Дата документу Справа № 326/1040/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/276/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/1040/17
Категорія ст. 186 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000451 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Куланівка Приволжського району Астраханської області, громадянки України, одруженої, яка не має освіти, не працюючої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою процесуального прокурора, у кримінальному провадженні на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації судом її дій, вважає, що постановлений відносно ОСОБА_6 вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На його думку, судом при винесенні вироку неправильно прийняте рішення про призначення ОСОБА_6 найменш суворого покарання у вигляді штрафу, оскільки суд не прийняв до уваги, те, що ОСОБА_6 неодноразово була притягнута до відповідальності саме за корисливі злочини, та на шлях виправлення не стала.

Також судом не взято до уваги те, що до ОСОБА_6 вже було застосоване покарання у вигляді штрафу, але це покарання виявилося не достатнім для того, щоб особа припинила свої протиправні дії та стала на шлях виправлення.

Крім того, вважає, що судом неналежним чином враховано обтяжуючу обставину, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки саме це дало змогу вчинення ОСОБА_6 , цього корисливого злочину. Таким чином, суд не взяв до уваги ст. 50, 65 КК України, а тому відповідно до ст.ст.411, 413, 414 КПК України вирок підлягає скасуванню.

Просить вирок Приморського районного суду Запорізької області від 29.08.2017 відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок.

Постановити свій вирок щодо ОСОБА_6 , в якому за ч.1 ст. 186 КК України призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання строком на 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену та її захисника, у тому числі і в останньому слові, які просили вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2017 року ОСОБА_6 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_6 особисте зобов`язання, залишено без змін до набрання вироком законної сили. У вироку вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_6 , 20.07.2017 року, в денний час доби, більш точний час в ході досудового слідства та судового розгляду не встановлено, знаходячись на території центрального ринку ПП «Генова Т.І.» по вул. Банковій, 111, в м. Приморську Запорізькій області, побачила ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку. При цьому ОСОБА_9 розраховувалася на ринку за придбані продукти харчування грошима зі свого гаманця, який потім поклала до господарської сумки та тримала її в руках. Побачивши це, у ОСОБА_6 виник умисел на викрадення гаманця з грошима з сумки потерпілої.
Після чого, приблизно об 11-00 години цього ж дня, ОСОБА_6 , діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на викрадення чужого майна, скориставшись похилим віком потерпілої, пішла слідом за ОСОБА_9 по торговим рядам ринку, переслідуючи її. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 наблизилась до потерпілої та, нахилившись до сумки, заточеною монетою, яку мала при собі, прорізала господарську сумку ОСОБА_9 , з якої потім, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів викрала гаманець з грошима в сумі 9143 гривні, які належать на праві приватної власності ОСОБА_9 . Однак, в цей час дії ОСОБА_6 були помічені свідком ОСОБА_10 , яка повідомила про вчинення злочину ОСОБА_9 , а потім удвох почали кричати ОСОБА_6 , щоб вона повернула гаманець з грошима. При цьому, ОСОБА_9 побігла за ОСОБА_6 , намагаючись наздогнати та повернути свої гроші.
Однак, ОСОБА_6 , з метою утримання при собі викраденого майна, сховала гаманець з грошима між своїм одягом та сумкою, а потім вийшла з ринку, де, демонструючи зміст своєї сумки наздоганяючим її людям, пояснила, що в неї нічого немає. Проте, далі ОСОБА_6 , тікаючи від потерпілої та свідків, викинула гаманець з грошима на землю, де його підібрала потерпіла. Після цих дій ОСОБА_6 затримали свідки до приїзду працівників поліції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самої обвинуваченої в судовому засіданні, де вона повністю визнавала себе винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченої та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 186 КК України.

Доводи прокурора про те, що суд неправильно призначив ОСОБА_6 самий м`який вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 186 КК України, замість призначення покарання у виді позбавлення волі, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 3 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КК України, відкрите викрадання чужого майна - карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Колегія суддів вважає, що прокурор в порушення вищевказаних вимог законів, мотивуючи тільки неправильне застосування судом до обвинуваченої найменш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 186 КК України, не вказав аргументованих доводів в апеляційній скарзі про те, чому менш суворі види покарань (штраф, громадські роботи, виправні роботами або арешт) будуть недостатніми для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи вищевказане, а також те, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України є не судимою, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, має двох неповнолітніх дітей, щиро покаялася та активно сприяла розкриттю злочину, що було встановлено ще під час досудового розслідування слідчим та прокурором та вказано про це в обвинувальному акті (а.п. 1 об), думку потерпілої, яка не наполягала на суворому виді покарання, оскільки обвинувачена повністю відшкодувала їй матеріальну та моральну шкоду, колегія суддів вважає, що покарання у виді штрафу для ОСОБА_6 є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При цьому наявність обтяжуючої обставини, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку, не є підставою для призначення останній найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 186 КК України.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає також, що відсутні і підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки згідно до ч. 1 ст. 75 КК України, воно не може бути застосоване до покарання у виді штрафу.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу процесуального прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Приморського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 , без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: