Номер провадження: 11-сс/785/1634/18
Головуючий у першій інстанції
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000682, внесеному до ЄРДР 22.09.2018 року за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 24.11.2018 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грузина, громадянина Грузії, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, на даний час притягується до кримінальної відповідальності Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

підозрюваного у кримінальному провадженні №0000682, внесеному до ЄРДР 22.09.2018 року за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що під час розгляду клопотання слідчого знайшли своє підтвердження наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні особливо тяжкого злочину та доведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого, інших підозрюваних, вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що:

- у кримінальному провадженні відсутня обґрунтованість висунутої ОСОБА_9 підозри;

- слідчим та прокурором під час розгляду клопотання не доведена наявність заявлених у ньому ризиків;

- слідчий суддя не вирішив питання про можливість визначення підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу та в ухвалі не обґрунтував неможливість їх застосування до підозрюваного.

До початку судового засідання захисник ОСОБА_7 подала доповнення до апеляційної скарги, в яких змінила апеляційні вимоги, а саме просила скасувати оскаржувану ухвалу і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 .

Обставини, встановлені слідчим суддею.
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 22.09.2018 року, приблизно о 20.50 годині, перебуваючи біля будинку №2 по вул. Осіпова на розі вул. Єврейської у м. Одесі, за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), з метою спричинення смерті ОСОБА_14 , умисно здійснили постріл з невстановленої слідством вогнепальної зброї в потерпілого та впевнившись, що поцілили у життєво важливий орган, вважаючи ОСОБА_14 вбитим, з місця вчинення злочину зникли. Свій умисел до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_14 було своєчасно госпіталізовано до Міської клінічної лікарні №1 та надано медичну допомогу.
25.09.2018 року ОСОБА_9 був затриманий в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України.
27.09.2018 року слідчий звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання слідчого мотивоване тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та інших підозрюваних у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ підозрюваного та його захисників, які підтримали доводи доповненої апеляційної скарги і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також наявність зазначених у клопотанні слідчого ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 .
Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.09.2018 року, в якому дружина потерпілого ОСОБА_14 ОСОБА_15 повідомляє про вчинення нападу на її чоловіка біля будинку, в якому вони проживають;

- протоколами огляду місця події місця вчинення злочину від 22.09.2018 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 від 24.09.2018 року щодо обставин замаху на його вбивство;

- довідкою КУ «МКЛ №1» на ім`я ОСОБА_14 щодо отриманих ним поранень;

- рапортом т.в.о. начальника УКР ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 на ім`я начальника ГУНП в Одеській області ОСОБА_17 про отримання інформації щодо можливої причетності до вчинення злочину ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_11

- протоколом обшуку від 25.09.2018 року за місцем проживання ОСОБА_11 , в ході якого було вилучено одяг, особисті речі підозрюваного та предмет, схожий на пістолет;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 25.09.2018 року щодо обставин проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 , в ході якого було знайдено предмет, зовні схожий на пістолет, а також щодо взаємовідносин між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор надав додаткові докази, які підтверджують обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_9 , а саме:

- довідку по затриманим особам, що підозрюються у замаху на вбивство ОСОБА_14 , згідно з якою два абоненти з клонованими ІМЕІ-номерами та номерами телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які були активними лише в день вчинення злочину 22.09.2018 року та знаходились в районі місця вчинення злочину, напрямок руху та дислокація збігається з напрямом руху телефонних номерів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , які відповідно знаходились в користуванні підозрюваних ОСОБА_18 та ОСОБА_11 . Із довідки також вбачається, що підозрюваний ОСОБА_9 підтримував постійний телефонний зв`язок з підозрюваними ОСОБА_11 та ОСОБА_18

- інформаційну довідку щодо аналізу абонентських номерів, які перебували в користуванні підозрюваних ОСОБА_11 , ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , згідно з якою абонентські номери підозрюваних ОСОБА_11 , ОСОБА_18 перебували в районі місця вчинення злочину у час здійснення замаху на ОСОБА_14 , а абонентський номер підозрюваного ОСОБА_9 приблизно з 19.00 години перебував у районі місця проживання підозрюваного, однак не виявляв жодної активності, що може свідчити про те, що телефон був залишений підозрюваним вдома;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 27.09.2018 року, згідно з яким ОСОБА_20 , який працює продавцем магазину «Адмірал», розташованого за адресою: м. Одеса, пр-т Адміральський, буд.3, впізнав ОСОБА_9 як особу, яка 21.09.2018 року о 19.02 годині придбала два стартових пакети оператора мобільного зв`язку «Лайфселл»;

- протоколами огляду предметів від 01.10.2018 року відеозаписів з камер зовнішнього спостереження, встановлених в районі вчинення злочину, з якого вбачається, що автомобіль «Фольцваген Туарег», який перебував у користуванні підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , у момент вчинення злочину перебував у районі місця події, та після здійснення пострілів попрямував до приблизного місця дислокації виконавця злочину з метою його вивезення з району його вчинення;

- аналіз оглянутих відеозаписів, в якому відтворено хронологію подій замаху на вбивство ОСОБА_14 , згідно з яким до моменту вчинення пострілу автомобіль «Фольцваген Туарег» завчасно приїхав та був припаркований за кілька кварталів від місця вчинення замаху, де перебував до моменту вчинення злочину, та одразу після здійснення пострілів у потерпілого поїхав до місця події, де до автомобіля сіла особа, після чого з місця вчинення злочину автомобіль зник.

Захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні також надав апеляційному суду аналітичну довідку, складену на підставі отриманих на адвокатський запит відеозаписів з камер спостереження КУ «Центр інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики м. Одеси («Центр-077»)», на яких зафіксовано рух автомобіля «Фольцваген Туарег» в районі місця вчинення злочину в період часу з 20.00 години по 21.00 годину, відеозаписів з камер відеоспостереження, які належать ОСОБА_21 та встановлені на фасаді будинку АДРЕСА_3 та у парадній даного будинку, а також відеозаписів з камери спостереження, встановленої в приміщенні аптеки за адресою: АДРЕСА_4 .

Посилаючись на дані відеозаписи, захисники в судовому засіданні апеляційного суду стверджували, що підозрюваний ОСОБА_9 в момент вчинення злочину знаходився за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , та о 20.40 годині виходив до аптеки з метою придбання ліків, після чого повернувся додому та виходив з квартири приблизно о 21.21 годині для того, щоб допомогти ОСОБА_11 підняти до квартири ОСОБА_22 .

Апеляційний суд визнає вказані доводи необґрунтованими, оскільки відеозаписи, на які посилаються захисники, були отримані ними від сторонніх осіб, достовірність та аутентичність відеозаписів шляхом проведення відповідних експертиз не встановлена. Згідно з аналітичною довідкою захисника ОСОБА_23 , на відеозаписах вказаний неточний час відеофіксації, оскільки зафіксований на відео час містить значну похибку, що не може беззаперечно свідчити про правильність та хронологію подій, які на них відображені. Проаналізовані у довідці відеозаписи не були досліджені органом досудового розслідування, слідчому не надавались, а тому підлягають ретельному дослідженню та перевірці на достовірність і відсутність ознак внесення до них штучних змін шляхом проведення судових експертиз під час подальшого досудового розслідування.

Разом з цим, прокурором в судовому засіданні надані довідки про аналіз відеозаписів, отриманих з камер, встановлених на перехрестях вулиць Троїцької та Канатної, Осіпова та Успенської в м. Одесі, встановлених у рамках програми Одеської міської ради «Безпечне місто», відповідальність за достовірність відображених на відеозаписах даних несуть службові особи органу місцевого самоврядування, тому вказані довідки можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги як доказ наявності у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 .

Стороною захисту не було надано жодного переконливого доказу на спростування тверджень слідчого та прокурора про наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_9 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених у кримінальному провадженні ризиків.
З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_9 є громадянином Республіки Грузія, зареєстрований в Миколаївському районі Одеської області, тимчасово проживає у м. Одесі без реєстрації, не одружений, утриманців не має, не працевлаштований та не навчається, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі шляхом втечі за межі України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочин.

Доводи захисників щодо відсутності у підозрюваного реальної можливості перетнути державний кордон у зв`язку з вилученням у нього документів, що посвідчують його особу та надають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки вказані обставини не виключають можливості нелегального перетину підозрюваним державного кордону.

Відсутність у ОСОБА_9 офіційного працевлаштування та відсутність відомостей про джерела його заробітку свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень. Згідно з матеріалами судового провадження, на даний час у Приморському районному суді м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003792, внесеному до ЄРДР 19.11.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 та іншої особи за ч.3 ст.15 та ч.3 ст.185 КК України, в рамках якого до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, яку підозрюваний сплатив, що також може свідчити про схильність ОСОБА_9 до вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що на даний час органом досудового розслідування не встановлені усі особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що у кримінальному провадженні також існує обґрунтований ризик перешкоджання підозрюваним ОСОБА_9 досудовому розслідуванню шляхом повідомлення невстановлених слідством осіб, причетних до вчинення злочину, про хід досудового розслідування, результати слідчих та розшукових дій з метою сприяння таким особам в уникненні від кримінальної відповідальності, приховуванні знарядь вчинення злочину.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_9 матиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно з наданою прокурором апеляційному суду інформаційною довідкою про телефонні з`єднання, підозрюваний ОСОБА_9 підтримує зв`язки з особами, які є представниками кримінальних прошарків населення та спеціалізують на вчиненні злочинів.

Апеляційний суд вважає, що характер, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_9 злочину, суворість покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного в цілому свідчать про те, що забезпечення його належної процесуальної поведінки та виконання ним процесуальних обов`язків можливе лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, а застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу врахував усі обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, та дійшов вірного висновку про необхідність не визначати підозрюваному розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, оскільки йому інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства.

Будь-яких переконливих доводів, що свідчили би про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, стороною захисту апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком до 24.11.2018 року щодо ОСОБА_9 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000682, внесеному до ЄРДР 22.09.2018 року за ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115 КК України, - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3