Справа № 345/1053/16-к
Провадження № 11-сс/779/200/2018
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно,

за участю

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0001129.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною. Вказує, що підставою для внесення відомостей у ЄРДР за фактом шахрайських дій стало те, що невстановлена особа від імені його бабки ОСОБА_10 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на майно, а після задоволення позову отримала рішення суду та зареєструвала право власності на житловий будинок. Невідома особа останнім часом поширює неправдиві відомості про те, що нібито вищевказаний житловий будинок виставлений на продаж, приводить потенційних покупців і запевняє, що у разі згоди на придбання будинку і надання завдатку в розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США власниця приїде з Білорусі й оформить відповідні документи купівлі-продажу. Вважає, що ці дії невстановленої особи можуть спрямовуватися його тіткою ОСОБА_11 , жителькою Республіки Білорусь, яка є власником житлового будинку, правомірність набуття права власності на яке, встановлюється в ході досудового розслідування. Тим самим, може бути відчужене це майно, що значно ускладнить встановлення істини у справі та відшкодування завданої шкоди. Зазначає, що з приводу визнання будинку речовим доказом і накладення на нього арешту ним подавались неодноразові клопотання слідчому і прокурору. 26 березня 2018 року постановою слідчого відмовлено в задоволенні його клопотання від 22 березня 2018 року. Цю постанову ним оскаржено до слідчого судді, ухвалою слідчого судді від 03 квітня 2018 року в задоволенні його скарги на постанову слідчого від 26 березня 2018 року відмовлено. Посилається на зміст мотивувальної частини вказаного рішення слідчого судді, положення ч. 1 ст. 98 та ст. 170 КПК України. Вказує, що оскільки житловий будинок є речовим доказам відповідно до положень ст. 98 КПК України, з метою запобігання відчуження цього майна, на нього слід накласти арешт. Вважає постанову слідчого про визнання будинку речовим доказом законною та належним чином обґрунтованою, також вважає повністю обґрунтованим клопотання слідчого про накладення арешту на цей будинок, оскільки існують обставини, які свідчать про наявність ризику можливого відчуження. Посилається на невідповідність висновків слідчого судді обставинам справи, та вказує, що ухвала порушує законні права та інтереси потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_12 про накладення арешту на житловий будинок, що в АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні за №0001129 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 384 КК України (а.п. 16-18).

При прийнятті рішення, слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання, слідчому судді, хоча і було надано постанову про визнання житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001129, проте дана постанова не мотивована належним чином, не містить правових підстав визнання житлового будинку речовим доказом по даному провадженню. Натомість, з матеріалів клопотання не вбачається наявність достатніх підстав вважати, що житловий будинок в АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Також слідчим не доведено наявність будь-яких обставин, які свідчили б про наявність ризику можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження житлового будинку в АДРЕСА_1 . На підставі змісту викладеного у рішенні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпілий ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати. Вважав, що у зв`язку із тим, що вказаний житловий будинок визнаний речовим доказом по справі, цього достатньо для накладання арешту на майно. Цивільний позов в межах кримінального провадження він не подав;

- захисник ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та накласти арешт на житловий будинок;

- прокурор заперечував з приводу поданої апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін. Вважав, що підстави для накладення арешту відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не було пропущено, оскільки ухвалу слідчого судді від 31 травня 2018 року було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, ОСОБА_7 її отримав 05 червня 2018 року, а за таких обставин у апелянта виникає право звернення до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді з дня отримання ним її копії.

Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступні обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання про арешт майна, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 131-132 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовуються на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, зміст клопотання про накладення арешту на майно, а саме житловий будинок, що в АДРЕСА_1 , та долучених до нього документів, не дають підстав для висновку, що дане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України, оскільки стороною кримінального провадження не наведено сукупності підозр вважати, що воно може бути доказом, можливість його використання у кримінальному провадженні, не надано належного обґрунтування необхідності такого арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, зокрема щодо його відчуження.

Також при прийнятті рішення колегія суддів враховує, що потерпілим в межах вказаного кримінального провадження цивільний позов не подано.

Крім цього, колегія суддів враховує, що в порядку цивільного судочинства рішення про визнання права власності на житловий будинок, що в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_10 , яке було оскаржене потерпілим ОСОБА_7 , як в апеляційному, так й в касаційному порядку, набуло законної сили.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що арешт майна у даному кримінальному провадженню не є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

В межах кримінального провадження не здобуто достатніх доказів та не доведено поза всяким розумним сумнівом підстав які б свідчили про необхідність накладення заборони на відчуження вказаного нерухомого майна.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а доводи апеляційної скарги про наявність підстав для накладення арешту на житловий будинок не знайшли свого підтвердження.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу слідчого судді залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3