АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

9 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року,

за участю представника ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0010539 від 26.07.2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 363 КК України, було задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру, площею 79,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично належали боржнику ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора, та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді місцевого суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року.

Вказує на те, що при накладенні арешту не досліджені ті обставини, що відповідне майно належить ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" на праві власності та не є знаряддям вчинення злочину, не містить на собі будь-якої інформації про злочин. Вважає, що визнання майна речовим доказом здійснено безпідставно, адже майно жодним чином не пов`язано із вчиненням кримінального правопорушення.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини третьої зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 27.09.2017 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, у провадженні слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0010539 від 26.07.2017 року з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 363 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на примусовому виконанні у ВДВС Ленінського РУЮ у м. Донецьку перебувало виконавче провадження №35835234.

03.09.2010 державним виконавцем у вказаному провадженні винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника та заборони на його відчуження - ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 . Вказані відомості 13.02.2013 внесені державним виконавцем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження №133464.

26.03.2017 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на підставі постанови від 02.03.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості про припинення обтяження та зняття арешту нерухомого майна боржника.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до договору іпотеки, серія та номер ВМВ 45, виданого 21.01.2009, 21.01.2009 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення заборони на нерухоме майно. Реєстраційний номер обтяження №91161.

26.03.2017 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості про накладення заборони на нерухоме майно.

Допитаний в ході досудового розслідування начальник Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області показав, що ним було сформовано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника згідно якої була відсутня інформація щодо накладених арештів та заборон на майно боржника - ОСОБА_9 , яка повинна бути внесена до цих реєстрів на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зокрема і записи №133464 та №91161 щодо реєстрації обтяження, а саме: арешту всього нерухомого майна боржника та накладення заборони на нерухоме майно.

Таким чином, при примусовому виконанні виконавчих проваджень ВДВС Ленінського РУЮ у м. Донецьку виявлено факт зняття арештів, винесених державними виконавцями в рамках виконавчих проваджень, зокрема і записів №133464 та №91161 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що невстановлена досудовим розслідуванням особа, порушуючи правила експлуатації автоматизованих систем, вчинила дії, спрямовані на вилучення запису про обтяження майна на об`єкти нерухомого майна: квартири, площею 79,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично належали боржнику ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Зняття заборон на вказане майно призвело до подальшого вчинення правочинів спрямованих на відчуження шляхом переєрестрації майна на користь третіх осіб.

Постановою органу досудового розслідування від 20.09.2017 об`єкти нерухомого майна, а саме: квартири, площею 79,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично належали боржнику ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , визнані речовим доказом.

27.09.2017 року слідчий слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру, площею 79,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично належали боржнику ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.

27.09.2017 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0010539 від 26.07.2017 року, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання дослідив матеріали, додані до клопотання та прийшов до висновку, що слідчим доведено необхідність накладення арешту на майно.

Разом з тим, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, мають бути враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим, на думку колегії суддів, ухвала слідчого судді не містить обґрунтування підстав, передбачених ст. ст. 170, 171 КПК України для арешту майна у співвідношенні з матеріалами провадження та мети вказаної слідчим у клопотанні, а саме збереження речових доказів.

Так, як встановлено під час апеляційного розгляду, є достатні підстави вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки є речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постановислідчого від 25.09.2017 року та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, може бути приховане чи відчужене арешт є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім цього, відповідно до абзацу другого частини десятої статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, дослідивши зазначені обставини суд апеляційної інстанції не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не встановлено.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

З урахуванням вказаних обставин для забезпечення проведення всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, в даному кримінальному провадженні необхідно накласти арешт на майно, оскільки необхідність арешту доведена слідчим та прокурором.

Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року.

Апеляційну скаргу особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0010539 від 26.07.2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 363 КК України, якою було задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру, площею 79,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично належали боржнику ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру, площею 79,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично належала боржнику ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 с і к