Постанова

Іменем України
17 липня2018 року

м. Київ
справа № 234/13428/16-к
провадження № 51-2989 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 16 лютого 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002072, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Краматорського міського суду Донецької області від 22 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 286 КК до покарання у виді штрафу в доход держави у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 3400 грн.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості за таких обставин.
11 липня 2016 року о 22:30 ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом мотоцикл «G-MAX» (д.н.з. НОМЕР_1 ) на вул. Парковій у напрямку вул. Ювілейної в м. Краматорську в порушення вимог пункту 18.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу на вул. Парковій біля опори ЛЕП № 39, унаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
За результатами перевірки вироку суду першої інстанції за апеляційними скаргами прокурора місцевої прокуратури та заступника прокурора Донецької області, 16 лютого 2017 року суд апеляційної інстанції ухвалив новий вирок, яким вирок Краматорського міського суду Донецької області від 22 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного покарання. За частиною 1 статті 286 КК ОСОБА_6 призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 3400 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати на користь держави у розмірі 1759 грн.
У решті вирок міського суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання, а саме позбавлення його права керувати транспортними засобами, а в іншій частині просить залишити вирок без зміни. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі засудженого внаслідок суворості.

При обґрунтуванні можливості його виправлення без призначення додаткового покарання, засуджений вказує на визнання ним вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, відсутність тяжких наслідків. Також вважає, що можуть бути визнані пом`якшуючими покарання обставинами повне визнання провини, щире каяття, позитивна характеристика, тяжкий стан здоров`я.
Крім того, засуджений звертає увагу на те, що під час судових дебатів прокурор не просив призначати додаткове покарання.
Заперечення на касаційну скаргу
У запереченнях прокурор вважає необхідним залишити вирок суду апеляційної інстанції без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення за викладених у вироку обставин, кваліфікації дій за частиною 1 статті 286 КК, виду основного покарання та результату вирішення питання щодо процесуальних витрат засуджений у касаційному порядку не оскаржує.

Що стосується доводів засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог статті 65 ККсуд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з частиною 2 статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Санкція частини 1 статті 286 КК передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Суд першої інстанції призначив покарання у виді штрафу та разом з цим не визначився, чи має бути призначено додаткове покарання.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор в апеляційні скарзі просив скасувати вирок районного суду з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинення кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок мякості, оскільки суд, призначаючи покарання, не вирішив питання про призначення додаткового покарання.
Суд апеляційної інстанції зважив на доводи апеляційної скарги прокурора та при постановленні вироку зазначив, що засуджений працює, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, раніше не судимий, а також врахував характер та спосіб вчинення злочину наїзд на потерпілу, яка була на пішохідному переході, наслідки його вчинення тілесні ушкодження потерпілої, які належать до ушкоджень середньої тяжкості. Крім цього, зважив на повне визнання засудженим вини, часткове відшкодування шкоди потерпілій та відсутність обтяжуючих обставин.
Також в суді апеляційної інстанції досліджена заява потерпілої, що надійшла під час апеляційного розгляду та в якій вона підтримала апеляційну скаргу прокурора про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З урахуванням зазначених обставин суд апеляційної інстанції виправив помилку суду першої інстанції, а також дійшов правильного висновку, що призначення засудженому додаткового покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження ним нового злочину.
З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки правильне поєднання основного та додаткового покарань сприяє послідовному здійсненню принципу його індивідуалізації, більш успішному досягненню цілі виправлення та перевиховання засуджених за порушення правил дорожнього руху.
Оскільки суд апеляційної інстанції законодавчо був уповноважений вирішувати питання про призначення більш суворого покарання, стосовно чого і була подана апеляційна скарга прокурором, то колегія суддів вважає, що таке рішення є законним і належним чином обґрунтованим.
Натомість засуджений не навів переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене йому додаткове покарання є явно несправедливим через суворість, а наведені ним у касаційній скарзі доводи додатково розглядалися і в суді апеляційної інстанції.
Твердження засудженого про те, що прокурор під час судових дебатів не висловлювався з приводу додаткового покарання, не спростовує правильності призначення судом апеляційної інстанції додаткового покарання, оскільки апеляційна скарга прокурором вносилася саме з таких підстав.
Висновки суду апеляційної інстанції про необхідність призначення додаткового покарання в колегії суддів сумнівів не викликають, оскільки при призначенні покарання враховані та оцінені всі обставини, на які покликався прокурор в апеляційній скарзі, із врахуванням встановлених обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують покарання.
Таким чином, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 420 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 16 лютого 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3