Постанова

Іменем України
31 травня 2018 року

м. Київ
справа № 372/1832/16-к
провадження № 51-192км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 , а також касаційні скарги захисника ОСОБА_6

та прокурора, котрий брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Обухівського районного суду Київської області

від 21 квітня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Варварівки Іллінецького району Вінницької області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки та жительки

АДРЕСА_2 , раніше не судиої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вищевказаним вироком:
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч. 5 ст. 72 цього Кодексу ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 18 лютого 2016 року по 21 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
- ОСОБА_8 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 396 КК і виправдано відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині стягнення із засудженого ОСОБА_7 витрат на поховання задоволено, а в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 6160,12 грн у рахунок відшкодування витрат на поховання та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог потерпілої відмовлено.
Питання щодо речових доказів та судових витрат вирішено судом відповідно

до вимог закону.
Згідно з вироком суду 17 лютого 2016 року приблизно о 20:00 ОСОБА_7 разом

зі ОСОБА_10 удвох почали розпивати спиртні напої в помешканні співмешканки ОСОБА_7 ОСОБА_8 (кооператив «Енергобудівельник»,

191 у м. Українці Обухівського району Київської області). У процесі вживання спиртних напоїв між ними виник конфлікт, що переріс у бійку, в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел на умисне заподіяння смерті ОСОБА_11 і він почергово двома сокирами спочатку однією (її лезом), а потім іншою (її лезом) завдав кілька ударів по голові, шиї та обох руках ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому легких та тяжких тілесних ушкоджень. У подальшому ОСОБА_7 переніс ОСОБА_10 за 100 м від будинку і залишив на узбіччі дороги, де приблизно через 4-6 годин той помер від крововтрати та розвитку шоку, які настали внаслідок отримання численних ран голови та верхніх кінцівок. В результаті таких дій ОСОБА_7 вчинив убивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Апеляційний суд Київської області ухвалою від 29 червня 2017 року залишив без задоволення апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 , а судові рішення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без зміни. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахував ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 квітня по 29 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення

і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що висновок суду про те, що він завдав ударів двома сокирами, є голослівним, при цьому стверджує, що він лише захищався від протиправних дій ОСОБА_10 , який напав на нього з ножем. Крім того, згідно з показаннями експерта потерпілий ОСОБА_10 після отриманих тілесних ушкоджень був живий ще чотири години і міг залишити місце події самостійно. Стверджує, що умислу вбивати ОСОБА_10 у нього не було, і він перебував у стані необхідної оборони.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону,

а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати постановлені щодо засудженого судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення. Вказує на те, що протокол огляду місця події від 18 лютого

2016 року з фототаблицею до нього є недопустимим доказом, оскільки до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку домоволодіння ОСОБА_8 слідчий відділу поліції звернувся лише через п`ять днів. На думку захисника, з урахуванням того, що протокол огляду було отримано з порушенням встановленого КПК порядку, інші докази, отримані відповідно до вказаного протоколу, є також недопустимими. Висновок про те, що засуджений переніс потерпілого за 100 м від будинку, де і залишив, не відповідає обставинами справи, оскільки суд безпідставно не взяв до уваги пояснень ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_10 самостійно залишив місце події та пішов додому. Умислу вбивати потерпілого у ОСОБА_7 не було, а тому в цьому випадку взагалі відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до незаконного виправдання ОСОБА_8 , просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції повторно не дослідив доказів про які зазначав прокурор в апеляційній скарзі, і не зазначив підстав, на яких її визнано необґрунтованою, а ухвала суду не містить номеру кримінального провадження, що фактично унеможливлює ідентифікацію цього провадження. Прокурор зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки протоколу огляду місця події, показанням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і безпідставно відкинув той факт, що в момент вчинення злочину ОСОБА_8 перебувала в будинку і мала можливість чути, що відбувається. Скаржник стверджує, що під час судового розгляду захист ОСОБА_8 та ОСОБА_7 здійснював один захисник, що призвело до порушення їх прав на захист через наявний факт конфлікту інтересів захисника ОСОБА_6 та підзахисної.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу і просив її задовольнити, частково підтримав касаційну скаргу засудженого і заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора. Прокурор ОСОБА_5 частково підтримав касаційну скаргу прокурора та не підтримав касаційні скарги засудженого і його захисника.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.
У поданих касаційних скаргах засуджений, його захисник та прокурор, серед іншого, не погоджуються з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як у силу ст. 433 КПК їх перевірка до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Разом із тим, у результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу:
- показань засудженого ОСОБА_7 , який своєї вини у скоєному не визнав

і пояснив суду, що 17 лютого 2016 року він разом із потерпілим вживав спиртне

в домоволодінні, що належить ОСОБА_8 (садове товариство «Енергобудівельник», 191 у м. Українці Обухівського району Київської області), а потім перейшли в будинок. ОСОБА_8 ввечері прийняла ліки й лягла спати, ОСОБА_10 не бачила. За словами ОСОБА_7 між ним та потерпілим виникла сварка, яка перейшла у бійку, в ході якої вони друг другу завдавали ударів. Після чого потерпілий зібрався додому, а ОСОБА_7 провів його до хвіртки, там вони попрощались, і ОСОБА_10 пішов, а ОСОБА_7 повернувся та прибрався у кімнаті, крові на підлозі не бачив;
- показань ОСОБА_8 , яка пояснила, що 17 лютого 2016 року приблизно о 17:00 вона прийняла ліки і заснула, а коли прокинулась десь о 22:00, побачила на кухні плями червоного кольору та розлиту воду. ОСОБА_7 сказав їй, що побився

зі ОСОБА_10 , але вже все скінчилось і той пішов додому;
- фактичних даних, що містяться: у протоколі огляду місця події з відеозаписом та фототаблицею до нього від 18 лютого 2016 року, з яких убачається, що на узбіччі дороги в садовому товаристві «Енергобудівельник» і на відстані приблизно 100 м від домоволодіння ОСОБА_8 було виявлено труп ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті, поруч із ним численні плями бурого кольору та два недопалка цигарок;
- висновку судово-медичного експерта від 13 травня 2017 року, згідно з яким установлено, що на трупі ОСОБА_10 виявлено легкі та тяжкі тілесні ушкодження. Морфологічні особливості та характер ушкоджень голови в області рани № 7 (м`які тканини та кістки), а також дані медико-криміналістичного дослідження рани вказують на те, що мають місце ознаки, притаманні рубаним ранам, які утворилися від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею у вигляді прямолінійного ребра, яким може бути тупе лезо сокири. Морфологічні особливості та характер виявлених інших ран на голові, шиї та верхніх кінцівок є аналогічними, що не виключає можливості їх утворення від того ж самого предмета (тупе лезо сокири). Тілесні ушкодження у вигляді рубаних ран на голові, рубаних ран в області долонної поверхні лівої кисті (№ 13), тильної поверхні правої кисті (№ 16, № 17) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, інші рубани рани до легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок множинних ран голови та верхніх кінцівок, що призвело до крововтрати й розвитку шоку, а в його крові виявлено етиловий спирт;

- протоколу огляду місця події від 18 лютого 2016 року із фототаблицею до нього, відповідно до якого на території домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , виявлено та вилучено фрагмент лінолеуму з плямами речовини бурого кольору, щітку з плямами речовини бурого кольору, а також чотири сокири тощо;
- висновків судових молекулярно-генетичних експертиз від 24 червня та 1 липня 2016 року, згідно з якими виявлені на двох недопалках цигарок, найдених біля трупа ОСОБА_10 , генетичні ознаки крові та клітин збігаються між собою та відповідають генетичним ознакам зразка слини ОСОБА_7 , і не збігаються зі зразками крові ОСОБА_8 та ОСОБА_10 походження вказаних слідів від останніх двох виключається;
- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 6 липня 2016 року, відповідно до якого генетичні ознаки зразка крові та клітин, виявлені у змивах

із рук та на нігтьових пластинах рук ОСОБА_7 , містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 та зразок слини ОСОБА_7 . Генетичні ознаки крові та клітин

у фрагментах нігтьових пластин із лівої руки збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_10 і не збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_7 ;
- висновків судових молекулярно-генетичних експертиз від 2 липня 2016 року, згідно з якими на фрагменті лінолеуму та щітці вилучених під час огляду місця події, виявлено кров людини та клітини, які збігаються зі зразками крові

ОСОБА_10 і не збігаються зі зразками крові ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;
- висновку судової молекулярно-генетичної експертиз від 7 липня 2016 року,

з якого вбачається, що на руків`ї вилученої під час огляду місця події сокири (об`єкт № 8) виявлено клітини, які містять генетичні ознаки зразка слини ОСОБА_8 та зразка крові ОСОБА_10 , а також на робочій частині сокири генетичні ознаки крові збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_10 і не збігаються

з генетичними ознаками зразків слини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , походження вказаних слідів від останніх двох виключається;
- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 12 липня 2016 року, згідно з якими на руків`ї та робочій поверхні сокири (об`єкт № 4), знайденої під час огляду місця події, виявлено кров людини та клітини, які збігаються зі зразками крові ОСОБА_10 і не збігаються з ознаками слини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Аналіз двох останніх судових молекулярно-генетичних експертиз указує на те, що тілесних ушкоджень у вигляді рубаних ран потерпілому завдавав ОСОБА_7 по голові, шиї та верхніх кінцівках двома сокирами, вилученими під час огляду місця події від 18 лютого 2016 року (об`єктами № 4, 8).
При цьому не залишилися без оцінки суду твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що потерпілій самостійно залишив територію домоволодіння ОСОБА_8 .

Суд поставився до них критично і розцінив як неправдиві, оскільки біля трупа ОСОБА_10 були знайдені два недопалки цигарок «Bond» із генетичними ознаками на них слини ОСОБА_7 , а саму пачку зазначених цигарок було вилучено під час огляду домоволодіння ОСОБА_8 . Крім того, тіло потерпілого було знайдено напівоголеним, зі спущеними штанами та піднятою доверху кофтою, біля трупа лежали складені речі (куртка та сорочка). Вказане свідчить, що потерпілого переносили, від чого збився одяг, а потім біля нього поклали речі.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що ці дані в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать

до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі.
Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 , отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне та про істотне порушення судом вимог ст. 94 КПК, захисник не навів.
Крім того, аналогічні за змістом доводи, викладені у касаційній скарзі захисника про недопустимість доказів, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином їх розглянув і, визнавши їх неприйнятними, відмовив

у задоволенні заявлених вимог, зазначивши, що протокол огляду місця події

від 18 лютого 2016 року з фототаблицею та відеозаписом було отримано

відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК. А тому з урахуванням викладеного Суд вважає, що доводи захисника про необхідність визнаня недопустимими й інших доказів, отриманих унаслідок вказаного протоколу, є безпідставними.

Крім того, враховуючи знаряддя злочину дві сокири, силу ударів, кількість

та локалізацію поранень на голові та шиї потерпілого, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 під час конфлікту зі ОСОБА_10 діяв із прямим умислом на його вбивство, а тому доводи засудженого про те, що він перебував у стані необхідної оборони,

є неспроможними.
Апеляційний суд за клопотанням прокурора допитав потерпілу, виправдану та засудженого, належним чином перевірив доводи сторони обвинувачення про безпідставне виправдання ОСОБА_8 , дав на кожний із них повну та вичерпну відповідь, навівши обґрунтовані мотиви спростування.

При цьому суд зазначив, що ОСОБА_8 безпосереднім свідком вбивства потерпілого не була і зі слів ОСОБА_7 дізналася про бійку лише о 10:00, коли прокинулась і вийшла з іншої кімнати. Засуджений при цьому запевнив її, що ОСОБА_10 самостійно пішов до дому, а сліди безладу, розлитої води та речовини, схожої на кров, вона пов`язала з бійкою. Факту прибирання вказаних слідів вона не заперечувала. Про вбивство ОСОБА_10 , якого вона раніше не знала, їй стало відомо лише на наступний день.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про правильність виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю факту вчинення кримінального правопорушення, в якому вона обвинувачувалась.
Доводи прокурора про порушення права на захист ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких убачається, що інтереси виправданої як в суді першої, так і апеляційної інстанції представляв захисник ОСОБА_12 . Крім того, від учасників судового провадження жодних заяв чи клопотань з приводу порушення їх прав не надходило, не зазначав прокурор про таке порушення і в апеляційній скарзі.
Разом із цим, із касаційної скарги прокурора вбачається, що він не погоджується з судовими рішеннями в частині виправдання ОСОБА_8 та вказує на порушення місцевим судом прав останньої, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 438 КПК, відповідно до якої Суд касаційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційних скарг засудженого, його захисника та прокурора відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 , касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3