Дата документу 31.05.2018 Справа № 554/3951/18
Справа № 554/3951/18
Провадження № 1-кс/554/4895/2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження за № 000553 від 29.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України про арешт майна -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого посилається на наступне.
28.05.2018 року, приблизно 21:40 год., дві невстановлені особи перебуваючи поблизу вокзалу станції «Полтава-Південна», нанесли близько 10 ударів по голові та тулубу ОСОБА_4 тим самим вчинили напад на останнього та заволоділи грошовими коштами у сумі 2670 грн., мобільним телефоном «Нокіа», та мобільним телефоном «Айфон», які йому належать, чим спричинили матеріального збитку на загальну суму 6562 грн.
29.05.2018 року відомості про дану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 000553 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 187 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що вищевказане кримінальне правопорушення скоїв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

29.05.2018 року ОСОБА_5 добровільно видав мобільний телефон Nokia IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон Iphone IMEI НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 209 гривень купюрами номіналом: 100 гривень КЄ 5156513, 50 гривень СЗ 6085011, 20 гривень СЗ 2309840, 10 гривень НА 8456104, ХБ 9331590, 5 гривень УГ 8097727, МА 3298461, 2 гривні КГ 9153658, РВ 5623735, 1 гривня ПБ 5663764, УА 7785234, ПВ 4466553, УА 9671158, СБ 8599513.

29.05.2018 року ОСОБА_6 добровільно видав грошові кошти в сумі 202 гривні купюрами номіналом 200 гривень ХЄ 9169860 та номіналом 2 гривні ПИ 7278447.

Вищезазначені мобільний телефон Nokia IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон Iphone IMEI НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 209 гривень купюрами номіналом: 100 гривень КЄ 5156513, 50 гривень СЗ 6085011, 20 гривень СЗ 2309840, 10 гривень НА 8456104, ХБ 9331590, 5 гривень УГ 8097727, МА 3298461, 2 гривні КГ 9153658, РВ 5623735, 1 гривня ПБ 5663764, УА 7785234, ПВ 4466553, УА 9671158, СБ 8599513, грошові кошти в сумі 202 гривні купюрами номіналом 200 гривень ХЄ 9169860 та номіналом 2 гривні ПИ 7278447.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України,-
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на вилучені 29.05.2018 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мобільний телефон Nokia IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон Iphone IMEI НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 209 гривень купюрами номіналом: 100 гривень КЄ 5156513, 50 гривень СЗ 6085011, 20 гривень СЗ 2309840, 10 гривень НА 8456104, ХБ 9331590, 5 гривень УГ 8097727, МА 3298461, 2 гривні КГ 9153658, РВ 5623735, 1 гривня ПБ 5663764, УА 7785234, ПВ 4466553, УА 9671158, СБ 8599513, грошові кошти в сумі 202 гривні купюрами номіналом 200 гривень ХЄ 9169860 та номіналом 2 гривні ПИ 7278447.

Вищевказане майно, вилучене 29.05.2018 року зберігати в камері зберігання речових доказів ВП №2 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1