Справа № 522/2513/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року на приміщення № 707, площею 552,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000336 від 12.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364 ч. 1, 358 ч. 4 КК України.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що на його думку арешт підлягає скасуванню, оскільки 29.11.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального міського округу ОСОБА_5 , було посвідчено договір купівлі-продажу серія номер: 12657 від 29.11.2017р., відповідно до якого ОСОБА_6 , продав, а ОСОБА_4 , придбав у власність нежитлове приміщення № 707 загальною площею 552,1 кв.м. Цього ж дня 29.11.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального міського округу ОСОБА_5 , посвідчується договір іпотеки, серія та номер: 12662 виданий 29.11.2017р., відповідно до якого ОСОБА_4 (іпотекодавець), а ОСОБА_7 (іпотекодержатель), правочин в якому встановлено основне зобов`язання: договір позики грошей: серія номер: 12661 виданий 29.11.2017, видавник: приватний нотаріус ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , як володільця майна, не було повідомлено про розгляд клопотання про арешт майна, у зв`язку з чим представник ОСОБА_4 з об`єктивних причин не мав можливості взяти участь у судовому засіданні. Як зазначає заявник, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем цього нерухомого майна, який сплатив реальні грошові кошти за договором купівлі-продажу. До нього ніхто не звертався з позовом про витребування майна, про заявлення цивільного позову в кримінальному провадженні не йдеться, більше того, як вбачається з матеріалів справи, заявник є не першим та навіть не другим власником спірного майна. Єдиною особою, яка намагалась оскаржити набуття заявником спірного майна, є КС «Україна», проте її скарга була залишена без задоволення міністерством Юстиції України.

ОСОБА_4 не є фігурантом кримінального провадження, в рамках якого прийнято рішення про арешт майна, йому не повідомлялось про підозру. Отже, саме нерухоме майно ніяк не допоможе в розслідуванні шахрайських дій, які за версією слідства були вчинені шляхом підроблення документів.

В судове засідання заявник не заявився, згідно клопотання просить провести судовий розгляд за його відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не сповістив.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 132 КПК України, у кожному разі, коли вирішується питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначити наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення особою правопорушення. Це є важливою гарантією проти зловживання засобами кримінального судочинства, що неможливо забезпечити, якщо не перевірити легітимність самого кримінального переслідування.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року в рамках кримінального провадження № 0000336 від 12.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364 ч. 1, 358 ч. 4 КК України, накладено арешт, заборонивши відчуження та здійснення реєстраційних дій на приміщення АДРЕСА_2 .

29.11.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального міського округу ОСОБА_5 , посвідчено договір купівлі-продажу серія номер: 12657 від 29.11.2017р., відповідно до якого ОСОБА_6 , продав, а ОСОБА_4 , придбав у власність нежитлове приміщення № 707 загальною площею 552,1 кв.м.

29.11.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального міського округу ОСОБА_5 , посвідчується договір іпотеки, серія та номер: 12662 виданий 29.11.2017р., відповідно до якого ОСОБА_4 (іпотекодавець), а ОСОБА_7 (іпотекодержатель), правочин в якому встановлено основне зобов`язання: договір позики грошей: серія номер: 12661 виданий 29.11.2017, видавник: приватний нотаріус ОСОБА_5 .

Володілець майна - ОСОБА_4 не є підозрюваним за кримінальним провадженням № 0000336 від 12.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364 ч. 1, 358 ч. 4 КК України, в рамках якого прийнято рішення про арешт майна.

З огляду на приписи п.18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Враховуючи викладене, вважаю, що потреба у застосуванні заходу забезпечення, у вигляді арешту приміщення № 707, площею 552,1 кв.м. за адресою: м. Одеса, провулок Маяковського, 7, відпала та арешт накладений на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року, підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309, 369 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року на приміщення № 707, площею 552,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

04.07.2018