Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

2 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0008784 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2018 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2018 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

_______________________________

Справа № 11-кп/796/1100/2018
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На підставі п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року (далі Закон) ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного основного покарання.

Цим же вироком цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково і постановлено стягнути з ОСОБА_7 на її користь 204 900 гривень майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити і звільнити ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки на підставі п.в ст.1 Закону.

Сторона захисту не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував положення вказаного раніше Закону і до додаткового покарання, що передбачено ст.85 КК України та ст.15 Закону, а тому призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

При цьому просить урахувати, що обвинувачений вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, частково відшкодував та продовжує відшкодовувати завдану потерпілій матеріальну та моральну шкоду, має стаж керування автомобілем близько 17 років, до кримінальної або адміністративної відповідальності, в тому числі за порушення правил дорожнього руху не притягувався. Також керування транспортним засобом пов`язано з роботою ОСОБА_7 менеджером у ТОВ Халдруп Україна, і позбавлення відповідного права унеможливить виконання ним трудових обов`язків, утримання сім`ї, доставляння дітей в навчальні заклади, адже він проживає за межами м. Києва, тощо.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, які заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

11 серпня 2017 року близько 13 годині 10 хвилини ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Golf д/н НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Здолбунівської від вул. Сортувальної в напрямку пр-ту Григоренка в м. Києві, порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Порушення ОСОБА_7 вказаних вимог ПДР виразилося в тому, що він, рухаючись в лівій смузі, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу в районі будинку № 9 на вул. Здолбунівській, на якому перебувала пішохід ОСОБА_9 , переходячи проїзну частину справа наліво відносно руху автомобіля, був неуважним, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати їй дорогу. Внаслідок цього ОСОБА_7 здійснив наїзд на ОСОБА_9 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у виді закритої травми лівої гомілки перелому обох кісточок лівої гомілки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також закритої травми грудей та живота перелому 4 ребра по заднє-паховій лінії (зі зміщенням уламків зліва), яка супроводжувалась лівобічним пневмотораксом; розриву тонкої кишки, який супроводжувався розвитком дифузного серозно-фібринозного перитоніту; відкритої травми лівого плеча рани (визначена клінічними лікарями як забійно-рвана) заднє-латеральної поверхні лівого плеча, яка сполучається з ділянкою уламкового перелому дистального епіметадіафізу лівої плечової кістки (зі зміщенням уламків), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановленим судом фактичних обставин кваліфікація дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Також у вироку суд навів докладні мотиви прийнятого рішення за наслідками розгляду цивільного позову потерпілої, стягнувши на її користь матеріальну шкоду, яка складається з обґрунтованих витрат на лікування, та моральну шкоду в розмірі, який відповідає загальноприйнятим принципам розумності та справедливості.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, його сімейний стан, наявність утриманців, обставину, яка пом`якшує покарання, часткове відшкодування потерпілій завданих збитків, та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначено основне покарання у виді позбавлення волі на строк, близький до мінімального, а також додаткове покарання.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, то навів відповідні мотиви стосовно застосування до нього положень ст.75 КК України.

Правильно судом застосовано до ОСОБА_7 і положення п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року, яким передбачена можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні до набрання Законом чинності включно необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, які не позбавлені батьківських прав і на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Що стосується доводів захисника про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а так само суворість призначеного ОСОБА_7 покарання з огляду на те, що його не було звільнено від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Згідно з ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно з ст.15 Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Тобто за змістом вказаних норм звільнення від особи, на яку поширюється амністія, від додаткового покарання, відноситься до дискреційних повноважень суду.

Обговорюючи доцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, суд першої інстанції врахував загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, а також обставини вчинення злочину, зокрема, його суспільно небезпечні наслідки, які настали внаслідок непрофесійного керування транспортним засобом та грубого порушення вимог ПДР, наявність невідшкодованих потерпілій збитків.

Посилання захисника на те, що його підзахисний повністю визнав вину у вчиненні злочину і щиро розкаявся, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На технічному носії інформації зафіксовано, що під час судового розгляду обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, намагаючись довести, що сама потерпіла не переконалася в безпеці для себе, у зв`язку з чим судом було ухвалено рішення про дослідження доказів у повному обсязі. А тому суд першої інстанції не врахував як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття.

Також у судових дебатах потерпіла підтримала прокурора, який просив не застосовувати положення Закону до призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання.

Таким чином враховані судом обставини, відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення та думка потерпілої переконливо свідчать на користь висновків суду першої інстанції про доцільність відбування ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

А тому підстав для звільнення обвинуваченого на підставі Закону України Про амністію у 2016 році і від відбування додаткового покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3