Провадження № 1-кп/200/535/18
Справа № 200/9495/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000376, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, у військовому званні «солдат», який проходить службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-30.10.2017 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №65 по особовому складу від 20 травня 2015 року, солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду радіотелеграфіста відділення приймальних радіопристроїв зазначеної військової частини, яка дислокується по АДРЕСА_3 . У подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1-рс по особовому складу від 24.01.2017 року солдата ОСОБА_5 було призначено на посаду механіка відділення приймальних радіопристроїв військової частини НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, про все, що сталося з ним, доповідати безпосередньо командиру.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до редакції статті 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» опублікованої у журналі Голос України від 4 березня 2015 року № 39, солдат ОСОБА_5 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
30 жовтня 2017 року вироком Бабушкінського районною суду м.Дніпропетровська солдата ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України останнього було звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.
Відповідно до ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не пізніше наступною дня після оголошення вироку, тобто 31 жовтня 2017 року о 08 годині, солдат ОСОБА_5 зобов`язаний був прибути до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 та приступити до виконання службових обов`язків.
Проте, 31 жовтня 2017 року о 08 годині солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх наслання, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
18 травня 2018 року о 18 годині 20 хвилин ОСОБА_5 було затримано у порядку ст. 208 КПК України, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 31 жовтня 2017 року о 08 годині, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст.11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та був незаконно відсутній у розташуванні військової частини до 18 години 20 хвилин 18 травня 2018 року.

Вищезазначені дії ОСОБА_5 , які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), кваліфікуються за ч.4 ст.407 КК України.

Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду.

Показами свідка ОСОБА_7 , який у суді пояснив, що проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 й займає посаду заступника начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла з морально-психологічного забезпечення. ОСОБА_5 за укладеним контрактом, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Після оголошення вироку ОСОБА_5 за ч.4 ст.407 КК України 30.10.2017 року, ОСОБА_5 наступного дня о 08.00 год. повинен був з`явитися до військової частини НОМЕР_1 та приступити до виконання службових обов`язків, про що був повідомлений. Однак останній до військової частини не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Наказу про звільнення ОСОБА_5 з військової служби не було.
Вказав, що в подальшому ОСОБА_5 також не з`явився до військової частини, про своє місцезнаходження не повідомляв, а тому було проведено службове розслідування й складені відповідні матеріали.
Військовослужбовці виконують свої посадові обов`язки з 08.00 годин до 17.00 годин. Після 17.00 годин військовослужбовці мають право залишати військову частину.

Показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що обіймає посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи. Обвинуваченого ОСОБА_5 він не знає, по службі не зустрічалися, а тому підстав обмовляти обвинуваченого в нього немає.
30.10.2017 року ОСОБА_5 після проголошення вироку за ч.4 ст.407 КК України, був усно повідомлений про необхідність явки до військової частини, однак останній до військової частини для виконання службових обов`язків не з`явився.
Вказав, що військові службовці, які проходяться службу за контрактом, підписують його зі Збройними силами України, приводяться до присяги та працюють з 08.00 год. до 17.00 год., якщо не залучаються до чергувань чи відряджень. В їх контракті вказано, що вони повинні дотримуватися військовому статуту. Про те, що військовослужбовцю необхідно залишити військову частину, останній повинен повідомити про це особі, якій підпорядковується. О 08.00 год. кожного дня командир перевіряє присутність всіх солдат, відсутність солдату фіксується. О 17.00 год. на плацу збирається весь особовий склад частини й командиром доповідається, кого ж військовослужбовців відпускають, а хто залишається в частині. Військовослужбовець може припинити строкову службу, про що оформляється відповідний наказ.

Показами свідка ОСОБА_9 , який суду пояснив, що ОСОБА_5 проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 й відповідно до чиного законодавства та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, про все, що сталося з ним, доповідати безпосередньому командиру.
Після винесення щодо ОСОБА_5 вироку, він повинен був у жовтні 2017 року з`явитися до військової частини. Однак, ОСОБА_5 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження не заявляв, був відсутній у частині понад десять днів. У травні 2018 року ОСОБА_5 був затриманий
Вказав, що відповідного дозволу на залишення частини ОСОБА_5 не мав, відповідного рапорту про звільнення з військової частини ОСОБА_5 не подавав, наказ про звільнення його, командуванням частини не приймалось, певний запис про звільнення ОСОБА_5 у військовому квитку не робився, його особова справа до військового комісаріату не направлялась.
Додав, що посилання ОСОБА_5 про призупинення це не є припинення дії контракту, оскільки таке призупинення означає тимчасове зупинення строку вислуги військової служби, виплат грошових заохочень, продовольчого забезпечення.

А також дослідженими письмовими доказами по справі:

Витягом з наказу від 20.05.2015 року №4-РС про призначення ОСОБА_5 радіотелеграфістом відділення приймальних радіопристроїв 57 окремого інформаційно-телекомунікаційного вузла ( а.с.6).

Витягом із наказу №65 від 20.05.2015 року щодо зарахування ОСОБА_5 до списку особового складу на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 та вважати таким, що з 20.05.2015 року ОСОБА_5 прийняв посаду та приступив до службових обов`язків за посадою з посадовим окладом ( а.с.7).

Витягом з наказу від 24.01.2017 року №1-РС щодо призначення солдата ОСОБА_5 на рівнозначну посаду «солдат» для більш доцільного використання ( а.с.8).

Витягом з наказу №220 выд 25.10.2017 ( а.с.9).

Витягом з наказу №224ад від 30.10.2017 року про призначення службового розслідування щодо з`ясування причин та умов, які сприяли невиходу на службу військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 ( а.с.11).

Рапортом заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 від 31.10.2017 року про те, що солдат ОСОБА_5 не прибув на службу 31.10.2017 року та на телефонні дзвінки не відповідає ( а.с. 14).

Рапортами заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 про те, що солдата ОСОБА_5 не прибув на службу 01.11.2017 року, 02.11.2017 року, 03.11.2017 року, 06.11.2017 року, 07.11.2017 року, 08.11.2017 року та на телефонні дзвінки не відповідає ( а.с. 15-20).

Актом службового розслідування від 08.11.2017 року ( а.с.26-28).

Листом доведення статтей Кримінального кодексу України про відповідальність за скоєння військових та інших злочинів, постанов військових судів, наказів, заходів безпеки ОСОБА_5 від 25.10.2017 року ( а.с.32).

Постановою про оголошення розшуку ОСОБА_5 від 18.12.2017 року ( а.с.51-52).

Протоколом затримання ОСОБА_5 від 18.05.2018 року ( а.с.55-62).

Копією службової картки солдата ОСОБА_5 ( а.с.105-109).

Копією службової характеристики ОСОБА_5 із висновком про притягнення останнього до кримінальної відповідальності ( а.с.110).

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.09.2017 року про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за ч.1 ст.172-15 КУпАП ( а.с.111-112).

Медичною характеристикою ОСОБА_5 ( а.с.115).

Контрактом про проходження ОСОБА_5 військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки ( а.с.118-122).

Суд вважає вину ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, повністю встановленою та доведеною, оскільки досліджені вищевказані докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, які мають значення для кримінального провадження та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.
Будучи допитаним у суді, обвинувачений ОСОБА_5 провину у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що 20 травня 2015 року він уклав контракт з Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 строком на 3 роки, прийняв військову присягу й в цій частині він відбував службу на посаді радіотелеграфіста. В подальшому, 22.02.2017 року був призначений на посаду механіка відділення приймальних радіопристроїв військової частини НОМЕР_1 . З внутрішнім розпорядком цієї військової частини був ознайомлений.
30.10.2017 року він був засуджений судом за ч.4 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим терміном на 2 роки. Міра запобіжного заходу до нього не була застосована.
Однак, ще до цього 25.10.2017 року, йому командиром було роз`яснено, що дія його контракту була призупинена та не відновлена.
Він розумів, що після вироку суду 30.10.2017 року, його контракт не поновлено, а тому йому не потрібно з`являтися до військової частини, та що його при необхідності викличуть, щоб з`ясувати питання щодо поновлення дії контракту чи звільнення. При собі він не мав жодного документу про те, що його повинні були викликати до військової частини та дозволу на залишення військової частини також він не мав.
З 30.10.2017 року він не приймав ніяких дій по зупиненню дії контракту. Дійсно, не з`явився на службу до військової частини 31.10.2017 року, в чому щиросердно розкаявся, оскільки гадав, що дія його контракту призупинена.

Вищевказані ствердження обвинуваченого, суд не може прийняти як доказ його не винуватості, розцінює їх критично, бо вони спростовуються дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами щодо встановлених судом обставин скоєного кримінального правопорушення, при цьому, часткове визнання обвинуваченим своєї вини, розцінюється судом як один із способів захисту від інкримінованого обвинувачення та бажанням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні посилався на те, що не з`явився до військової частини на службу 31.10.2017 року, так як гадав, що строк дії його контракту призупинений, у зв`язку із засудженням за вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.10.2017 року.
Однак, така позиція обвинуваченого спростовується нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військом службу», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 20 травня 2015 року з ОСОБА_5 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України, строком на три роки.

Відповідно до умов даного контракту, ОСОБА_5 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання: проходити військову службу у Збройних силах України протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим Контрактом; свято і неухильно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статусів, накази командирів (начальників); дорожити бойовою славою Збройних сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку Контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України; добре володіти довіреною технікою (озброєнням), уміло керувати підпорядкованим особовим складом, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку і майстерність, досягати позитивних результатів з бойової, мобілізаційної та фізичної підготовки; суворо зберігати державну таємницю; знати і неухильно додержуватися прийнятих Україною норм міжнародного гуманітарного права; подавати по себе та членів своєї сім`ї інформацію, необхідну для проходження військової служби та соціального захисту.

З вказаними умовами контракту ОСОБА_5 був ознайомлений при його складанні 20.05.2015 року під особистий підпис, й другий примірник цього контракту отримано ОСОБА_5 .

Частиною 6 ст.26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено вичерпний перелік підстав, у разі яких контракт із військовослужбовцями припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.

Так само, пунктом 34 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено підстави, у разі яких контракт припиняється чи розривається.
Пунктом 37 даного Положення визначено, що у разі припинення (розірвання) контракту, а також продовження його строку у випадках, визначених цим Положенням, у примірнику, що зберігається в особовій справі, робиться запис із зазначенням підстав та дати припинення (розірвання), продовження строку контракту, який завіряється підписом командира (начальника) військової частини та скріплюється відповідною гербовою печаткою.
Військовослужбовець подає за бажанням до служби персоналу військової частини другий примірник контракту, де робиться відповідний запис із зазначенням підстав припинення (розірвання) контракту та дати виключення військовослужбовця зі списків особового складу, а також про продовження строку контракту. У разі неподання військовослужбовцем примірника контракту в першому примірнику робиться відповідний запис.
Про даний порядок припинення (розірвання) контракту, ОСОБА_5 був ознайомлений в ході укладення контракту 20 травня 2015 року, а тому достовірно знав про те, що законодавчо визначено лише припинення чи розірвання діючого контракту, а не його призупинення.
Будь-яких рапортів про звільнення, наказів про звільнення з військової частини, надані матеріали кримінального провадження не містять. Також й сам обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду вказував, що рапортів про звільнення не оформлював й належного дозволу про залишення військової частини до закінчення дії контракту не мав.
Доводи обвинуваченого про призупинення дії контракту про проходження служби у військовій частині , судом не приймаються, як необгрутовані. Так, відповідно до наказу від 25.10.2017 року ( а.с.9), солдат ОСОБА_5 визнаний таким, що з 25 жовтня 2017 року прибув з гауптвахти військової частини й який зарахований на всі види забезпечення з 26 жовтня 2017 року та виплату грошового забезпечення. Також з 25 жовтня 2017 року йому поновлено строк вислуги військової служби, строк вислуги у військовому званні та строк контракту.
За листом ( а.с.32) йому особисто було доведено про відповідальність за скоєння військових та інших злочинів, наказів, заходів безпеки. Дані обставини підтвердив в ході судового розгляду й сам обвинувачений.
Наявність наказу №229 від 06.11.2017 року ( а.с.10) та письмового запису на контракт ( а.с.118-121) про призупинення строку вислуги військової служби та строку вислуги у військовому званні, строку контракту це не є наказом про припинення чи розірвання діючого контракту, а пов`язано з самовільним залишенням ОСОБА_5 частини, внаслідок чого були призупинені, а не припинені чи розірвані умови контракту, про що достеменно було відомо обвинуваченому, внаслідок чого позиція обвинуваченого в цій частині, судом не приймається й розцінюється як надумана.
Доводи обвинуваченого про припинення дії контракту, в зв`язку з наявністю вироку Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська від 30.10.2017 року, судом не приймається як безпідставна. Так, контракт може бути розірвано лише у разі набрання вироком законної сили. Натомість вирок суду ОСОБА_5 було оголошено 30.10.2017 року. За даним вироком ОСОБА_5 призначено покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України, тобто він був звільнений від відбуття даного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Однак, вже на наступний день, ОСОБА_5 не з`явився до військової частини для проходження служби, про причини своєї неявки не повідомляв та відповідно до матеріалів справи, був затриманий лише 18.05.2018 року.
Про обізнаність ОСОБА_5 щодо з`явлення на службу 31.10.2017 року свідчить діючий укладений зі Збройними силами контракт 20.05.2018 року строком на 3 роки та розпорядок роботи управління військової частини НОМЕР_1 , де зазначено про те, що ОСОБА_5 повинен проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, а тому наведене свідчить про неспроможність показів обвинуваченого та його обізнаність щодо порядку укладення та припинення контракту, розпорядку роботи ( а.с.6, а.с.31)
Покази обвинуваченого щодо нез`явлення його на службу 31.10.2017 року спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а також показами допитаних свідків.
Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вказали, що 31.10.2017 року о 08.00 год. ОСОБА_5 , без повідомлення причин, не з`явився до військової частини, й в подальшому, також не перебував в розташуванні військової частини, й був затриманий лише о 18.20 год. 18 травня 2018 року.
Об`єктивність показів свідків щодо дати нез`явлення ОСОБА_5 на службу 31.10.2017 року підтверджується наявними в матеріалах справи рапортом заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 ( а.с.14), актом службового розслідування від 08.11.2017 року ( а.с.26-28) по факту відсутності на службі солдата ОСОБА_5 31.10.2017 року.
Водночас, у справі не встановлено будь-яких даних про поважність причини неявки обвинуваченого на службу до військової частини 31.10.2017 року. При цьому, і самим обвинуваченим ОСОБА_5 в судовому засіданні відсутність поважних причин неявки на службу не заперечується.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що військовослужбовець ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, самовільно, без передбаченого дозволу не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межами в умовах особливого періоду до 18.20 год. 18 травня 2018 року, що свідчить само про наявність умислу на вчинення вищезазначеного правопорушення.

Таким чином, суд вважає повністю доведеним дане обвинувачення ОСОБА_5 , оскільки досліджені вищезазначені докази, які є в матеріалах кримінального провадження, отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, які мають значення для кримінального провадження та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи наведене, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії, що виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), вірно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем служби, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його відношення до скоєного.

Щире каяття, суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_5 злочину, його обставини, а також те, що останній раніше судимий за скоєння аналогічного злочину, а дане кримінальне правопорушення скоїв в період відбуття іспитового строку, тобто висновків для себе не зробив, вчинив новий аналогічний тяжкий злочин, суд вважає, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, визначеного санкцією ч.4 ст.407 КК України, що буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 368, 370- 371, 373- 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.407 КК України.

Призначити ОСОБА_11 покарання за ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30.10.2017 року й остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки та 10 (десять) днів.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованої по АДРЕСА_4 залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_11 обчислювати з 18.05.2018 року.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1