Ухвала
Іменем України

25 червня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-1 к 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 . про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 березня 2018 року,
встановила:
Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 березня 2018 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 залишені без задоволення, а вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 червня 2015 року та вирок Апеляційного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року щодо ОСОБА_5 , в порядку ст. 395 КПК України 1960 року, змінено: виключено з кваліфікації діяння, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 року), ознаку складу цього злочину перевезення; звільнено ОСОБА_5 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 263 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; зазначено в резолютивній частині, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 342 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 року), на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України замість п. 3 цієї статті; виключено з вироку рішення про призначення ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України та вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного йому апеляційним судом за ст. 348 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 року).
22 червня 2018 року захисник ОСОБА_4 звернувся з заявою про перегляд ухвали касаційного суду на підставі ст. 400-16 КПК України 1960 року у зв`язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.
Проте заява захисника ОСОБА_4 не може бути предметом розгляду Верховного Суду з огляду на таке.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі Закон), яким внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та виключено з тексту цього Кодексу главу 33.
Відповідно до пункту 1 параграфу 3 розділу 4 Закону заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, передаються до Касаційного кримінального суду й розглядаються за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Однак такий порядок не може бути застосований до заяв, які подані після набрання чинності зазначеним Законом, оскільки згідно з ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто на час звернення захисника з відповідною заявою відсутні процесуальний порядок і повноваження Верховного Суду щодо її розгляду.
Отже, враховуючи, що з заявою про перегляд судового рішення Верховним Судом України захисник звернувся після втрати чинності главою 33 КПК, тому вказана заява не може бути предметом розгляду Верховного Суду і підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ч. 1 ст. 5, ст. 441 КПК колегія суддів

постановила:
Заяву захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 березня 2018 року повернути.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3