Справа № 489/182/18
10.05.2018
№ 1-кп/489/306/2018
У Х В А Л А

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
10 травня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одруженого, не працюючого, судимого: 16.11.2017 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.125 ч.1 КК України до 150 годин громадських робіт, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою слідчого судді від 29.11.2017 р. до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та ухвалою суду від 22.03.2018 р. строк тримання обвинуваченого під вартою продовжено до 10.05.2018 р.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, суд незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу, за наслідками розгляду якого своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи, вказане питання, вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає недоцільним продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Суд приходить до такого висновку, оцінивши в сукупності відповідно до вимог ст.178 КПК України, обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, наявність у нього судимості за злочин невеликої тяжкості, а також наявність постійного місця проживання, соціальних зв`язків, утриманців, позитивної характеристики з місця проживання, стану його здоров`я, що з урахуванням тривалості тримання обвинуваченого під вартою та показів потерпілого щодо неможливості підтвердити причетність обвинуваченого до вчинення злочину, не дослідження інших доказів, які беззаперечно доводять ці обставини, суттєво зменшує ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, на підставі якого було застосовано запобіжний захід.

При цьому, суд враховує, що тримання обвинуваченого під вартою не можна обумовлювати лише минулим обвинуваченого і обставинами вчинення певних дій до застосування до нього запобіжного заходу, що з урахуванням досліджених судом обставин, щодо особи обвинуваченого, тривалого тримання його під вартою у вказаному кримінальному провадженні, настільки зменшує вірогідність виникнення зазначеного ризику, що не дає підстав вважати його значним на момент прийняття рішення щодо запобіжного заходу.

Крім того, наявність таких ризиків не може обумовлюватися тільки тяжкістю злочину, на що неодноразово вказано у рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до вимог ст.9 КПК України, зокрема у рішеннях "В. проти Швейцарії" від 26.01.1993 р., "Мамедова проти Росії" від 01.06.2006 р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів не можна оцінювати залежно від суворості можливого покарання, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Їх треба визначати з врахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, та тримання під вартою не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Також, відповідно до рішення Європейського суду "Адам`як проти Польщі" від 19.12.2006 р., доводи щодо наявності ризиків та тяжкість злочину можуть бути достатніми для виправдання позбавлення волі, на початку цих доводів. Однак, з плином часу вони неминуче втрачають свою ревалентність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати Суд в тому, що тривале позбавлення волі, може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в даному випадку має бути прийнято судом до уваги з врахуванням тривалого тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи, вказані висновки Європейського суду з прав людини та вимоги ч.3 ст.194 КПК України, щодо рішення суду у разі висновку про недоведеність обставин недостатністі застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд вважає необхідним відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, з забороною залишати житло у певний період доби та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.4 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.331, 372 Кримінального процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 19.00 год. до 08.00 год. наступного дня, на строк 2 місяці.

Покласти на обвинуваченого обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти прокурора і суд про зміну місця проживання;

- докласти зусиль до пошуку роботи;

- не відвідувати місця, де здійснюється реалізація алкогольних напоїв на розлив,

у разі невиконання яких, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк закінчення дії ухвали - 08.07.2018 р.

Звільнити обвинуваченого з під варти в залі суду.

Ухвалу направити на виконання до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, для постановки обвинуваченого на облік, про що негайно повідомити суд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: