Провадження № 1-кп/643/95/18
Справа № 643/2706/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0006803 від 28.12.2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Харків, громадянина України, освіта вища, працюючого лікарем стоматологом Харківської міської дитячої лікарні № 23, неодруженого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
28.12.2015 року в 00.50 годин, ОСОБА_4 повертався до місця свого мешкання за адресою : АДРЕСА_1 . В цей час , після вживання спиртних напоїв, біля вказаного будинку знаходився ОСОБА_6 зі своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 грався з собакою та не помітивши, що ззаду нього йде ОСОБА_4 , необережно, штовхнув його спиною, за що вибачився. ОСОБА_4 будучи незадоволеним поведінкою ОСОБА_6 відштовхнув його від себе, та почав висловлюватися на адресу останнього нецензурною лайкою, що призвело до виникнення між ними словесного конфлікту. Коли ОСОБА_4 , продовжуючи висловлюватися на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою рухався у напрямку свого будинку, ОСОБА_6 зняв з себе куртку, передав її ОСОБА_11 , та наздогнав ОСОБА_4 , якого схопив за плечі обома руками , що розлютило останнього.
Так, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_6 , за вищевказаних обставин, у ОСОБА_4 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень раніше не знайомому ОСОБА_6 . Стоячі обличчям один до одного, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи небезпеку своїх дій для життя і здоров`я ОСОБА_6 відштовхнув його від себе, та витяг з кишені колючо ріжучий предмет. Після чого, діючи умисно, та тримаючи колюче-ріжучий предмет в правій руці, ОСОБА_4 зі значною силою, зліва направо, та спереду назад наніс ОСОБА_6 один проникаючий удар в область черевної порожнини. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 утримуючи колюче-ріжучий предмет в правій руці , невеликою силою наніс ОСОБА_6 удар по обличчю зправа наліво та зверху вниз , спричинивши останньому поверхневе колото-різане поранення. В цей же день, з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_6 бригадою екстреної медичної допомоги був доставлений до ХМКЛШНМД ім. Мещанінова , де йому була надана своєчасна медична допомога.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 321-А/16 від 03.03.2016 р., 28.12.2015 р. ОСОБА_6 обвинуваченим були вчинені наступні тілесні ушкодження : поверхневе колото-різане поранення обличчя, яке утворилося від дії гострого колюче-ріжучого предмету , що по ступеню тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями за критерієм короткочасного розладу здоров`я (п.2.3.3. Правил «Судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень».); колото - різане поранення передньої черевної стінки, що проникає до черевної порожнини, з ушкодженням великого сальнику та верхнього полюсу селезінки, яке супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом, утворилося від дії гострого -колючо-ріжучого предмету і по ступеню тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (п.2.1.3 Правил «Судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» ).
Суд, вислухавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши надані докази, які є належними та допустимими, вважає винуватість ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення - доведеною.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений винним себе не визнав , суду пояснив , що 28 грудня 2015 року , вночі , приблизно о першій годині ночі, ОСОБА_12 повертався додому. Шлях додому пролягав повз вхід у кафе «Ніфертіттті». В цей же час компанія молодих людей вийшла за межі кафе на вулицю, де вони зустріли свою знайому ОСОБА_13 із собакою. Аіт ОСОБА_14 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, грався із собакою, займаючи місце у проході, що веде до дому ОСОБА_4 . Мохаммед зачепив, проходячого повз нього у цю хвилину ОСОБА_4 , відповідно між ними розпочалась розмова , що переросла у сварку. ОСОБА_12 при цьому був тверезим. Присутня при цьому дівчина , знайома потерпілого , тримала ОСОБА_12 за руку, то відштовхуючи, то навпаки затримуючи його. ОСОБА_12 віддалявся від цих людей, але словесна перепалка продовжувалася, ОСОБА_15 із своїми товаришами щось казали ОСОБА_12 у спину . Це змусило його зупинитись, адже молоді люди і надалі його переслідували і в цілях своєї безпеки, аби його не наздогнали з заду, озирнувся і побачив , що ОСОБА_15 вже знімав з себе курту та почав до нього наближатися. Люди, які стояли поруч із ОСОБА_15 тримали його руками, аби він не наближався до ОСОБА_12 . Але ОСОБА_15 , долаючи опір цих людей, наближався , ОСОБА_15 намагався наздогнати ОСОБА_12 і нанести йому тілесні ушкодження. Аналізуючи поведінку потерпілого , він вважав , що є небезпека для його життя і здоров`я . Після того, як ОСОБА_12 зупинився, Мохаммед підбіг до ОСОБА_12 і першим наніс йому удар ногою по ногам. В той час він зрозумів , що в разі бездіяльності , йому б загрожували тілесні ушкодження, він враховував той факт, що ОСОБА_15 був сильніший за нього , спортивної статури, у розлюченому, алкогольному стані, а у обвинуваченого на той момент було погане самопочуття та слабкість. До того ж, ОСОБА_15 був не один , разом з ним були ще троє осіб та собака. ОСОБА_12 розглядав їх, як групу осіб, що можуть завдати йому ушкоджень. Потерпілий ОСОБА_15 висловлював погрози щодо його життя, загрожував йому його «прирізати», «прикінчити». В кармані куртки у ОСОБА_12 був складаний ніж і він показав його нападнику, протягнувши руку вперед себе, показуючи, що він буде захищатися. Подальші дії ОСОБА_12 , щодо відвернення нападу зі сторони ОСОБА_15 були інстинктивними рухами людини при захисті від нападника. Після нанесення кількох ударів ножом він пішов додому, ніж викинув.
Винуватість ОСОБА_4 підтверджується наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив , що 28.12.2015 року в 00.50 годин, ОСОБА_6 зі своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_16 перебували біля кафе «Ніфертіті» та грався з собакою ОСОБА_16 , та не помітивши, ОСОБА_4 , необережно штовхнув його спиною. ОСОБА_4 будучи незадоволеним поведінкою ОСОБА_6 відштовхнув його від себе, та почав висловлюватися на адресу останнього нецензурною лайкою, а саме почав ображати останнього, що призвело до виникнення між ними словесного конфлікту. Обвинувачений, продовжуючи висловлюватися на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою рухався у напрямку свого будинку, ОСОБА_6 зняв з себе куртку, передав її ОСОБА_11 , та наздогнав ОСОБА_4 , з метою з`ясування у останнього причини такого висловлення, як тільки він підійшов до обвинуваченого , відчув як ОСОБА_4 вдарив його колючо - ріжучим предметом в живіт , після чого, почув ще один удар в обличчя, внаслідок чого впав на землю, обвинувачений став тікати , за ним побігла ОСОБА_17 . В подальшому він був доставлений до лікарні. На даний час не має претензій до обвинуваченого. Покарання просив призначити на розсуд суду.
Судом допитана свідок ОСОБА_18 , прослухано аудіо запис допиту судом свідка ОСОБА_19 ( а.с.204-206) які надали аналогічні потерпілому свідчення та добавили про те, що внаслідок необережного зіткнення між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вони давали ОСОБА_4 розуміти, що вони не хочуть ніякого конфлікту, більш того попрохали вибачення за необережні дії ОСОБА_6 , але не бажаючи припинити конфліктну ситуацію, ОСОБА_4 зупинився та продовжив з`ясувати стосунки з потерпілим.
Крім того , судом досліджені наступні письмові докази.
Протокол огляду місця події ( а.с.137-151) та фототаблиця до нього , якими зафіксовані сліди злочину у вигляді п`ятен бурого кольору.
У відповідності до відеозапису події, який був вилучений з камери спостереження та оглянутий у судовому засіданні , встановлено що ОСОБА_6 необережно штовхнув ОСОБА_4 спиною, у той час коли грався з собакою, що в подальшому і стала причиною конфлікту, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Конфлікт продовжувала на відстані, після чого потерпілий підійшов до обвинуваченого та отримав 2 колючо - ріжучіх поранення, одне з яких відноситься до тяжких тілесних ушкоджень ( а.с.152-153 )
Слідчим були вилучені предмети одягу , в які був одягнутий потерпілий ( а.с.156 ) : спортивну куртку зі слідами РБК, чоловічу майку білого кольору, пошкоджену зі слідами РБК, светр сірого кольору, пошкоджений зі слідами РБК, труси, штани хлопові, чоловічі кеди зі слідами РБК, джинси синього кольору зі слідами РБК , 3 паперових конверти зі змивами речовини бурого кольору , диск з відеозаписом камер спостереження ( а.с.156-157)
З дослідженого судом протоколу пред`явлення особи для впізнання, де як потерпілий так і свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_17 вказаного кримінального провадження впізнали особу ОСОБА_4 , як особу, яка нанесла 2 колючо-ріжучі поранення потерпілому ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження та в подальшому доставлений до лікарні та йому надано своєчасну медичну допомогу ( а.с. 158-161, 207-216)
У відповідності до висновку судово-цитологічної та судово- імунологічних експертиз, які долучені до матеріалів кримінального провадження з відповідними висновками ( а.с. 217-234 ) на вилученому одязі ОСОБА_6 всановлена наявність слідів крові людини, що може належати потерпілому.
Висновком судово-медичної експертизи № 321 -А/1 6 від 03.03.2016 р., у зв`язку з подіями 28.12.2015 р. у ОСОБА_6 мали місце наступні тілесні ушкодження: поверхневе колото-різане поранення обличчя, яке утворилося від дії гострого колото-ріжучого предмету та по ступеню тяжкості - це легкі тілесне ушкодження за критерієм короткочасного розладу здоров`я (п.2.3.3. Правил «Судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень»); -колото-різане поранення передньої черевної стінки, шо проникає до черевної порожнини, з ушкодженням великого сальнику та верхнього полюсу селезінки, яке супроводжувалося внутрішньочеревним крововиливом, утворилося від дії гострого колото-ріжучого предмету і по ступеню тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (п.2.1.3 Правил «Судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ») ( а.с. 162-163)
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 , де останній чітко розповів та показав про обставини вчинення кримінального правопорушення наслідок якого ОСОБА_4 тримаючи колюче-ріжучий предмет в правій руці, зі значною силою, зліва направо, та спереду назад наніс ОСОБА_6 один проникаючий удар в область черевної порожнини, після чого утримуючи колюче-ріжучий предмет в правій руці, з невеликою силою наніс ОСОБА_6 удар по обличчю з права наліво та зверху вниз, спричинивши останньому поверхневе колото-різане поранення (а.с. 164-168 )
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого , де він розповів та показав про обставини вчинення кримінального правопорушення за його версією , згідно з якою нібито ОСОБА_4 стояв при цьому тримав у руці колючо-ріжучий предмет, а у той час коли ОСОБА_6 наблизився та нібито з необережності наткнувся на нього ( а.с. 171-177)
За результатами слідчих експериментів призначено додаткову судово-медичну експертизу щодо механізму отримання тілесних ушкоджень, на які посилається потерпілий та обвинувачений . Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи, яка долучена до матеріалів судового провадження, обставини на які посилається ОСОБА_6 , в ході проведення з ним слідчого експерименту взагалі не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу та механізму спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень . Обставини на які посилається ОСОБА_4 , в ході проведення з ним слідчого експерименту суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу та механізму спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Утворення проникаючого колото-різаного поранення животу , яке мало місце у ОСОБА_6 при відмахуванні від нього не можливе (а.с. 169-170, 178-179)
Висновком судово-медичної експертизи, яка долучена до матеріалів кримінального провадження, згідно з яким будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , внаслідок подій які мали місце 28.12.2015 не встановлено .
Висновками психіатричної експертизи, яка долучена до матеріалів кримінального провадження, згідно з яким на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати ( а.с.180-183 )
Стосовно зазначеної позиції обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо того, що він вчинив злочин у стані перевищення меж необхідної оборони, діяв в стані самозахисту, суд знаходить ці ствердження безпідставними, оскільки суду не надано доказів того, що поведінка ОСОБА_6 несла реальну загрозу здоров`ю або життю ОСОБА_4 , що застосування ножа було виправданим та необхідним . Більш того, суд бере до уваги покази свідків по справі, які спростовують твердження обвинуваченого. Так свідки: ОСОБА_18 . ОСОБА_21 , ОСОБА_17 у суді надавали послідовні свідчення, котрі не змінювали в ході судового розгляду справи. Тому у суда відсутні підстави ставити данні свідчення під сумнів.
Суд вважає, що стороною захисту не надано доказів, які б підтвердили версію обвинуваченого щодо того, що він діяв у стані необхідної оборони і які б спростовували висновки суду.
На підставі аналізу матеріалів справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину, оскільки діючи у виниклій конфліктній ситуації, він мав можливість передбачити настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень та мав бажання чинити саме таким чином.
Невизнання своєї провини обвинуваченим , пояснюється його намірами можливими способами спростувати обставини справи, зменшити їх у вигідному до себе напрямку, або зменшити ступінь своєї вини, та полегшити свою участь, а також вибраною тактикою захисту у суді.
Як убачається з характеру нанесених тілесних ушкоджень обвинуваченим, та незважаючи на те, що потерпілим був спричинений конфлікт, після чого зникнув з місця події і сховав знаряддя вчиненого злочину, свідчить про прямий умисел ОСОБА_4 на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, що не може охоплюватися диспозицією ст. 124 КК України, а кваліфікується за відповідною статтею Особливої частини КК України в даному випадку за ст. 121 ч.1 КК України.

Судом не встановлено фізичної переваги ОСОБА_6 над ОСОБА_4 , на що вказує сторона захисту .
Суд вважає, що спричинення обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень, вчинене , за версією обвинуваченого , при перевищенні меж необхідної оборони, суперечить обставинам вчинення вказаного злочину, показанням свідків та наявними у справі доказами і ґрунтується лише на показанням самого обвинуваченого.

Після виникнення конфлікту, обвинувачений не зробив жодних дій для того, щоб уникнути його, та без будь-яких попереджень умисно наніс два удари потерпілому в область живота та обличчя.

Підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не має, а стороною захисту не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілого та свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Відповідно до абз. 2, 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
З огляду на фактичні обставини справи, вбачається що конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розпочався зі словесного конфлікту, інші особи не бачили підстав для необхідності втрутитись до конфлікту, а навпаки вмовляли сторони припинити конфлікт , що у сукупності свідчить про відсутність реальної загрози з боку потерпілого для обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в даному випадку не відбувалося такого посягання, яке б викликало у того, хто захищається (чи захищає), невідкладну необхідність у заподіянні тому, хто посягає, шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання та вважає, що обставини даної справи не давали підстав для висновку про наявність суспільно небезпечного посягання, яке б виправдало заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого.
З досліджених судом доказів є очевидним, що дійсно у обвинуваченого та потерпілого виникла та існувала конфліктна ситуація, в ході якої обвинувачений, об`єктивно не перебуваючи у стані необхідної оборони умисно, діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Проаналізувавши належні і допустимі докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Вирішуючи питання про призначення покарання , суд керується вимогами ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також положеннями ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким. Більш того, обвинувачений в силу ст.89 КК України не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має батьків пенсіонерів , що потребують лікування ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , працює дитячим лікарем , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце мешкання та реєстрації, за місцем роботи КЗОЗ Харківська міська дитяча полікліника № 23 , добре характеризується за місцем проживання та роботи .( т.1 а.с. 43-45, 188-190, т.2 а.с.4-22 )
При вирішенні питання про вид та міру покарання ОСОБА_4 суд враховує обставини, що пом`якшують його покарання, відповідно до ст.66 КК України : наявність на утриманні малолітньої дитини та батьків пенсіонерів, що потребують лікування .
Обставин, що обтяжують покарання останнього, які передбачені ст. 67 КК України, судом не визнано.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковані його дії.
Враховуючи наявність пом`якшуючої обставини, даних про особу винного, а також те, що відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, суд на підставі викладеного вважає , що дитячий лікар найбільшу користь суспільству буде приносити, виконуючи свої професійні обов`язки лікаря, а тому суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому міру покарання, яка не пов`язана з реальним позбавленням волі, тобто з випробуванням з іспитовим строком із застосуванням ст.75, ч.1 п.п. 1,2 ст.76 КК України.

Потерпілим по справі цивільний позов у судовому засіданні не підтриманий .

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно ч.1 п.п.1,2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази по справі: спортивну куртку зі слідами РБК, чоловічу майку білого кольору, пошкоджену зі слідами РБК, светр сірого кольору, пошкоджений зі слідами РБК, труси, штани хлопові, чоловічі кеди зі слідами РБК, джинси синього кольору зі слідами РБК , 3 паперових конверти зі змивами речовини бурого кольору , передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Московського ВП ГУНП в Харківській області знищити, диск з відеозаписом камер спостереження зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення ОСОБА_4 та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя