Справа № 442/1495/17
Провадження № 1-кп/442/58/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 травня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі кримінальні провадження,внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000099 від 24.01.2017та № 0000270 від 24.02.2017 щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дрогобич Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч.2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 20 січня 2017 близько 19 год. 00 хв., маючи умисел на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , підбіг ззаду до ОСОБА_7 та, поваливши її на землю, відкрито заволодів належними їй речами, вирвавши з її рук жіночу сумку вартістю 400 грн., в якій були документи останньої, а саме: паспорт громадянина України, закордонний паспорт, пенсійне посвідчення та золотий браслет 585 проби, вагою 7 грам, вартістю 6720 грн., мобільний телефон маріси Fly TS 112, вартістю 350 грн. з сім-картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_1 , вартістю 10 грн., гроші в сумі 50 польських злотих, що згідно з курсом Національного банку України становить 334,5 грн., 50 грн. та пенсійну картку «Ощадбанк», з якої в подальшому ОСОБА_3 зняв кошти в сумі 1600 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 9464,5 грн.

Крім цього, 23 січня 2017 року біля 19 год. 00 хв. ОСОБА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном з метою особистого збагачення, знаходячись неподалік кафе-бару «Повишена», що по вул. Вокзальна, 11 в м. Дрогобич Львівської області, підбіг ззаду до ОСОБА_6 та, поваливши її на землю, повторно відкрито заволодів належними речами, вирвавши з її рук жіночу сумку вартістю 200 грн., в якій були: пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , мобільний телефон марки Нокіа Аsha 311, вартістю 300 грн., з сім-картою мобільного оператора «Лайфсел» НОМЕР_2 , золоті сережки 585 проби, вагою 3 грами, вартістю 2880 грн., окуляри для зору, вартістю 200 грн., які були в чохлі, вартістю 50 грн., блокнот вартістю 25 грн., медична книжка ОСОБА_6 вартістю 5 грн., гроші в суму 1800 грн. та 8 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України становить 219,36 грн., спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 5689,36 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) та відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, вчинив грабіж, та грабіж повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186 КК України.

Крім цього, 24 лютого 2017 року близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , в якій проживає ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав фотоапарат «Fujifilm AX 500», вартістю 600 грн. та карту пам`яті на 2 Гб, вартістю 100 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 повторно таємно викрав чуже майно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість в пред`явлених обвинуваченнях за ст. ст. 185 ч. 2 КК України, 186 ч. 1, 186 ч.2 КК України визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно в січні минулого року у дворі будинку АДРЕСА_3 , підбіг ззаду до ОСОБА_7 та штовхнув її,вирвавши з рук сумку. Звідти забрав гроші. Також 23 січня 2017 року біля 19 год. 00 хв. неподалік кафе-бару «Повишена», що по вул. Вокзальна, 11 в м. Дрогобич Львівської області, підбіг ззаду до ОСОБА_6 та, штовхнувши її, від чого потерпіла впала, вирвав з її рук сумку. Вказані злочини вчинив, оскільки у нього вимагали гроші знайомі хлопці, котрі погрожували йому насильством. Також в лютому квартирі свого знайомого ОСОБА_8 по АДРЕСА_4 викрав фотоапарат «Fujifilm AX 500», який здав в ломбард. Однак в той же день фотоапарат викупив та повернув потерпілому. Щодо цивільного позову ОСОБА_6 , то такий визнав частково, пояснив, що матеріальну шкоду завдав, частково повернув. Щодо операції по заміні суглобу, то вважає, що така не є причиною злочину, вчиненого ним.

У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена, в підготовчому судовому засіданні подала заяву, просить слухати справу у її відсутності, щодо міри покарання покладається на думку суду.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений, подав заяву, просить слухати справу у його відсутності, щодо міри покарання покладається на думку суду.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що в січні 2017 року, ввечері, коли поверталась з роботи, на вулиці Вокзальній до неї підбіг обвинувачений, штовхнув її, вона впала і він видер в неї з рук сумку. Від того, що сталось вона пережила стрес, їй завдано матеріальну та моральну шкоду. Згодом довелось зробити операцію по заміні колінного суглобу, оскільки падіння під час вчинення злочину прискорило негативні процеси.

Оскільки, обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст.186 КК України визнав повністю, а його обставини не оспорюються учасниками кримінального провадження та вони не заперечують щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, то суд, впевнившись у правильному розумінні сторонами змісту цих обставин та у відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КК України, за згодою учасників кримінального провадження визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Щодо обставин кримінального правопорушення, вчиненого щодо потерпілої ОСОБА_9 , то крім повного визнання вини самим обвинуваченим, така підтверджується іншими доказами у справі, зокрема:
-Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.01.2017року;
-Протоколом пред`явлення особи до впізнання від 14.02.2017 та фото таблицею до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала обвинуваченого ОСОБА_3 як особу, що вирвар у неї з рук сумочку 23.01.2017;
-Довідкою про вартість майна, викраденого у потерпілої ОСОБА_6 №46 від 17.02.2017;
-Довідками про вартість 1 грама золота від 17.02.2017; вартість Долара США до гривні станом на 23.01.2017;
-Протоколом огляду предметів від 15.02.2017, які добровільно надала потерпіла ОСОБА_10 .
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинених ним кримінальних правопорушеннях доведена повністю, кваліфікація його неправомірних дій за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 та ч.2 ст.185 КК України є правильною, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабежі), відкрите викрадення чужого майна (грабіж) повторно та таємне викрадення чужого майна повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, ступінь їх тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 594 ОСОБА_3 ,на даний час психічною хворобою не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотичних та інших психоактивних речовин і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також психічними захворюваннями чи недоумством не страждав, не виявляв ознак тимчасового чи будь якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставини, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування потерпілим завданої шкоди.
Обставин, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, судом не встановлено.
Таку обтяжуючу обставину як рецидив, інкриміновану за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, слід виключити з обвинувачення, оскільки обвинувачений не має судимості за умисний злочин.
Беручи до уваги вищезазначене та обставини справи, при обранні виду і розміру покарання обвинуваченому суд бере до уваги ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим правопорушень, враховує наслідки та обставини вчиненого, особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, повернув потерпілому викрадені речі, частково відшкодував завдані збитки, його характеризуючі дані.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що перевиховання ОСОБА_3 можливе при застосуванні покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст. 185 КК України, ч.1 ст. 186, та ч.2 ст. 186 КК України , яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений у вчиненому розкаюється, частково відшкодував завдані збитки, виховується бабцею та дідусем, матір зловживає спиртними напоями, злочин вчинив через збіг тяжких обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, та приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України. Щодо тривалості іспитового строку, то такий строк слід встановити на 3 (три) роки враховуючи те, що злочини, вчинені обвинуваченим є середньої тяжкості та тяжкими..
У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого 5689,36 грн. матеріальної шкоди, 20000 моральної шкоди. Уточнивши свої вимоги, просить додатково стягнути з обвинуваченого 50600 грн. витрат, пов`язаних з лікуванням захворювання, яке виникло після неправомірних дій ОСОБА_3 , тобто на заміну колінного суглобу.
До позовної заяви додано рахунок на оплату № 38 від 25.05.2017 на суму 50600 грн.( без цементний ендопротез кульшового суглобу), виписку № 6640 із медичної карти стаціонарного хворого, згідно якої ОСОБА_6 31.05.2017 була проведена операція Тотальне ендопротезування правого кульшового суглоба без цементної фіксації, медикаментозне лікування.
Таким чином,вважає, що вказаним злочином ОСОБА_6 заподіяно матеріальної шкоди на суму 5689,36 гривень, 50600 грн. понесено витрат на лікування після вчинення щодо останньої кримінального правопорушення та 20000 грн. моральної шкоди та просять таку стягнути з ОСОБА_3 .
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна»(з наступними змінами) та абз.1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір .
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.
Як вбачається з обвинувального акту, встановлена в ході досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000099 від 24.01.2017 року сума матеріальної шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 становить 5689, 36 грн. Сума ж збитку, оцінена ОСОБА_6 , визначена в розмірі 5689, 36 та 50600 грн.
Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_3 відшкодував завдану шкоду в розмірі 2500гривень та частина речей потерпілій повернута, зокрема сумка, окуляри з чехлом.
Щодо витрат на лікування, зокрема оперативне втручання, то слід зазначити, що у виписці № 6640 із медичної карти стаціонарного хворого зазначено, що хвора ОСОБА_6 є інвалідом дитинства, хворіє протягом останніх двох років, болі в коліні турбують останні 6 місяців, тобто задовго до вчинення злочину.
Отже суду не надано належних та допустимих доказів того, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та ушкодженнями. Виявленими у потерпілої.
А тому матеріальна шкода підлягає відшкодуванню в сумі 2714грн.36коп., тобто за мінусом відшкодованих 2500грн. та повернутих потерпілій речей на суму 475грн., а в решті вимог про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.
Щодо заявлених ОСОБА_6 вимог про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 20000 грн., суд вважає, що такі підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; порушенні стосунків з оточуючими людьми; при настанні інших негативних наслідків. При визначенні моральної шкоди суд з`ясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 року № 35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. ст.23,1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року№4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду потерпілому, і яка на думку суду, буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпілий отримав внаслідок вчинення злочину.
Питання про речові докази по кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешті закінчився, та не продовжувався.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 186 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох ) років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 :

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк рахувати з часу проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 2714 гривень 36 копійок та 5000 гривень моральної шкоди.
Речові докази, а саме:

- карту пам`яті на 2 Гб, фотоапарат «Fujifilm AX 500» , які передані під розписку потерпілому ОСОБА_8 залишити ОСОБА_8 , як власнику;

- блокнот, жіночу сумку, пенсійне посвідчення ОСОБА_6 та окуляри з

чохлом, які передані під розписку потерпілій ОСОБА_6 залишити ОСОБА_6 , як власнику;

-DVD диск з відеозаписом подій, зафіксований камерою відео спостереження в коридорі відділення «Ощадбанку», що розташоване за адресою: м. Дрогобич вул. Грушевського, 83 за 20.01.2017 року в період з 21:20 год. по 21:06 год. та фотофайли з фіксацією особи, яка знімала кошти з банкомату «Ощадбанку», що розташований за адресою в м. Дрогобич по вул. Грушевського, 170 23.01.2017 року в період з 20:08 год. по 20:1 2 год. залишити при матеріалах кримінального провадження .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору. Учасники кримільного провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1