справа №176/1837/18
провадження №1-кс/176/516/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року Слідчий суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового процесу: заявника за скаргою ОСОБА_3 , слідчого СВ Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, за якою просить скасувати постанову від 30 жовтня 2018 року слідчого СВ Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000670 та зобов`язати цього слідчого в межах компетенції слідчого судді, що визначені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 307 КПК України, визнати його ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000670.

Подану скаргу мотивує тим, що 19.08.2018 року Жовтоводським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження №0000670 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті чого остання померла та яка доводиться йому рідною онукою, до вчинення злочину вважає причетними його рідну доньку ОСОБА_6 та її співмешканця ОСОБА_7 . 19.09.2018 року ним подавалась заява про визнання його потерпілим по цьому кримінальному провадженні, але слідчій, дії якого оскаржує, прийнятими постановами спочатку від 21.09.2018 року та після скасування слідчим суддею цієї постанови повторно від 16.10.2018 року, та останньою постановою, яку оскаржує, від 30.10.2018 року знову відмовив у клопотанні про визнання потерпілим по цій справі. Вважає дії слідчого ОСОБА_4 та вказану постанову незаконними, оскільки не відповідають вимогам кримінального процесуального судочинства, зокрема положенням ст. 55 КПК України, тому просить поновити його права шляхом скасування оспорюваної постанови та зобов`язання слідчого визнати його потерпілим, оскільки процесуальних перешкод в цьому не убачає

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, в обґрунтування посилався на обставини, що наведені в скарзі та просив суд їх врахувати, також зазначив, що обґрунтування слідчим ОСОБА_4 своєї постанови від 30 жовтня 2018 року, яку він оскаржує, тим, що у нього оперуповноваженим відбирались тільки пояснення, а навіть не показання як свідка, не є перешкодою у визнанні його потерпілого, процесуальні нормативні положення не містять заборон, що особа, яка допитана як свідок не може бути надалі залучена у якості підозрюваного, обвинуваченого чи потерпілого. суб`єктивна думка слідчого про ступінь його участі у вихованні його онуки, яка загинула, якою слідчий мотивував оскаржувану постанову, також не може бути перешкодою у визнанні його потерпілим як рідного дідуся загиблої онуки. При цьому навів обставини, що з липня 2017 року батьки онуки припинили сумісне проживання, стали мешкати окремо та з часом розірвали шлюб, онука лишилась мешкати з матір`ю, тобто його донькою, та батько його онуки, який вже визнаний потерпілим по цій справі, також приймав опосередковану участь у вихованні онуки, в той час як він продовжував мати доброзичливі стосунки з донькою, допомагав і приймав участь у вихованні онуки, та лише з грудня 2017 року через непорозуміння донька стала перешкоджати його бачитись з онукою.

Слідчий ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги як необгрунтованої. Оскільки вказав, що шляхом винесення постанови від 18.09.2018 року про визнання потерпілим в кримінальному провадженні №0000670 батька померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим є реалізованим право батька бути потерпілим у цьому кримінальному провадженні та не допущено порушень чинного законодавства. Убачає, що ОСОБА_10 є рідним батьком ОСОБА_6 , яка в подальшому може бути визнана підозрюваною в кримінальному провадженні, ця обставина на його думку в подальшому може призвести до неупередженого ставлення до своїх обов`язків в разі визнання потерпілим ОСОБА_10 у формі відмови від надання показань і ці мотиви він навів в постанові, яка оскаржується. Також убачає, що ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження опитаний в якості свідка, а тому має відповідний статус і чинним КПК не передбачена можливість зміни статусу особи у кримінальному провадженні з свідка на потерпілого.

Заслухав пояснення особи, яка подала скаргу, слідчого ОСОБА_4 , дослідив скаргу з доданими до неї матеріалами, та наведені в ній підстави, вивчив матеріали кримінального провадження за №0000670 слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого відділення Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2018 року за №0000670 за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, що передбачені ст.121 ч. 2 КК України з приводу отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які призвели до її смерті.

Проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено слідчому слідчої групи СВ Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області капітану поліції ОСОБА_4 згідно доручення про проведення досудового розслідування від 22.08.2018 року.

12 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого відділення Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000670.

Оскаржуваною постановою від 30 жовтня 2018 року слідчим ОСОБА_4 у задоволенні клопотання ОСОБА_3 за його заявою про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2018 року за №0000670 відмовлено.

Як витікає з оскаржуваної постанови від 30 жовтня 2018 року, то прийняте по ній процесуальне рішення слідчим ОСОБА_4 мотивоване тим, що з отриманої в ході слідства інформації вбачається, що активну участь у вихованні дитини ОСОБА_5 брали її мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_9 . Відповідно, право батька бути потерпілим у даному кримінальному провадженні реалізовано у повному обсязі. Наявної необхідності для захисту будь-яких прав та інтересів у вказаному кримінальному провадженні для визнання потерпілим ОСОБА_3 до теперішнього часу не встановлено.
Відповідно до ст. 66 Кримінального процесуального кодексу обов`язком свідка є неможливість відмови від дачі показань та неможливість надання завідомо неправдивих показань, та відповідно до ст.ст. 56, 57 Кримінального процесуального кодексу обов`язки потерпілого не містять в собі заборони від не надання показань.Тому, оскільки ОСОБА_3 є рідним батьком ОСОБА_6 , яка в подальшому може бути визнана підозрюваною в даному кримінальному провадженні, що в свою чергу може свідчити про фактичне вчинення нею даного злочину, то за таких обставин це може привести до особистої заінтересованості ОСОБА_3 у визнанні невинуватою ОСОБА_6 та призведе до неупередженого ставлення до своїх обов`язків в разі визнання потерпілим ОСОБА_3 .
Втім, слідчий суддя вважає такий висновок передчасним та не обґрунтованим.

Як визначено ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 6 ст. 55 КПК України передбачено, що якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої-третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Тобто, вступ до участі за відповідною заявою одного близького родича як потерпілого не перешкоджає залученню до участі у якості потерпілого інших близьких родичів особи, яка від злочину зазнала смерть, які за таких обставин вважають порушеним їх право, також звернулись з відповідною заявою бути залученими до кримінального провадження у якості потерпілого, реалізовувати свої права, у тому числі й у подальшому як цивільні позивачі.

За змістом зазначеної статті та у відповідності до визначення основиних темінів цього Кодесу (п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України) близькі родичі та члени сім`ї являються: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, зокрема особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Згідно положень ст. 55 КПК України, для визнання фізичної особи потерпілою у кримінальному провадженні необхідно дві умови: 1) отримання особою в результаті кримінального правопорушення моральної, фізичної або майнової шкоди; 2) після початку кримінального провадження, подання особою заяви про залучення її до провадження як потерпілої.

При цьому законодавець передбачає тільки одну підставу відмови у визнанні потерпілою, це наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано ні моральної, ні фізичної, ні матеріальної шкоди.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 є рідним дідом померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується здобутими слідчим під час досудового розслідування та які містяться в матеріалах кримінального провадження №0000670 даними паспорту заявника ОСОБА_3 , свідоцтвом про народження ОСОБА_5 з відомостями в цьому актовому записі про її батьків, витягами з паспортів батьків останньої, свідоцтвом про народження її матері ОСОБА_6 , яка є донькою ОСОБА_3 , то таким чином останній згідно положень ст. 3 КПК України підпадає під категорію осіб, які є близькими родичами та членами сім`ї, та як такий підпадає під дію ст. 55 КПК України як особа, яка має право заявити про себе та бути залученою в даному кримінальному провадженні у якості потерпілого.

Однак, в порушення положень ст. 55 КПК України слідчий СВ Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_4 , процесуальне рішення якого оскаржується, постановою від 30 жовтня 2018 року в черговий раз відмовив у визнані ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні з підстав, що не передбачені КПК України, при цьому не врахував положення ч. 6 ст. 55 КПК України та виніс оскаржувану постанову необґрунтовано без належних на те правових підстав, у зв`язку з чим скарга на дане процесуальне рішення слідчого в цій частині є обґрунтованою, та на відновлення прав і інтересів заявника як близького родича підлягає задоволенню шляхом скасування зазначеної постанови.

Більш того, згідно положень, встановлених ч. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа, яка може бути залучена як потерпіла, не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою, а за відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Однак, ці положення слідчим ОСОБА_4 також не були враховані та проігноровані при прийнятті оскаржуваної постанови від 30 жовтня 2018 року про відмову ОСОБА_3 за його заявою про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні, оскільки останній висловив свою згоду та звернувся з відповідною заявою, але його волевиявлення слідчим не було узято до уваги, не враховані у сукупності всі обставини та передбачені законом підстави та не обґрунтовано відмовлено у залученні до кримінального провадження у якості потерпілого.

Посилання слідчого про те, що особа, яка залучалась як свідок, надалі не може бути залучена у якості потерпілого, є не спроможними та не відповідають вимогам процесуального кримінального закону. Посилання, що положення ст.63 Конституції України розповсюджуються тільки на потерпілого також є не спроможними, оскільки такі розповсюджуються та діють і щодо свідка при його допиті й ці вимоги слідчий зобов`язаний виконувати при складанні протоколу допиту особи як свідка. Обмеження права та відмова ОСОБА_3 бути потерпілим разом з іншим потерпілим батьком дитини, який вже залучений слідчим, з мотивуванням на те, що слідчий зажадає та забезпечує його допит, вказує на упередженість та однобічність досудового розслідування цим слідчим в перевірці обставини, збиранні доказів та прийнятті обґрунтованого рішення за результатами досудового розслідування, яке має бути всебічним, повним та об`єктивним.

Частиною другою ст. 19 Конституції України закріплено і встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожен має право звернутись за захистом прав, які вважає порушеними, у судовому порядку.

Як встановлено за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження №0000670 заявник ОСОБА_3 раніше тричі звертався до слідчого з заявою в порядку ст. 55 КПК України про залучення його до цього кримінального провадження у якості потерпілого від 19.09.2018 року, від 12.10.2018 року та від 26.10.2018 року, при цьому слідчим ОСОБА_4 двічі постановами від 21.09.2018 року та від 16.10.2018 року за попередніми заявами було відмовлено останньому у залученні його у якості потерпілого. Вказані постанови в цій частині були скасовані слідчим суддею за ухвалами від 09.10.2018 року та відповідно від 25.10.2018 року. Підстави, що наведені в цих ухвалах слідчого судді про необґрунтованість прийняття слідчим ОСОБА_4 цих постанов та про їх скасування, є аналогічні тим підставам, що встановлені справжньою ухвалою щодо постанови цього слідчого від 30.10.2018 року, яка оскаржується на теперішній час, однак слідчим попередні висновки суду та встановлені вимоги закону лишились не узяті до уваги.

В той час, вимоги ОСОБА_3 за скаргою в частині зобов`язання слідчого визнати його потерпілим у кримінальному провадженні та залучити до кримінального провадження як потерпілого задоволенню не підлягають, оскільки вони не стосуються предмету розгляду скарги, а саме: постанови слідчого про відмову у визнанні та залучення його у якості потерпілого, оскільки процесуальне рішення в рамках кримінального провадження приймає слідчий та прокурор, згідно з ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється. Слідчий суддя не уповноважений давати вказівки слідчому чи прокурору про проведення певних процесуальних дій чи про прийняття певних процесуальних рішень, які є безпосередньо в компетенції слідчого чи прокурора, так як це буде розцінюватися як втручання у діяльність слідчого.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права про зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, які мав вчинити однак не вчинив в межах своєї компетенції, як то покладання обов`язку внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, якщо встановлено, що такі відомості не внесені протягом доби після їх звернення, щодо повернення тимчасово вилученого майна, якщо встановлено, що після його вилучення у встановлений термін слідчий не звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді щодо вирішення долі цього майна та безпідставно тримає вилучене майно, щодо покладання зобов`язання на слідчого розглянути клопотання, з яким звернулась сторона чи учасник кримінального провадження, та яке мало бути розглянуте слідчим у встановлений термін у межах його компетенції, проте суд не вправі при цьому зобов`язати слідчого приймати конкретне процесуальне рішення за таким клопотанням чи заявою, оскільки це є безпосередньо компетенцією слідчого.

Повноваженнями визнавати особу потерпілим у кримінальному провадженні під час досудового розслідування наділений тільки слідчий та прокурор, та суд під час судового провадження, якщо з огляду на всі обставини кримінального провадження буде встановлено, що такій особі кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної чи то матеріальної шкоди. Вимога зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим не підлягає розгляду слідчим суддею в порядку ст. 303 КПК України, оскільки розгляд вказаного питання врегульований ст. 55 КПК України, то за цих підстав і з вищенаведеного в цій частині вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за №0000670 задовольнити частково.

Постанову від 30 жовтня 2018 року слідчого СВ Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2018 року за №0000670 скасувати. В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1