печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7043/18-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:
08.02.2018 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яке передано слідчому судді ОСОБА_1 09.02.2018 про скасування арешту накладеного ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15.01.2016 р., з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти заборони проводити реєстраційні та розпоряджатися даною квартирою.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 15.01.2016 ухвалою Дарницького районного суду міста Києва накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Особа, що подала клопотання в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду клопотання повідомлялися належним чином. Проте адвокат ОСОБА_5 через канцелярію суду подав клопотання про розгляд клопотання без його вілсутності. Вимоги клопотання підтримала в повному обсязі.
Слідчий/прокурор за клопотанням якого накладався арешт, та який проводить досудове розслідування у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив суд, заяви або клопотання, письмові заперечення не подавалися до суду.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 23.04.2013 року прокуратурою Дарницького району м. Києва за колективною заявою мешканців будинку АДРЕСА_3 щодо неправомірних дій посадових осіб ЗАТ «Фармацепнична фірма «Дарниця» розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000282, з попередньою правовою кваліфікацією кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та передано до слідчого відділу Дарницького районного управління для подальшого розслідування.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 15.01.2016 у справі № 757/592/16-к було накладено арешт на квартири за адресою: АДРЕСА_3 , із забороною їх відчудження.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Під час судового розгляду клопотання про скасування арешту майна встановлено, майно, яке було арештоване ухвалою належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка не є ні стороною, ні учасником у кримінальному провадженні № 0000282.

Відтак, накладення арешту на рухоме майно, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності перешкоджає реалізації права власності особам, а арешт не може бути накладено, якщо воно перебуває у власності добросовісних набувачів.

Проте за встановлених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що прокурор не довід та не обґрунтував свої твердження, що майно, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею не в повній мірі враховано вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, відповідно до яких, при вирішенні питання про арешт майна необхідно врахувати серед іншого розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а саме не враховано інтереси держави та працівників суб`єкта господарювання, з якими укладені трудові договори, та перед якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 несе законодавчо встановлені обов`язки щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) до бюджету або державних цільових фондів, та виплати заробітної плати, оскільки накладення арешту на грошові кошти в частині заборони видаткових операцій, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) до бюджету або державних цільових фондів, та видатків, пов`язаних з виплатою заробітної плати призводить до порушення конституційних прав працівників суб`єкта господарювання, а також порушує інтереси держави щодо отримання обов`язково встановлених податків і зборів.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та скасування арешту майна накладеного майно яке на праві власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15.01.2016 р., з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти заборони проводити реєстраційні та розпоряджатися даною квартирою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя