АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 653/2061/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/791/708/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст.286 КК України
У Х В А Л А
іменем України

25 вересня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду

Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000192 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 04 червня 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено: за ч. 3 ст.286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 12 травня 2017 року близько 07 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21073» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух у порушення вимог п. 12.6 ґ) Правил дорожнього руху України зі швидкістю близько 100 км/год. по автодорозі «М-18 Харків - Сімферополь» зі сторони м. Мелітополь у напрямку м. Генічеськ, у районі с. Муравейник Генічеського району Херсонської області, порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, не обрав безпечної швидкості руху, при виявленні перешкоди у вигляді трактору колісного «МТЗ-82.1», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення із зазначеним транспортним засобом, під керування ОСОБА_9 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пасажири автомобіля «ВАЗ 21073» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , від отриманих тілесних ушкоджень померли на місці.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про зміну вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Свої доводи мотивує тим, що він під час судового розгляду не оспорював свою винність у вчиненні злочину та лише вказував на те, що пасажири його відволікали, демонстрували холодну зброю, погрожували, вимагали зупинитися. Він бажав скоріше доїхати до поста ДАЇ та висадити пасажирів, і, порушуючи Правила дорожнього руху, перевищив швидкість, не витримав інтервал при обгоні трактору та скоїв дорожньо-транспортну пригоду, але при цьому не стверджував про те, що пригода сталася з вини пасажирів. Вважає, що при призначення покарання судом не було враховано, що він повністю визнав себе винним, тоді як судом зазначено, що він визнав себе винним частково. Також суд не врахував обставини, що пом`якшує покарання, вчинення злочину під впливом погрози та сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілих. Зазначає, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердили, що на місці ДТП біля автомобіля вони бачили предмети, якими обвинуваченому погрожували під час здійснення поїздки, зокрема, кухонні ножі та металеву монтажку. Крім того, суд не врахував, що потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 притягувалися до кримінальної відповідальності та могли вчинити протиправні дії відносно нього. Речі, що належали загиблим у ДТП., зникли і не були встановлені. Крім того, що судом не враховано позитивні дані про його особу, міцні соціальні зв`язки, наявність часткового відшкодування ним завданої шкоди потерпілій ОСОБА_14 , висновок органу пробації про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, які дають підстави для призначення йому покарання з застосуванням ст.75 КК України. Просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням ст.75 КК України.

У запереченнях прокурор указує на необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просить її залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги, наведені обвинуваченим, просили їх задовольнити, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.286 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , фактичні обставини вчиненого злочину, доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, ним не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Рішення суду щодо доведеності підстав і розміру задоволення цивільних позовів про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, які підлягають стягненню з ОСОБА_8 , ним в апеляційній скарзі не оскаржується.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Що ж до посилання обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на те, що суд, на його думку, не врахував обставини, що пом`якшують покарання, - вчинення злочину під впливом погрози та сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілих, то вони були предметом розгляду в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали, що загиблі (потерпілі) ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є їх синами, які переховувались від органів досудового розслідування за вчинення злочинів.

Твердження апелянта про те, що потерпілі здійснювали на нього психологічний та фізичний вплив за допомогою ножів (фомки) і через це він втратив керованість автомобілем, а також на те, що вони притягувалися до кримінальної відповідальності та могли вчинити протиправні дії відносно нього, суд правильно не прийняв до уваги, виходячи з наступного.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 особисто показав, що він віз потерпілих до м. Генічеська з м. Мелітополя на прохання своєї знайомої, а отже добровільно погодився на здійснення поїздки.

З показаній обвинуваченого ОСОБА_8 випливає, що швидкість його автомобіля в момент здійснення руху становила близько 90 км на годину. Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 спілкувались між собою, вели з обвинуваченим розмови стосовно його машини. Надалі почали просити зупинити автомобіль, демонструючи ніж та металевий предмет, загорнутий в газету, однак він відмовився зупинитись, і, не обравши безпечної швидкості, допустив зіткнення із трактором.

Жодних доказів того, що на нього було вчинено будь-який вплив з боку потерпілих, об`єктивно нічим не підтверджується.

Що стосується показаній свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що, коли вони прибули на місце ДТП, то бачили згорток, де було декілька кухонних ножів та металеву монтажку, на які посилається апелянт, то вони спростовуються іншими доказами.

Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що він як фельдшер прибув на місце події для надання медичної допомоги постраждалим, де він констатував смерть двох потерпілих, на місці події жодних згортків із ножами не бачив.

Свідок ОСОБА_17 показав, що є співмешканцем сестри загиблого ОСОБА_11 та прибув на місце події для впізнання особи померлого. На місці події будь-яких ножів чи паперових згортків не було.

За даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 12 травня 2017р. з доданими до нього фототаблиці та план - схеми, випливає, що при огляді частини території автодороги «М-18 Харків-Сімферополь» в районі с. Муравейник зафіксовано розташування транспортних засобів по відношенню один до одного та проїжджої частини, наявність механічних пошкоджень у транспортного засобу ВАЗ 21073 та трактору, описано положення трупів та їх зовнішній вигляд. Будь-яких ножів та металевої монтажки при огляді місця події не виявлено, і ці дані узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 ..

Зазначена слідча дія проводилася за участю обвинуваченого ОСОБА_8 і будь-яких зауважень до змісту протоколу від нього та інших учасників огляду не поступало.

Крім того, на місці ДТП ОСОБА_8 не вказував працівникам поліції на той факт, що під час керування автомобілем пасажири (потерпілі) здійснювали на нього психологічний та фізичний вплив, демонструючи ніж та металеву монтажку.

Отже, даних, які б переконливо свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин під впливом погрози та сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілих, під час апеляційного розгляду не виявлено.

Що ж до доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання та необхідність його пом`якшення із застосуванням ст.75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Зокрема, підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК); індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, немає.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його наслідки, дані про його особу, що він раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, часткове відшкодування матеріальної шкоди одній потерпілій, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, яке побудоване на критичній оцінці його протиправної поведінки, визнані вини та наслідків ДТП, готовності нести кримінальну та матеріальну відповідальність, відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновок органу пробації стосовно характеристики особистості обвинуваченого, який не становить високого рівня небезпеки для суспільства, на які є посилання в апеляційній скарзі, думку прокурора та потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі.

Також суд врахував характер та мотив допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху, що він мав технічну можливість попередити настання даної події, але не обрав безпечної швидкості руху при виявленні перешкоди у вигляді трактору, який рухався у попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив зіткнення із зазначеним транспортним засобом, внаслідок чого настала смерть двох потерпілих.

На підставі цих конкретних обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років в межах санкції ч.3 ст.286 КК України наближеного до мінімального та з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки менш суворий вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого.

Ті обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для пом`якшення покарання із застосуванням ст.75 КК України, зокрема, повне визнання вини, щире каяття, позитивні дані про його особу, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, висновок органу пробації про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, недотримання ним таких правил безпеки руху та наслідки, що настали у вигляді смерті двох потерпілих, свідчить про неможливість його виправлення без відбування реального покарання.

Тому підстав для пом`якшення покарання з застосуванням ст.75 КК України і зміну вироку в цій частині, як про це ставить питання обвинувачений ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить.

Даних, які б свідчили про те, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з наведеного, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

Керуючись ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 04 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 26 вересня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 25 вересня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2