Сарненський районний суд
_____________________________________________________________________________________ Справа № 572/2628/18
Провадження № 1-кс/572/799/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2018 року м.Сарни

Слідчий суддя Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3 ;

володільця транспортного засобу - ОСОБА_4

власника пиломатеріалів - ОСОБА_5

представника власника пиломатеріалів - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Сарни клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000951 від 06.09.2018 року,-

В С Т А Н О В И В :
Прокурор Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на автомобіль марки "MERSEDES-BENZ" 1317, РЕЄСТРАЦІЙНИЙ НОМЕР НОМЕР_1 , 1988 року випуску, власником якого, у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , являється ОСОБА_7 , житель АДРЕСА_1 ; фактичним володільцем якого є ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_2 ; соснову дошку об"ємом 9,0 м3 , котрі зберігаються в Сарненському ВП ГУНП в Рівненській області.

Обґрунтовуючи клопотання сторона кримінального провадження вказує, що слідчим відділенням Сарненського СВ ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000951 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

В судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав за викладеним в ньому підставами у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник власника майна в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що вилучена дошка належать ТзОВ "Цегельний завод Полісся", а автомобіль використовувався для перевезення вказаної дошки згідно договору-заявки на перевезення вантажу від 04.09.2018 року №05/09. Крім того в судовому засіданні надано докази купівлі вказаних пиломатеріалів, тому вважають клопотання необґрунтованим, надуманим та таким, що суперечить нормам КПК України.

Заслухавши сторони провадження, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Проте, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах відсутні переконливі належні дані, які дають підстави вважати, що накладення арешту на майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема в клопотанні про арешт майна не доведено достатніх підстав вважати, що тимчасове вилучене майно відносно якого було подано клопотання про арешт є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також прокурор не навів доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню у разі відмови у накладенні арешту на майно, стосовно якого будь-які процесуальні дії не проводяться.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя, керуючись принципами розумності та співрозмірності приходить до висновку про неможливість задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора Сарненської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні за № 0000951, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України відмовити.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1