КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/552//2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року,
за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.09.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на грошові кошти вилучені в ходу проведення обшуку 30.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження №0001273.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.09.2018 року та постановити нову, якою клопотання задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, зазначає, що з метою отримання додаткових доказів та інших відомостей про вчинення кримінальних правопорушень 30.08.2018 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в іноземній валюті в сумі 134 300 доларів США та 500 Євро, які визнані постановою слідчого речовими доказами у кримінальному провадженні.

Підставою для арешту майна, як зазначає прокурор, є об`єктивні дані, що тимчасово вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти є доказом протиправної діяльності останньої, оскільки, крім іншого, законність їх набуття не доведено.
Крім того, як вказує прокурор, слідчим суддею під час розгляду клопотання не прийнято до уваги наявність повідомлення про підозру двом особам з числа діючих та колишніх працівників міграційної служби та перевірку наявності підстав для повідомлення про підозру безпосередньо ОСОБА_8 .
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Що стосується безпосередньо апеляційних скарг, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів судового провадження,Слідчим відділом Головного управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001273 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 264 КК України за фактом незаконного переправлення іноземних громадян через державний кордон України шляхом надання засобі перетину державного кордону - паспортів громадян України для виїзду за кодон, які були оформлені а отримані ними на підставі підроблених паспортів громадян України.

Прокурору клопотанні зазначає, що 30.08.2018 року в рамках вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою місця проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , вході якого було виявлено та вилучено грошові кошти в іноземній валюті в сумі 134300 доларів США та 500 ЄВРО. Вказані факти на думку прокурора підтверджує те, що ОСОБА_8 на протязі 2014-2015 років маючи зв`язки з працівниками ГУ ДМС України в Одеській області отримувала та передавала їм неправомірну вигоду, а останні використовуючи своє службове становище в супереч інтересам держави та підставі підроблених паспортів громадян України оформлювали та видавали іноземцям документ для отримання паспортів громадян України для виїзду за кордон.
30.08.208 року грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
31.08.2018 року заступник начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду міста Києва про накладення арешту на грошові кошти вилучені в ходу проведення обшуку 30.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження №0001273.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.09.2018 року в задоволенні клопотання прокурора було відмовлено.

Відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання, внесеного в межах кримінального провадження № 0001273 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, заслухавши пояснення сторін провадження, прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на майно, з огляду на те, що прокурором не було доведено належність вилучених грошових коштів ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі або відчуження грошових коштів, пославшись на те, що постановою таке майно визнано речовими доказами.

Однак, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні прокурор.
В матеріалах, доданих прокурором до клопотання зокрема і у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань, що вбачається з витягу доданого до клопотання, відсутні будь-які дані, які б підтверджували обставини, що грошові кошти, вилучені в ходу проведення обшуку 30.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_8 .

Крім того, представником ОСОБА_7 було подано до суду першої інстанції документи, зокрема: копія виписки зарплатних відомостей за період з 01.12.2014 року по 30.04.2016 року, копію виписок АТ КБ «ПриватБанк» по рахунках ОСОБА_9 за період часу з 26.01.2015 року по 25.08.2016 року, копію виписок АТ КБ» ПриватБанк» по рахунках ОСОБА_9 за договором Депозитний сертифікат, які підтверджують належність вилучених коштів ОСОБА_9 , який на момент проведення обшуку проживав разом із ОСОБА_8 .

Вказане свідчить про недостатність доданих до клопотання прокурором доказів, що грошові кошти, які були вилучені є речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України та існує необхідність накладення на них арешту у кримінальному провадженні.
Тому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не наведено конкретну мету, яка має бути досягнута у зв`язку із застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання органу досудового розслідування з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотаннязаступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на грошові кошти вилучені в ходу проведення обшуку 30.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження №0001273, залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3