КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

31 жовтня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0016694 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, раніше неодноразово судимого, останній раз 19.02.2016 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 цього Кодексу, до позбавлення волі строком на 2 роки і 6 місяців, звільненого 26.09.2016 по відбуттю покарання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, раніше неодноразово судимого, останній раз 08.07.2015 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, з урахуванням змін внесених касаційною інстанцією, до позбавлення волі строком на 1 рік і 6 місяців, звільненого 06.07.2017 по відбуттю покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 визнано винуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі кожного.
Також судом вирішено питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , 26.12.2017 року у період часу з 13:00 год. до 13:30 год., перебуваючи в будинку АДРЕСА_4 , переслідуючи корисливу мету, за попередньою змовою між собою, підійшли до вхідної двері квартири АДРЕСА_5 , та скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб та усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, за допомогою металевих предметів схожих на відмички, відкрили вхідні двері квартири АДРЕСА_6 , проникли у житло, звідки повторно таємно викрали чуже майно, що належало потерпілому ОСОБА_10 , а саме: ноутбук «НР» у комплекті із зарядним пристроєм та мишкою, вартістю 3400 грн., диктофон «Olympus», вартістю 526 грн. 67 коп., флеш-накопичувач «Transcend», 4 Гб, вартістю 86 грн. 67 коп., флеш-накопичувач «Silicon Power», 16 Гб, вартістю 106 грн. 67 коп., флеш-накопичувач «SanDisk», 32 Гб, вартістю 240 грн. 67 коп., медалі «Ветеран праці», «1500 Києву», «Динамо Київ», вартістю 25 грн., 12 бронзових хрестиків та інші предмети , які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, а всього на загальну суму 4515 грн. 68 коп., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, викраденим розпорядились на власний розсуд.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02.07.2018 щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України змінити; звільнити останнього від призначеного йому покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої скарги, апелянт вказує на те, що оскаржуваний вирок підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як є занадто суворим.

Як зазначає апелянт, інкримінований ОСОБА_5 злочин не є особливо тяжким злочином та вчинений без застосування насильства. Потерпілий матеріальних претензій до обвинуваченого не має; пробачив його та просив суд призначити обвинуваченому покарання та звільнити від його відбування з випробуванням.

Таким чином, як вважає апелянт, на момент винесення вироку, ступінь суспільної небезпечності вказаного злочину, внаслідок його тяжкості та відсутності шкоди заподіяної обвинуваченими, є значно мінімізованою.

Вказаний злочин обвинувачений вчинив з метою отримання коштів на лікування від смертельної хвороби, яку у нього було діагностовано, що, на думку захисту, може свідчити про наявність ще однієї пом`якшуючої покарання обставини вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Тобто, на думку захисту, в діях обвинуваченого було встановлено 2 пом`якшуючі покарання обставини, які повністю мінімізували непогашені судимості та рецидив злочинів.

Крім того, як зазначає захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , судом першої інстанції не було враховано належним чином дані про наявність в обвинуваченого сім`ї, міцних соціальних зв`язків та стан його здоров`я.

Враховуючи викладене, на думку захисту, у суду були всі підстави дійти висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, а тому незастосування до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням було помилковим та необґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі також просить вирок суду щодо нього змінити та пом`якшити призначене йому покарання із застосуванням ст. 66 КК України, оскільки, як вважає останній, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він хворіє на ряд важких захворювань, а також наявність у нього хворої матері пенсійного віку.

Заслухавши доповідь судді доповідача; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників, які підтримали подані скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення поданих скарг та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднаній з проникненням у житло, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданих апеляційних скарг, а саме в межах призначеного обвинуваченим покарання.
При призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ними злочину, обставини справи, дані про особу кожного обвинуваченого, які раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, суспільно-корисною працею не займаються, невжиття заходів для відшкодування шкоди, стан здоров`я кожного обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 хворіє на туберкульоз, а ОСОБА_5 туберкульоз та ВІЧ.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , суд визнав щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання кожного із них рецидив злочину.
Беручи до уваги всі вказані вище обставини у їх сукупності, визначену ч. 2 ст. 50 КК України мету покарання, враховуючи обставини справи, дані про особу кожного обвинуваченого, їх відношення до скоєного, які неодноразово судимі, в тому числі за умисні корисливі злочини, ОСОБА_7 під час перебування справи у суді вчинив новий корисливий злочин, у зв`язку з чим слідчим суддею Дарницького районного суду м. Києва йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, думку потерпілого, який просив призначити кожному не суворе покарання, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_5 покарання необхідне й достатнє для їх виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів у вигляді позбавлення волі, в мінімальних межах, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, яке кожний, з урахуванням особи і тяжкості скоєного злочину, має відбувати в ізоляції від суспільства.
При цьому, правових підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд першої інстанції не знайшов, оскільки, на думку суду, саме покарання у виді позбавлення волі буде не тільки справедливим, а й необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нового злочину.
Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особі кожного із них, а тому, незважаючи на доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_7 , це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Виходячи з вищенаведеного, а також вимог ч. 2 ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ними злочину, даних про особу кожного із обвинувачених, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, слід визнати таким, що відповідає вимогам закону, в тому числі положенням Загальної частини КК України, якими визначені мета та загальні засади призначення покарання.
Обставини, на які посилаються у своїй апеляційних скаргах захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 щодо неврахування судом першої інстанції інших пом`якшуючих покарання обставин, а також даних про особу кожного із обвинуваченого, зокрема щодо стану їх здоров`я, не можуть заслуговувати на увагу та служити підставами для висновку про можливість їх виправлення без відбування покарання, з огляду на таке.
По-перше, матеріали кримінального провадження, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, а також доводи, наведені в апеляційних скаргах, не містять в собі об`єктивних даних про наявність будь-яких пом`якшуючих покарання обставин, крім щирого каяття.
По-друге, при призначенні обвинуваченим покарання, судом першої інстанції не було залишено без уваги жодної обставини, на які посилаються у своїх скаргах апелянти, в тому числі щодо стану здоров`я кожного обвинуваченого, а тому суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами апелянтів про те, що наведені у скаргах обставини істотно знижують або мінімізують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину або суспільну небезпечність особи кожного із них.
Враховуючи ці та інші, наведені у вироку обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість призначення обвинуваченим більш м`якого покарання, ніж передбачено законом або їх звільнення від відбування покарання з випробування, оскільки для цього відсутні правові підстави, передбачені ст.ст. 69, 75 КК України.
За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для зміни вироку, а саме підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_5 судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі кожного із обвинувачених, колегія суддів, за наслідками апеляційного розгляду, вважає необхідним вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року ухвалений щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року ухвалений щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/636/2018

Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1