Провадження №11-кп/772/330/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою (із доповненнями) засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2017 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 16.06.1999 Вінницьким обласним судом за п. «а», п. «г» ст.93, ч.3 ст.140, ч.3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари, ухвалою Верховного Суду України від 25.05.2000 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі, про застосування строку давності виконання обвинувального вироку,
відмовлено у задоволенні його заяви про застосування строку давності виконання обвинувального вироку,
в с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування строку давності виконання обвинувального вироку відмовлено.
В апеляційній скарзі (із доповненнями) засуджений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, оскільки вона є незаконною та необґрунтованою, взяти до уваги те, що він фактично вже знаходиться під вартою 27 років, звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 апеляційну скаргу (з доповненнями) підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ній, просив її задовольнити.
Заслухавши засудженого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу (із доповненнями), прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги (із доповненнями), перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
З оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності, суд діяв у відповідності до положень ст.80 КК України, ст.152 КВК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.
У відповідності до вимог ст.152 КВК України однією з підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Давність виконання обвинувального вироку це перебіг визначеного законом часу з моменту набрання обвинувальним вироком законної сили і приведенням його до виконання, протягом якого покарання не було застосовано до засудженого і вирок залишився не виконаним.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений 16.06.1999 року вироком Вінницького обласного суду за п. «а», п. «г» ст.93, ч.3 ст.140, ч.3 ст.142 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари, ухвалою Верховного суду України від 25.05.2000 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.
Згідно статті 401 КПК України (1960 р.) (чинного на час винесення вироку) вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією.
Відповідно до частини другої статті 404 КПК України (1960 року) суд разом з своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.
Пунктом 4 частини першої статті 49 КК України (1960 року) передбачалося, що обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили 10 років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі на п`ять років. Аналогічне за своїм змістом положення закріплено у статті 80 КК України.
Наведене свідчіть, що головною умовою та підставою для виконання обвинувального вироку суду є набрання ним законної сили.
З огляду на те, що статті 49 КК України та 80 КК України 2001 року застосовуються якщо обвинувальний вирок не виконується, проте вирок Вінницького обласного суду від 16.06.1999 та ухвала Верховного Суду України від 25.05.2000 відносно ОСОБА_8 , набули законної сили та почали виконуватись з моменту набрання ними чинності, а тому колегія суддів приходить до висновку, що строк давності до обвинувального вироку Вінницького обласного суду від 16.06.1999 року та ухвали Верховного Суду України від 25.05.2000 року, не застосовується, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Крім того, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 29.12.1999 року N 11-рп/99 (справа про смертну кару) і до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22.02.2000 року N 1483 (далі - Закон № 1483), яким введений новий вид покарання - довічне позбавлення волі, існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до КК України 1960 року, стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання - довічним позбавленням волі. Цей проміжок був обумовлений неодночасною втратою чинності положень Кримінального Кодексу 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом N 1483 стосовно встановлення нового виду покарання.

Разом з тим, наявність зазначеного проміжку часу не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей КК України 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали покарання лише у виді позбавлення волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років.

Кримінальний кодекс України 1960 року встановлював безальтернативну санкцію - позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років - за умисне вбивство без обтяжуючих обставин (стаття 94).

Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання (стаття 93 КК України 1960 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що альтернативний характер санкцій статей КК України 1960 року, які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не дають підстав для призначення ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі, оскільки це порушує принцип співмірності тяжкості вчинених ним злочинів і покарання за їх вчинення та не відповідає принципу справедливості в кримінальному праві.

Такі висновки узгоджуються з рішенням Конституційного Суду України від 26.01.2011 року № 1-рп/2011 року (справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі) та з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року, заява N 10249/03).

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 року N 11-рп/99 (справа про смертну кару), яким визнано неконституційною смертну кару в України, не є новим законом, що пом`якшив кримінальну відповідальність осіб за вчинення особливо тяжких злочинів, в чому намагається переконати суд засуджений ОСОБА_8 .

Таким чином, оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена КК України в ред. 1960 року на час вчинення ОСОБА_8 особливо тяжких злочинів, то положення КК України в ред. 1960 року із змінами, внесеними Законом N 1483, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та покращують його правове становище, мають зворотну дію в часі, тобто поширюються і на засудженого, який вчинив ряд особливо тяжких злочинів, відповідальність за які передбачена КК України в ред. 1960 року особливо тяжких злочинів до набрання чинності зазначеним законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом (а не позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів на заміні якого наполягає ОСОБА_8 ), не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. (Рішення у справах "Алакрам Хумматов проти Азербайджану" від 18 травня 2006 року, заяви N 9852/03, N 13413/04, "Ткачов проти України" від 13 грудня 2007 року, заява N 39458/02).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу (із доповненнями) засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2017 року, якою в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про застосування строку давності виконання обвинувального вироку відмовлено залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді : (підпис)

Згідно з оригіналом