ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2018 року

справа №180/100/16-к
провадження №51-1282км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
перекладача ОСОБА_8 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006040, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції,на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_9 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року ОСОБА_9 :
- засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років;
- виправдано за ч. 1 ст. 185 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) за недоведеністю у вчиненні кримінального правопорушення.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 10 листопада 2016 року залишив вирок щодо ОСОБА_9 без зміни.

ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 5 серпня 2013 року приблизно о 13:00, перебуваючи у домоволодінні ОСОБА_10 в м. Нікополі Дніпропетровської області, де він тимчасово проживав, будучи у стані алкогольного сп`яніння, у ході сварки зі ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків умисно ударив її по голові молотком не менше шести разів, завдавши тяжких тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми голови, перелому кісток черепу, руйнування речовини головного мозку, від чого настала смерть потерпілої.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 5 серпня 2013 року приблизно о 13:20, у домоволодінні ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення її майна, який виник після вчинення умисного вбивства потерпілої, пересвідчившись, що ОСОБА_10 мертва, таємно викрав золоті вироби, знявши з трупа потерпілої дві пари золотих сережок та золоту каблучку загальною вагою 7,15 г вартістю 4647,50 грн, які здав у ломбард у м. Нікополі за паспортом на ім`я свого знайомого ОСОБА_12 , який не знав про вчинені ОСОБА_13 злочини та про те, що золоті вироби здобуто злочинним шляхом.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через м`якість.

Обґрунтовуючи свої доводи, посилається на те, що суд апеляційної інстанції:
- порушив вимоги ст. 419 КПК, ретельно не перевіривши всіх доводів, зазначених прокурором в апеляційній скарзі, і належним чином не мотивував свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції, у тому числі не звернув уваги на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме, на незастосування ч. 1 ст. 185 КК;
- безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів: висновку експерта, протоколу огляду місця події, показань, наданих у суді першої інстанції обвинуваченим та свідками, які, на думку прокурора, доводять винуватість ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК і яких суд не взяв до уваги;
- не провів аналізу викладених в апеляційній скарзі прокурора обставин та доказів на їх підтвердження, а лише процитував позицію суду першої інстанції;
- не взяв до уваги доводів прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК.

Позиції учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні:
- прокурор підтримав касаційну скаргу;
- засуджений та захисник просили залишити судові рішення без зміни.

Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та правильність кваліфікації його дій за епізодом умисного вбивства потерпілої ОСОБА_10 у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 вказаного Кодексу усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

З матеріалів провадження убачається, що суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК, виходив із того, що сторона обвинувачення не довела, що ОСОБА_6 вчинив указане кримінальне правопорушення. Як зазначено у вироку, суду не було надано доказів на підтвердження:
- того, які саме золоті вироби були викрадені з будинку потерпілої ОСОБА_10 , способу їх викрадення, їх кількості;
- того, що в ломбард у м. Нікополі було здано саме викрадені в потерпілої ОСОБА_10 золоті вироби, з огляду на те, що згідно з квитанцією ломбарду позичальником є ОСОБА_12 ;
- того, що ОСОБА_12 діяв за проханням ОСОБА_6 .
Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги, що під час слідчого експерименту, проведеного 7 серпня 2013 року за участю ОСОБА_6 , його захисника, слідчого, судово-медичного експерта та понятих, ОСОБА_6 добровільно пояснив, за яких обставин, коли і в який спосіб він завдав тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , однак на пряме запитання слідчого, чи брав він будь-які предмети з будинку або з трупа ОСОБА_10 , обвинувачений категорично заявив, що не брав.
Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора в частині безпідставного виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК, встановив, що суд першої інстанції зробив висновок про необхідність виправдання ОСОБА_6 у цій частині обвинувачення на підставі доказів, зібраних стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у скоєнні цього злочину та належним чином досліджених у судовому засіданні.
Апеляційний суд погодився з тим, що наданими суду доказами не ідентифіковано золотих виробів, викрадених у ОСОБА_10 , не надано доказів на підтвердження того, що в ломбард ОСОБА_12 здав саме викрадені у потерпілої золоті вироби і що він діяв за проханням ОСОБА_6 , з урахуванням того, що сторона обвинувачення відмовилася від допиту свідка обвинувачення ОСОБА_12 ; органами досудового слідства доведено лише те, що потерпіла ОСОБА_10 любила золоті вироби, купувала їх, носила по дві пари золотих сережок та каблучки, що не свідчить про факт їх таємного викрадення саме обвинуваченим, а за квитанцією ломбарду встановлено кількість золотих предметів, їх вагу, однак не вбачається, що вказані вироби належали потерпілій ОСОБА_10 .
За таких обставин апеляційний суд підтвердив висновок суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.
Доводи у скарзі прокурора про те, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Однак у судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини провадження, ретельно перевірив наявні у ньому докази і постановив законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора, щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 є безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, прокурор в апеляційній скарзі, посилаючись на явно несправедливе покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції, через його м`якість, просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
З вироку випливає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_6 , урахував такі ж обставини, на які посилався прокурор в апеляційній та касаційній скаргах: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що є особливо тяжким, відсутність пом`якшуючих обставин, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, спосіб і знаряддя вчинення злочину, невідшкодування шкоди, негативну характеристику обвинуваченого.

При цьому суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, з урахуванням особи обвинуваченого, котрий вчинив злочин у молодому віці, раніше не був судимий, обрав ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років, у межах санкції цієї статті у виді позбавлення волі на строк 11 років, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК. Тому, твердження у скарзі щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли би перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є безпідставними.
Таким чином, підстав для задоволення скарги прокурора та скасування судового рішення щодо ОСОБА_6 не вбачається.

Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VII, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3