Суд
Ухвала
про відмову у відкритті касаційного провадження
10 травня 2018 року
м. Київ

Справа №118/8398/12
Провадження № 51- 5984ск18

Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 лютого 2018 року,

встановив:
До Касаційного кримінального суду надійшла касаційна скаргазахисників ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , у якій скаржники просять скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду, направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про визначення районного суду, який має розглядати клопотання в порядку ст.539 КПК України (далі КПК).

Із матеріалів касаційного провадження за скаргою вбачається, що Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 5 лютого 2018 року, враховуючи положення п.20 ст.3, ст.33, ст.392 КПК, керуючись п.3 ч.3 ст. 399 КПК, клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , засудженого вироком Сімферопольського районного суду АР Крим від 9 грудня 2013 року, подане в порядку ст.537 КПК, про визнання незаконним переведення до установи виконання покарань, визнання незаконним та скасування всіх рішень органів і посадових осіб, на підставі яких розпочато процедуру виконання вироку місцевого суду, повернув захиснику.

Захисники не погодившись із рішенням апеляційного суду, звернулися зі скаргою, в якій порушують питання про перегляд ухвали апеляційного суду в касаційному порядку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме статей 537, 539 КПК, порушенням статей 19 і 55 Конституції України. На обґрунтування своїх вимог захисники у скарзі зазначають про те, що апеляційний суд:

- в порушення вимог ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»(далі - Закону), повернув клопотання, ухилившись від встановленого цим Законом імперативного обов`язку визначити підсудність справи одному із районних судів м. Києва;
- правовою позицією в своїй ухвалі свідомо порушив положення вимоги Закону та положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті права на допуск до суду. Захисники вважають, що КПК, яким врегульовано порядок звернення до суду, не покладає на особу, яка звертається з клопотанням, пов`язаним із виконанням вироку у справах, які залишились на території окупованого Криму, обов`язок окремо подавати клопотання про визначення підсудності.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Нормами КПК в редакції 2012 року серед повноважень суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо вирішення процесуальних питань, пов`язаних з розглядом справ та виконанням судових рішень у порядку, передбаченому для суду першої інстанції.
При цьому питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано положеннями ч.6 ст. 539 КПК, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

У силу п.3 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції.

Отже, як видно із копії ухвали, апеляційний суд правильно встановивши, що:
-відповідно до вимог КПК апеляційний суд діє виключно як суд апеляційної інстанції;
- захисники в порушення вимог п.20 ст.3, ст.33, ст.392 КПК і ст.12 вищезазначеного Закону, звернулися до апеляційного суду як до суду першої інстанції, при цьому не ставили питання про визначення підсудності за одним із районних судів м. Києва;
- в апеляційному порядку конкретне процесуальне рішення захисниками не оскаржувалось, дійшов обґрунтованого висновку про те, що клопотання має бути повернуто як таке, що не підлягає розгляду в цьому апеляційному суді.

Із наданих матеріалів за касаційною скаргою не вбачається, що до Апеляційного суду м. Києва скаржниками подавалось клопотання в порядку, передбаченому ст.12 зазначеного вище Закону.

При цьому Суд вважає, що скаржники процесуально не обмежені в праві звернутися до Апеляційного суду м. Києва як до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому ст.12 Закону, з підстави визначення одного із районних судів міста Києвадля розгляду клопотання щодо вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисників ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 лютого 2018 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3