АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1080/17 Номер провадження 11-кп/786/257/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 125 КК України НТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої- ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001431 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, який проживає АДРЕСА_1 , не судимого
засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків:
- не залишати своє місце проживання: АДРЕСА_2 ;
- обов`язково прибувати до судів першої та апеляційної інстанцій за першою вимогою.
Надано право працівникам служби Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області з`являтися в житло ОСОБА_7 яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою його контролю, вимагати від нього усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього обов`язків.
Зобов`язано працівників Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області негайно поставити ОСОБА_7 на облік, про що повідомити суд.
Цивільний позов прокурора задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради 1427 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3000 грн. в рахунок відшкодування понесених процесуальних витрат.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він з 22.00 год. 7.06.2016 по 5.00 год. 8.06.2016, перебуваючи у кв. АДРЕСА_3 , умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_9 , заподіяв останній легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме наносив їй удари руками, ногами, гумовим кийком по всьому тілу, зокрема в ділянку голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та припухання м`яких тканин голови, гематоми м`яких тканин лівого стегна, рани лівої кисті, садна шкіри, синців та крововиливів в шкіру шиї, тулубу, кінцівок, які кваліфікуються, як в своїй сукупності, так і кожне окремо.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду та пом`якшити йому покарання.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що суд не врахував: те, що в судових дебатах він свою вину визнав, оскільки факт нанесення потерпілій тілесних ушкоджень він не заперечував, та вибачився перед потерпілою і намагався з нею примиритися, позитивну характеристику та відсутність судимостей, наявність роботи.

Крім того, на думку апелянта, суд не врахував показання свідка ОСОБА_11 , яка є сусідкою і проживає поверхом нище та зазначала, що в період часу з 22.00 7.06.2016 по 5.00 год 8.06.2016 крики потерпілої ОСОБА_9 про допомогу не чула. Інших свідків, які б чули крики про допомогу не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних у провадженні, досліджених під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до статті 94 КПК України, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Так, будучи допитаною судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що 7.06.2016, вона разом з обвинуваченим та його друзями святкували день народження ОСОБА_7 за містом, після якого приблизно о 21.00 год., вона разом з ОСОБА_7 завезли додому їх друзів та вдвох приїхали до обвинуваченого додому, а саме до квартири АДРЕСА_3 , де ОСОБА_12 почав звинувачувати її в зрадах. В ході сварки останній наніс їй кілька ударів кулаком правої руки в ліву ділянку голови, принижував та казав, щоб вона ставала на коліна. Почувши відмову, ОСОБА_7 ошаленів та схопив руками її за шию, придушуючи при цьому, дістав поліцейський гумовий кийок, який знаходився під ліжком в спальній кімнаті, та почав наносити удари по всьому тілу, а саме по голові, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках. Крім цього, перебуваючи в даному положенні, ОСОБА_7 багатократно наносив удари ногами по нижнім кінцівкам, сідницях та тулубу. Намагаючись врятуватися від побиття, вона на балконі почала бити склянки, щоб хтось почув та прохала про допомогу. В ході цих подій потерпіла подряпала кисті на руках об скло. Коли ОСОБА_7 вийшов з балкону і пішов до зали, а вона в цей час, босою, вибігла з квартири та на своєму автомобілі, який знаходився поряд з під`їздом, поїхала до свого дому і цього ж дня звернулась за медичною допомогою до 1-ї МКЛ м. Полтава, де перебувала на стаціонарному лікуванні.
Окрім цього потерпіла в суді першої та апеляційної інстанцій повідомила, що обвинувачений вчиняв злочин протягом тривалого часу, протягом якого вона перебувала у надмірному стресі і отримала велику моральну травму, в результаті чого тривалий час не могла повернутися до звичайного ритму життя і відновити своє здоров"я, а також зазначила, що під час нанесення обвинуваченим їй тілесних ушкоджень, він погрожував знищенням її майна, зокрема автомобіля, а після вказаних подій її автомобіль був знищений спалений, а з її квартири були викрадені речі.

Показання потерпілої підтвердила у суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 , яка є матір`ю ОСОБА_9 , стверджуючи про те, що 7.06.2016 її дочка поїхала святкувати день народження ОСОБА_7 .. Починаючи приблизно з 22.00 год. 7.06.2016 неодноразово телефонувала ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на мобільні телефони, проте дозвонитися не змогла. Приблизно о 6.00 год. ранку, 8.06.2016 до неї зателефонувала донька та повідомила, що її побив ОСОБА_7 у власній квартирі. Потерпіла приїхала додому боса, вона на ній побачила тілесні ушкодження: подряпини, синці, гулю на голові. Крім того, ОСОБА_13 повідомила, що ОСОБА_7 вже не вперше бив її доньку.
Отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджують дані висновків судово-медичних експертиз №1453 (додатковий) від 10.10.2016 ОСОБА_9 , проведений експертами ОСОБА_14 (стаж роботи 33 роки) та ОСОБА_15 (стаж роботи з 17 років) та № 1832 (додатковий) від 19.12.2016 проведений експертом ОСОБА_15 (стаж роботи 17 років), встановлені тілесні ушкодження які умовно поділено на 4 групи:
1- Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку та припухання м`яких тканин голови, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
2- Гематома м`яких тканин лівого стегна, яка кваліфікуються, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
3- Рани лівої кисті, які кваліфікуються, як в своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
4- Садна шкіри, синці та крововиливи в шкіру шиї, тулубу, кінцівок, які кваліфікуються, як в своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.
Тілесні ушкодження 1-ї, 2-ї та 4-ї груп могли утворитися від багатократної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інший предмет з подібними характеристиками.
Тілесні ушкодження 3-ї групи могли утворитися не меншу ніж від 2-х кратної дії предметів з гострим краєм, яким могло бути і скло.
Тілесні ушкодження усіх груп могли утворитися в строк та при обставинах, вказаних у наданій медичній документації потерпілої.
Враховуючи кількість, анатомічну та морфологічну характеристику тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_9 , експерт дійшов висновку, що останні не могли утворитися при падінні тіла на площину, як з наданням прискорення тай і без такого (а.п. 73).
Показаний ОСОБА_9 механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, даний нею під час проведення слідчого експерименту загалом не протирічить механізму утворення тілесних ушкоджень у останньої (а.п.84).
Аналізуючи даний висновок експерта та показання потерпілої щодо характеру та локалізації заподіяних тілесних ушкоджень, вбачається, що вказані тілесні ушкодження ОСОБА_9 були спричинені у час та за обставин, зазначених потерпілою у суді першої інстанції. Будь-яких підстав недовіряти показанням потерпілої відсутні.
Сам факт заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтвердив і сам обвинувачений ОСОБА_7 , який надав показання, аналогічні показанням потерпілої, щодо подій, які відбувалися до 22.00 год 7.06.2016, а також не заперечував ні в суді першої, ні апеляційної інстанцій те, що він дійсно наносив удари потерпілій. Одночасно обвинувачений у суді апеляційної інстанції підтвердив, що 9.11.2016 під час проведення обшуку він працівникам поліції видав гумовий кийок чорного кольору. Проте заперечив кількість та характер вказаних ударів. При цьому зазначив, що з часу святкування дня народження та до часу, коли вони з ОСОБА_9 приїхали до нього додому вони були разом та інших осіб, які б завдавали потерпілій тілесних ушкоджень не було.
Разом з цим заперечення обвинуваченого щодо кількості і характеру ударів спростовується зазначеними вище показаннями потерпілої, які підтверджуються висновками експертиз.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджуються в їх сукупності й іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Через це судом правильно критично оцінено твердження обвинуваченого про те, що він не наносив потерпілій ударів, які б могли заподіяти потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
За таких обставин суд правильно оцінив докази і показання обвинуваченого ОСОБА_7 та дійшов обгрунтованого висновку, що такі показання обвинуваченого є способом захисту та надані з метою уникнення покарання за вчинене діяння.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України є правильною.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, його поведінку, вчинення злочину протягом тривалого часу, відсутність каяття у вчиненому, позицію потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів окрім визнаного судом, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, те, що обвинувачений вчиняв злочин, а саме наносив тілесні ушкодження потерпілій протягом 6-ти годин у період часу з 22.00 год. 7.06.2016 по 5.00 год. 8.06.2016, перебування потерпілої на лікуванні з 8.06.2016 по 13.06.2016 (а.п.6,7), відсутність щирого каяття обвинуваченого, оскільки як в суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_7 давав показання про те, що він не згідний з кількістю, способом нанесення та характером спричинених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що вказує на відсутність визнання вини, завдану шкоду останній ОСОБА_7 не відшкодував (обвинувачений та потерпіла підтвердили цей факт у суді апеляційної інстанції), що також підтверджує, що останній не висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні. Колегія суддів враховує позитивну характеристику, відсутність судимостей та наявність роботи, проте на правильність прийнятого судом першої інстації рішення вказане не впливає.

Доводи апелянта про те, що свідок ОСОБА_11 , яка є сусідкою поверхом нище надавала показання, що вона в період часу з 22.00 7.06.2016 по 5.00 год 8.06.2016 крики потерпілої ОСОБА_9 про допомогу не чула та відсутність інших свідків, які б чули крики потерпілої, не спростовують доведеності вини обвинуваченого у вчиненому злочині, оскільки його винуватість підтверджується наведеними вище взаємоузгодженими між собою доказами.

Таким чином призначене ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4