Ухвала

ыменем України
19 вересня 2018 року
м. Київ
справа 570/3349/16-к
провадження №51-8757ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженої

ОСОБА_4 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області

від 20 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області

від 29 серпня 2018 року в об`єднаному кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м. Рівного, жительки

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, останнього разу

за вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 16 грудня

2014 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки на підставі ст. 75 КК,
засудженої за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_4 засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року

й остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винною та засуджено за те,

що 25 червня 2015 року приблизно о 09:00 вона через вікно проникла до будинку

АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , звідки умисно, повторно таємно викрала 1200 грн.
25 травня 2016 року близько 15:45 ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння умисно, незаконно таємно проникла до будинку

АДРЕСА_2 усупереч волі його власниці ОСОБА_6 , чим порушила право останньої на недоторканість житла. Того ж дня близько 21:30 ОСОБА_6 виявила ОСОБА_4 в указаному будинку.
Апеляційний суд залишив без змін вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 . Крім того, відмовив у застосуванні до неї п. «в» ст. 1 Закону України від 22 грудня

2016 року № 1810-VII «Про амністію у 2016 році»(далі Закон № 1810-VII).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити постановлені у кримінальному провадженні судові рішення та звільнити її від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону № 1810-VII.
На думку засудженої, вона є особою, не позбавленою батьківських прав, котра на день набрання чинності вказаним Законом має двох дітей, жодному з яких не виповнилося 18 років. Засуджена вважає, що будь-які обмеження у застосуванні щодо неї амністії, в тому числі й передбачені у ст. 9 Закону № 1810-VII, відсутні. Разом із тим, усупереч вимогам ст. 419 КПК вказані доводи не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги та клопотання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання за амністією, що перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 1 жовтня 1996 року № 392/96-ВР «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але їх вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно зі ст. 1 Закону № 1810-VII звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, що не є особливо тяжким, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але їх вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі особи, котрі не позбавлені батьківських прав і станом на день надбання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Уст. 9 Закону № 1810-VII визначено перелік категорій осіб, до яких амністія не застосовується. При цьому п. «в» забороняє застосовувати амністію щодо осіб, котрих звільнено судом від відбування покарання з випробуванням і котрі до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Оскільки передбачений ч. 3 ст. 185 КК злочин, який ОСОБА_4 вчинила під час іспитового строку за попереднім вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року, згідно зі ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, тому висновок апеляційного суду щодо неможливості застосування щодо засудженої амністії на підставі, встановленій п. «в» ст. 1 Закону № 1810-VII, повністю узгоджується з вимогами законодавства.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженої та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області

від 29 серпня 2018 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3