. Мечнікова, звідки після 2-3 тижнів лікування, його направили до військового госпіталю, а потім йому було надано відпустку з якої він мав повернутися 04 червня 2015 року, але у зв`язку із сімейними обставинами, до військової частини він не повернувся. Зрозумівши протиправність своїх дій, в лютому - березні 2018 року він самостійно прибув до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений на момент вчинення злочину, є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.30,36,37-39).

Щире каяття ОСОБА_3 та його з`явлення із зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 26.07.2016 року ОСОБА_3 призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1