Справа №487/6120/16-к 13.06.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0003071 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Верхній рогачик Херсонської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимий,

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/60/18 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ст. 187 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Учасники судового провадження:

прокурори: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

потерпіла: ОСОБА_12

її представник: ОСОБА_13

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник : ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Постановлено запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня затримання ОСОБА_6 з 05.07.2016 року.

Постановлено зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 05.07.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування майнової шкоди - 13000 грн., моральної шкоди 8000 грн. та

на користь Миколаївського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру 1055,52 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та в доповненнях до неї просить скасувати вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2017 року та кримінальне провадження закрити.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України. У цивільному позові потерпілій просить відмовити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначав, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи. На його думку суд першої інстанції дав неправильну оцінку добутим доказам, в основу вироку поклав припущення.

Апелянт наголошує на протиріччях, які мають місце в показаннях свідків відносно зовнішнього вигляду нападника.

Зазначає, що суд у вироку безпідставно не вказав показання свідка ОСОБА_14 .

Твердить, що цивільний позов, який надала потерпіла та який задовольнив суддя, складений з порушенням ст. 128 КПК України.

Окрім того, зазначає, що в протоколі допиту потерпілої від 04.07.2016р. є зображення заводської бірки золотого ланцюга вагою 6,37 гр. Зазначає, що в своїх поясненнях потерпіла вказала вагу ланцюга 6,8 гр. Вказує, що під час надання йому вказаного протоколу на ознайомлення бірка була відсутня. Вважає протокол допиту сфальсифікованим.

Захисник ОСОБА_7 вважає, що вирок винесено без урахування дійсних обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що докази, які містяться в кримінальному провадженні, свідчать про те, що вина ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні є недоведеною.

Зазначає, що ОСОБА_6 не визнав свою вину у вчиненні злочину як під час досудового слідства так і в суді.

Наголошує, що судом першої інстанції показання обвинуваченого безпідставно не взяті до уваги.

Вказує, що суд за клопотанням обвинуваченого безпідставно не допитав свідків та понятих при слідчих діях впізнання та огляді місця події, не дослідив аудіо диск, який міститься в матеріалах справи.

Наголошує, що матеріали справи судом взагалі не досліджувались, жоден документ не зачитувався повністю, кожному наданому документу надавав пояснення не прокурор, а суд. Вказує, що усі клопотання захисту про неналежність, невідповідність чи незаконність письмових доказів наданих прокурором суд не приймав до уваги та відхилив не пояснюючи причин.

Стверджує, що свідок ОСОБА_15 протягом досудового розслідування та судового розгляду змінювала свої показання. Зазначає, що її показання не схожі з показаннями інших свідків, які підтвердили, що зброї у ОСОБА_6 не було, він не стріляв, нічого у їх присутності не забирав у потерпілої. Вказує, що вказані допити свідків та потерпілої зафіксовані в журналі судових засідань та на електронних носіях інформації.

Вказує, що у витягу з реєстру вказана правова кваліфікація ч.2 ст.187 КК України, а в повідомленні про початок досудового розслідування ч.1 вказаної статті.

Твердить, що потерпіла вказала про те, що невідомий заволодів її металевою продукцією золотистого кольору, а не золотими виробами.

Наголошує на суперечливих показаннях потерпілої щодо зросту обвинуваченого. Вважає, що всі дані про обвинуваченого потерпілій відомі саме від слідчого.

Звертає увагу, що на самому бланку допиту потерпілої при ознайомленні з матеріалами справи в правій його частині є бірка незрозумілого походження, хоча на аналогічному протоколі наданому ОСОБА_6 в момент його затримання 5 липня 2016 року вказаної бірки там не було. Вважає, що це свідчить про фабрикацію доказів.

Зазначає, що в порушення ч.1 ст. 128 КК України цивільний позов складений саме слідчим зі слів самої потерпілої.

Стверджує, що протоколи огляду предметів від 4 липня 2016 року (аркушу паперу на якому знаходився фотознімок чорно-білого кольору з автомобілем марки Нісан та окулярів потерпілої), є не допустимими, оскільки проводився в супереч ст.ст.223, 234, 237 КПК України, тобто без понятих.

Наголошує, що огляд автомобіля Ні сан проведено з порушенням КПК України, без участі захисника.

Вказує, що працівники поліції порушили права обвинуваченого при затриманні та при проведенні впізнання за фотознімками. При цьому зазначає, що особи, які є на фото не схожі на ОСОБА_6 та мають різкі відмінності у віці, зовнішності. Вважає протокол впізнання не допустимим доказом.

Зазначає, що суд у вироку безпідставно не вказав показання свідка ОСОБА_14 .

Апелянт наголошує на протиріччях, які мають місце в показаннях свідків відносно зовнішнього вигляду нападника.

Вказує на суперечливі показання потерпілої щодо ваги золотих прикрас.

Наголошує, що суд посилається на протокол від 2 липня 2016 року про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від потерпілої, якого немає в реєстрі.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок незаконним та не обгрунтованим та наводить аналогічні захиснику доводи.

При цьому вказує, що потерпіла до цивільного позову не додала опису викрадених у неї прикрас. Наголошує, що ціна моральної шкоди нічим не обгрунтована.

Наголошує на тому, що судом першої інстанції докази взагалі не досліджувались.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
02.07.2016 року, близько 20 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 107/1, що розташований по вул. 3-я Слобідська в м. Миколаєві, побачив потерпілу ОСОБА_12 на якій помітив золоті прикраси, у зв`язку з чим, у нього виник умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої та прослідкував за нею до 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, ОСОБА_6 пішов за потерпілою ОСОБА_12 , яка зайшла до 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 та спрямувала до ліфту.

Переконавшись, що потерпіла має при собі золоті прикраси, та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, ОСОБА_6 пройшов разом з потерпілою до ліфту.

Знаходячись в ліфті ОСОБА_6 , діставши з кишені своїх шорт металевий предмет, візуально схожий на пістолет, почав погрожувати потерпілій ОСОБА_12 , застосуванням насильства, намагався завдати шкоди потерпілій та висловив вимогу передачі йому майна.

В цей час потерпіла ОСОБА_12 , усвідомлюючи небезпеку своєму життю, передала ОСОБА_6 свої золоті прикраси, а саме: золотий ланцюжок розміром 45 см вагою 6.37 гр. з золотим хрестиком вагою 1.8 гр.,золоті сережки загальною вагою 3.5 гр.

Після чого, коли ліфт зупинився, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 13000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 187 ч.2 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, вчинений особою яка раніше вчинила розбій (розбій).

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, потерпілої та її законного представника про необґрунтованість апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення, обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, Апеляційній суд дійшов наступного.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Як видно з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_6 протягом досудового слідства, а також в суді першої інстанції давав різні, не чіткі, суперечливі показання.

Як вбачається з технічного носія інформації в суді першої інстанції обвинувачений своєї провини не визнав та від надання показань відмовився. В своїй промові в судових дебатах в суді першої інстанції зазначив, що 02.07.2016р. він дійсно був за вказаною адресою. Зазначив, що працює таксистом. Вказав, що заходив до своїх клієнтів, не за викликом, а просто так. Стверджує, що цих людей разом з потерпілої він возив в м. Первомайськ. Зазначив, що прізвища та імена їх не пам`ятає. Стверджує, що дійсно їхав разом з потерпілою у ліфті. Вказав, що піднімався з нею до 5 поверху та спитав імена дівчини та хлопця з якими вони їздили до м. Первомайська. Пояснив, що потерпіла нервувала та сказала, що покличе чоловіка. Стверджував, що на цьому все і закінчилось, він попросив її спустити ліфт вниз. Вказав, що потерпіла поїхала разом з ним, оскільки без чипа він не міг цього зробити. Пояснив, що під час бесіди з потерпілою пістолет не доставав. Не знає чому вона не вийшла на п`ятому поверсі. Одночасно, всупереч тим показанням які надавав на початку дебатів, ОСОБА_6 зазначив, що все таки приїхав забрати людей за викликом.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений взагалі не наголошує про непричетність до вчинення злочину, а вказує тільки на процесуальні недоліки, які на його думку допущені слідчими та судом.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до вчиненого нападу, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_12 . Так, як в суді першої так і в апеляційній інстанції потерпіла пояснила, що напад на неї вчинив саме ОСОБА_6 .

Вказала, що вона 2 липня 2016 року поверталась додому з магазину, бачила силует чоловіка який йшов за нею, коли дійшла до свого під`їзду він попросив притримати двері, після чого в ліфт за нею зайшов раніше невідомий їй чоловік, який був одягнений в футболку чорного кольору та шорти до колін. Вона нажала кнопку виклику потрібного поверху, двері зачинились і він став обличчям до неї, дістав з лівого карману пістолет, який тримав у руках і наказав зняти з себе золоті прикраси, вона розгубилась, чоловік продовжував махати пістолетом. Зазначила, що намагалась нажати кнопку «стоп», вириватись з ліфту, гукати на допомогу, проте чоловік почав закривати їй рота, штовхнув в кут ліфту. Пояснила, що вона зняла золотий ланцюжок, вагою приблизно - 6,4 грам, на якому був золотий хрестик та сережки і віддала нападнику. Після того, як двері ліфту відчинились, нападник почав тікати, вона побігла за ним. Вони вибігли на вулицю, у двір, весь цей час вона продовжувала кликати на допомогу, коли знаходилась біля 1 під`їзду нападник знаходився на відстані приблизно 30 метрів від неї, розвернувся до неї і вистрелив, але вона продовжувала його переслідувати. Вказала, що потім обвинувачений повернув за ріг будинку та знову вистрелив в неї, після чого побіг до машини. В цей час за рогом будинку стояло двоє чоловіків. Стверджувала, що машина обвинуваченого одразу не заводилась, вона дістала мобільний телефон і почала фотографувати авто, після чого нападник з місця вчинення злочину поїхав на авто. Зазначила, що прикраси їй не повернуто, за медичною допомогою не зверталась.

Окрім того, потерпіла пояснила, що раніше обвинуваченого не знала нікуди з ним не їздила. Пояснила, що не могла вийти з ліфту оскільки обвинувачений натиснув на стоп. Зазначила, що ОСОБА_6 погрожував їй. Стверджувала, що коли двері відкрились вона почала вириватись. Зазначила, шо ліфт працює від ключа при виклику, потім ключ не потрібен.

Показання потерпілої надані на досудовому розслідуванні відносно того, що обвинувачений заволодів належною їй металевою продукцією золотистого кольору, на які акцентують увагу апелянти, були надані нею після вчинення злочину, в стані хвилювання. Пізніше, на досудовому слідстві, а також в суді першої та апеляційної інстанції потерпіла вказувала, що ОСОБА_6 заволодів належними їй золотими сережками та ланцюжком.

Показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Так, в суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснив, що 02.07.2016р. він поставив машину у дворі, зайшов в під`їзд свого будинку, чекаючи ліфта простояв приблизно 5-7 хвилин. Пояснив, що ліфт відчинився і з нього йому до ніг впала ОСОБА_12 , яка є його сусідкою. Пояснив, що з ліфту також вийшов чоловік, який був одягнений в темну футболку високого зросту, волосся темного кольору та побіг з під`їзду. Вказав, що потерпіла побігла за чоловіком та просила про допомогу.

Окрім того, в суді першої інстанції свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 пояснили, що 02.07.2016р. о 20-00 сиділи на лавці біля свого будинку. Вказали, що повз них пройшла потерпіла ОСОБА_21 , яка мешкає в їх будинку, за нею біг невідомий чоловік і кричав не зачиняти двері під`їзду та зайшов прямо за нею. Зазначили, що чоловік був одягнений у футболку темного кольору з коротким рукавом, тому коли взявся за двері в під`їзді правою рукою, на ній добре було помітне татуювання майже на всю руку. Пояснили, що чоловік і потерпіла разом зайшли до під`їзду, через 3-5 хвилин цей чоловік вибіг з під`їзду у двір, за ним бігла потерпіла і кричала затримати його. Після чого, на відстані приблизно 20-30 метрів від того місця, де вони сиділи на лавці, чоловік зупинився біля куту будинку, підняв руку і вони почули звук, схожий на вистріл та побачили спалах і дим. Пояснили, що потім потерпіла впала, після чого піднялась, дістала телефон і почала фотографувати.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснив, що 02.07.2016р. ввечері біля свого будинку розмовляв із своїм сусідом. Зазначив, що за будинком вони почули крики, після чого із-за будинку вибіг чоловік, одягнений в футболку темного кольору з коротким рукавом, худорлявий, коротко підстрижений. Пояснив, що за ним вибігла дівчина, яка щось кричала. Після чого чоловік підняв руку і вони почули звук, схожий на хлопок. Дівчина впала на коліна, а чоловік побіг до машини білого кольору. Автомобіль було не зачинено, чоловік почав заводити машину, приблизно одну хвилину автомобіль не заводився і в цей час він побачив обличчя чоловіка. Зазначив, що потерпіла в цей час дістала з сумочки мобільний телефон і почала фотографувати автомобіль. Після чого, чоловік завів автомобіль та поїхав.

Показання вищевказаних свідків спростовують доводи апелянтів відносно того, що свідки не чули пострілів.

Показання потерпілої та свідків повністю узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, а саме: протоколом від 02.07.2016р. про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_12 ; витягом з реєстру кримінального провадження щодо внесення до ЄРДР від 03.07.2016р. за заявою потерпілої за правовою кваліфікацією за ч.1 ст.187 КК України; протоколом огляду місця події від 02.07.2016р.; заявою ОСОБА_12 від 04.07.2016р. щодо надання фотознімку на якому зображено автомобіль марки Ніссан, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; зазначеним фотознімком; постановою про проведення процесуальних дій на іншій території від 05.07.2016р.; заявою ОСОБА_6 від 05.07.2016р. про надання добровільного дозволу на огляд автомобіля.

Як вбачається з технічного запису судового засідання та журналу судового засідання від 13.01.2017р. зазначені докази судом першої інстанції належним чином досліджувались (т.1 а.с. 151-168).

Зазначене спростовує доводи захисника відносно того, що матеріали справи судом взагалі не досліджувались, а також те, що кожному документу надавав пояснення не прокурор, а суд.

Окрім того, не відповідає дійсності твердження в судовому засіданні апеляційної інстанції захисника відносно того, що суд не досліджував взагалі докази, а повідомив, що розбереться з ними в нарадчій кімнаті.

Як видно з технічного носія інформації та журналу судового засідання від 13.01.2017р., після заявлених клопотань прокурора про приєднання доказів до матеріалів провадження, обвинувачений та захисник заперечували проти такого приєднання та просили визнати докази не допустимими. Суд першої інстанції приймаючи рішення про приєднання документів зазначив, шо оцінка доказам буде надана під час перебування в нарадчій кімнаті (т.1 а.с. 159-166).

Зазначене відповідає нормам Закону. Отже, відповідно до ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказу під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Є надуманими та не підтверджуються матеріалами провадження доводи захисника відносно того, що дані про зовнішність обвинуваченого відомі потерпілій від слідчого.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у нападі з метою заволодіння чужим майном. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України.

Не є слушними доводи захисника відносно сумнівів щодо правильності внесення правової кваліфікації дій обвинуваченого у ЕРДР, оскільки відповідно до п.5 ч.5 ст. 214 КПК України правова кваліфікаціє, яка вноситься в ЕРДР є попередньою.

Окрім того, є безпідставними доводи апелянтів відносно того, що протокол огляду предметів від 04.07.2016р. на якому знаходиться фотознімок чорно-білого кольору з автомобілем марки Нісан та окуляри потерпілої, є недопустимим доказом через те, що проведений без участі понятих.

Так, у стаття 223 КПК України зазначені слідчі дії, які обов`язково проводяться за участю понятих (для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, слідчого експерименту, освідування особи, обшук або огляд житла чи іншого володіння особи).

Відповідно до ч.7 зазначеної статті поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Отже, КПК не передбачена обов`язкова участь понятих під час проведення такої слідчої дії як огляд предмету.

Відповідно до ч.3 ст. 237 КПК України для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження.

Згідно ч.2 ст. 46 КПК України неприбуття захисника для участі у проведенні певної процесуальної дії, якщо захисник був завчасно попереджений про її проведення і за умови, що підозрюваний, обвинувачений не заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, не може бути підставою для визнання цієї процесуальної дії незаконною, крім випадків, коли участь захисника є обов`язковою. Якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, проведення процесуальної дії відкладається або для її проведення залучається захисник у порядку, передбаченому ст. 53 цього Кодексу.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 05.07.2016р., об`єктом якого була територія на якій знаходився автомобіль Nissan Sanni, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначений огляд проводився за участю ОСОБА_6 ,криміналіста ОСОБА_22 та двох понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (а.п. 75-78 т.1).

КПК України не передбачена обов`язкова участь захисника під час проведення огляду місця події.

Зазначений протокол підписаний обвинуваченим ОСОБА_6 . Останній в протоколі не зазначив про те, що він бажає проведення даної процесуальної дії за участю захисника.

З огляду на наведене, доводи захисника щодо визнання протоколу огляду недопустимим доказом через те, що був проведений без участі захисника є надуманими та не підтверджуються матеріалами провадження.

Відповідно до ч.2 ст.228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статті, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.07.2016р. (т.1 а.п.79-80) складений відповідно до вимог ст. 228 КПК України.

Доводи захисту відносно того, що при проведенні впізнання потерпілій були надані фотознімки осіб, які мають різкі відмінності з обвинуваченим у віці та зовнішності, є голослівними та також не підтверджуються матеріалами провадження.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України, враховував обставини вчинення злочину, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, а також дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим за аналогічний злочин, характеризується посередньо, ступінь небезпечності вчиненого злочину, відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст. 187 КК України та дійшов вірного висновку про те, що його виправлення та попередження вчинення нових злочинів є покарання виключно в умовах ізоляції.

Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є законним, справедливим і співмірним особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, а тому відсутні підстави вважати його занадто суворим.

Суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст.ст. 127-129 КПК України, ст. ст. 1166, 1167 ЦК України вирішив питання про заявлений потерпілою цивільний позов.

Як вбачається з технічного носія інформація, суд першої інстанції детально дослідив надані потерпілою відомості щодо вартості викрадених золотих виробів, врахувавши вартість матеріалу (золото) та вартість виконаних робіт при виготовленні золотих виробів, обґрунтовано стягнув з обвинуваченого матеріальну шкоду у сумі 13 000 грн.

Доводи захисника відносно того, що матеріальна шкода необґрунтована, є безпідставними.

Окрім того, є безпідставними твердження апелянтів відносно того, що цивільний позов складався слідчим.

Як видно з матеріалів провадження цивільний позов підписаний потерпілою ОСОБА_12 (т.1 а.п.70).

У відповідності до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визнається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України в повній мірі врахував характер вчиненого обвинуваченим злочину, характер страждань потерпілої.
З огляду на наведене, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо відмови в задоволенні цивільного позову потерпілої Апеляційний суд не знаходить.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України в повній мірі врахував характер вчиненого обвинуваченим злочину, характеру страждань потерпілої.
Окрім того, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції і інші доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.
Згідно з доктринальними положеннями кримінального процесуального права при апеляційному перегляді у суду не виникає обов`язку досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, отримані в суді першої інстанції.
З огляду на наведене, оскільки Апеляційний суд під час розгляду даного кримінального провадження не переоцінює докази, здобуті у суді першої інстанції, а отже і не має підстав для їх повторного дослідження.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 424, 425,532 КПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року у відношенні ОСОБА_6 - залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05.07.2016 року по 20.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: