УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання слідчого СУ ГУ НП у Київській області ОСОБА_3 , погоджене з начальником 1 відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000112, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,
в с т а н о в и в:
31.07.2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СУ ГУ НП у Київській області ОСОБА_3 , погоджене з начальником 1 відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000112, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а саме на: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що СУ ГУ НП у Київській області здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні № 0000112, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що Наказом Департаменту захисту економіки від 11.08.2017 № 257-ос, майора поліції ОСОБА_5 призначено на посаду начальника сектору протидії корупції Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Приміткою 2 до ст. 368 КК України визначено, що службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-2, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії «Б», судді, прокурори і слідчі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Таким чином, в силу примітки 2 до ст. 368 КК України майор поліції ОСОБА_5 являється службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Згідно ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Далі КУпАП) - про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно ст. 255 КУпАП протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Відповідно до п. 3 ч. 2 розділу 4 Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 81 працівники департаменту мають право складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до судових органів у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, начальника сектору протидії корупції Управління захисту економіки Департаменту ОСОБА_5 відповідно уповноважений на складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції», посадовим та службовим особам правоохоронних органів забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання та надання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а також іншим службовим особам.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів, як письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Незважаючи на вимоги вищевказаного законодавства та усупереч обов`язку їх неухильного дотримання, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті схилити начальника сектору протидії корупції Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_5 до незаконних дій, протиправно, вирішив стати на шлях злочинної діяльності, спрямованої на оголошення ОСОБА_5 , який займає відповідальне становище, пропозиції та надання йому неправомірної вигоди, за невчинення останнім в інтересах нього дій з використанням наданої йому влади та службового становища, за наступних обставин.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться: органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро країни, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Так, наказом начальника Київської митниці ДФС ОСОБА_7 від 09.02.2016 № 126-о, ОСОБА_6 переведено на посаду заступника начальника відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку Київської митниці ДФС.

Згідно з наказом Київської митниці ДФС від 25.12.2013 №469-о

ОСОБА_6 присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу».

Відповідно до п. 341.1 ст. 341 Податкового кодексу України, служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров`я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов`язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 342.1 ст. 342 Податкового кодексу України, посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.

Відповідно до п. 342.4 ст. 342 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього закону.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» посада заступника начальника відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Київської митниці ДФС відносяться категорії «Б» посад державної служби.

Отже, ОСОБА_6 , будучи заступником начальника відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Київської митниці ДФС, є державним службовцем категорії «Б».

29.01.1997 ОСОБА_6 прийняв присягу державного службовця.

04.06.2015 ОСОБА_6 письмово попереджено про відповідальність за вчинення корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень.

Отже, ОСОБА_6 , будучи державним службовцем, був належним чином попереджений про встановлені Законом обмеження.

Відповідно до пункту 14 ч. 1 ст. 1 Закону, суб`єкти декларування особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ч. 1 ст. 65 Закону за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України «Про державну службу» на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом.

Згідно з підпунктом «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, тобто особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, ОСОБА_6 , будучи державним службовцем, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Згідно з приміткою до ст. 172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 45 Закону визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» п. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 46 даного Закону в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вказується інформація про цінне рухоме майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Відповідно до п.п. «б» п. 3 ч. 1 ст. 46 даного Закону, такі відомості включають дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності). Відомості про транспортні засоби та інші самохідні машини і механізми зазначаються незалежно від їх вартості.

У відповідності до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Проведеною перевіркою встановлено, що згідно з відомостями з вантажно-митної декларації форми МД-2 №UA125010/2017/4516 від 19.05.2017 громадянка ОСОБА_8 розмитнила автомобіль марки «Ford» моделі «Kuga» Vin-код НОМЕР_1 (далі Автомобіль) вартістю 8 000 ЄВРО при курсі валюти 29,52. Зазначене підтверджується копією митної декларації, поданою нею 19.05.2017.

Відповідно до звіту № 3289 про оцінку легкового автомобіля, що ввозиться на митну територію України Ford Kuga, Vin НОМЕР_1 вартість Автомобіля станом на 29.05.2017 склала 354 618,13 грн.

Зазначений Автомобіль 14.06.2017 зареєстровано за громадянкою Пільтяй ОСОБА_9 під державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Проте, відповідно до публічної частини Реєстру ОСОБА_6 у поданій ним декларації за 2017 рік не вказав наявність у нього у користуванні зазначений транспортний засіб. При цьому свою доньку ОСОБА_8 зазначив у розділі 2.2. декларації як члена своєї сім`ї.

Проведеною перевіркою встановлено, що в розділі 6 щорічної декларації за 2017 рік ОСОБА_6 зазначено, що в нього та членів його сім`ї відсутні транспортні засоби, а також відсутній такий транспорт у нього в користуванні.

Так, 16.07.2018 начальник сектору протидії корупції Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України ОСОБА_5 прибув до приміщенні Київської митниці ДФС за адресою: Київська область, м. Бориспіль, міжнародний аеропорт «Бориспіль» з метою вручення адміністративного протоколу заступнику начальника управління Київської митниці ДФС ОСОБА_10 .

При виході з адміністративного приміщення митниці до ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_6 , відносно якого ОСОБА_5 проводиться перевірка щодо можливого вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-к КУпАП.

В ході розмови, ОСОБА_6 , усвідомивши що йому загрожує адміністративна відповідальність, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, запропонував службовій особа, яка займає відповідальне становище, а саме начальник сектору протидії корупції Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України майору поліції ОСОБА_5 надати йому неправомірну вигоду, не озвучуючи її розмір, за вирішення питання щодо не притягнення його до адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-к КУпАП.

ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_6 , звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів. У подальшому,

ОСОБА_5 діяв з метою викриття злочинних дій ОСОБА_6 під контролем правоохоронних органів.

27.07.2018 ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел направлений на надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_5 та домовився з останнім про зустріч.

Цього ж дня, 27.02.2018 року близько 18 год. 40 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на вулиці Спаській в м. Києві, в порушення вищевказаних вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під час зустрічі з ОСОБА_5 передав останньому грошові кошти в сумі 5 000 грн., в якості неправомірної вигоди за вирішення питання щодо не складання ОСОБА_5 , протоколу про вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 , являється власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 2-971 від 24.07.2008

Враховуючи викладене, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду клопотання повідомлявся завчасно та належним чином, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучено, а розгляд справи без повідомлення власників є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність здійснення розгляду вищевказаного клопотання слідчого без повідомлення власників майна та представників банківської установи про час та місце судового засідання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Дослідивши копії матеріалів кримінального провадження, долучені слідчим до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про те, що підозра оголошена слідчим є обґрунтованою в достатній мірі.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 передбачає покарання зокрема і у виді конфіскації майна, тому наявні достатні підстави вважати, що суд у випадку доведення вини підозрюваного може призначити йому покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Клопотання слідчого СУ ГУ НП у Київській області ОСОБА_3 , погоджене з начальником 1 відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000112, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити відчужувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1