Справа №577/4463/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/307/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 577/4463/17 за спільною апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, Конотопського району, с. В. Самбір, який мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшла спільна апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року, в якій вони просять скасувати вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та направити матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цим же вироком задоволено позов прокурора. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 10710,40 грн., на користь Фінансового управління Конотопської міської ради 5130,38 грн.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 1504,84 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди.

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважають вирок суду незаконним в частині призначеного обвинуваченому покарання через м`якість та необґрунтованим щодо розміру стягнутої з ОСОБА_8 на користь потерпілого моральної шкоди. Стверджують, що суд першої інстанції звільняючи обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням безпідставно послався на ті ж пом`якшуючі покарання обставини, якими обґрунтував призначене ОСОБА_8 покарання в мінімальних розмірах санкції ч.1 ст.121 КК України, чим, на їх думку, необґрунтовано застосував ст.75 КК України. Вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше вже вчиняв аналогічний скоєному відносно ОСОБА_6 злочин, передбачений ст.125 КК України, але до цього часу з вини правоохоронних органів не засуджений і кримінальне провадження відносно нього не закрито. З огляду на обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину, а саме що обвинувачений напав на потерпілого свідомо, раптово, ззаду, використовуючи його безпорадний стан та похилий вік, наніс удари, якими зламав 10 ребер, стверджують, що потерпілий в судовому засіданні не висловлював думку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком. Не погоджуються також з висновком суду, що саме потерпілий спровокував конфлікт, посилаючись при цьому на те, що і обвинувачений висловлювався нецензурно в його бік та що удари обвинуваченим були нанесені вже після завершення конфлікту, коли потерпілий нічого не очікував. З огляду на це, вважають, що суд по суті перекрутив обставини вчиненого злочину. На думку потерпілого та його представника, посилання суду першої інстанції на поведінку ОСОБА_6 в обґрунтування висновку про розмір заподіяної злочином моральної шкоди є безпідставним, а посилання на матеріальне становище обвинуваченого таким, що не підтверджується матеріалами провадження.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 22 травня 2017 року в обідній час, на лузі, біля обвідної канави в с. Лобківка, Конотопського району, косив траву, куди до канави прийшов потерпілий ОСОБА_6 порибалити. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані сп`яніння, в грубій формі із застосуванням нецензурної лайки зробив зауваження обвинуваченому щодо покосу трави, яку мешканці села засіяли клівером і чекали врожаю. У відповідь ОСОБА_8 , взувши резинові чоботи, з метою умисного заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , підійшов до останнього, який сидів на землі біля канави, та носаком взутої у чобіт ноги спричинив два удари в область ребер справа, а коли потерпілий піднявся, наніс ще два удари ногою в область попереку справа ззаду. Після цього, ОСОБА_6 , зібравши речі пішов додому, звідки його було доставлено до лікарні.

Згідно висновку експерта №256 від 26 липня 2017 року, на час госпіталізації у відділення та лікування у Комунальному закладі КЦРЛ виявлено підшкірна емфізема правої половини грудної клітини, шиї та переломи ребер справа. На стаціонарному лікуванні знаходився у КЦРЛ, відділення 78 з 22 травня по 07 червня 2017 року з діагнозом ЗТКГ. Множинні переломи 3-9 ребер справа. Забій обох легень ДН11-111. Посттравматичний правобічний пневмоторакс. Пневмомеднастиум. Бронхіальна астма. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Стабільна стенокардія напруги ФК 11СН 11А, церебросклероз 11ст. Знаходився на стаціонарному лікуванні у СОКЛ відділення 067 з 07 червня по 23 червня 2017 року з діагнозом ЗТКГ. Перелом 111-1V-V1-V11-1Х-Х ребер справа. Забій лівої половини грудної клітини. Забій легень. Правосторонній посттравматичний пневмоогемоторакс. Лівостронній малий гемоторакс. Бульозна емфізема легень. Дисциркуляторна енцефалопатія 1-11ст змішаного ґенезу. Невротичний синдром. Дані ушкодження виникли від дії тупих предметів, що підтверджується характером пошкодження. По часу спричинення дані ушкодження могли утворитися в час указаний у постанові, що підтверджується записами медичної карти. По ступеню важкості множинні переломи 3-10 ребер справа, забій обох легень, посттравматичний правобічний пневмоторакс, пневмомедиастиум, в комплексі є небезпечними для життя в момент заподіяння та згідно підпунктів о), л) п. 2.1.3 правил судово-медичного визначення ступеня важкості тілесних ушкоджень відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Виходячи з наявності тілесних ушкоджень потерпілому було здійснено прикладання не менше 4-х кратної дії травмуючого предмету. В момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися в горизонтальному або близькому до цього положеннях. Дані тілесні ушкодження, які виявлені у потерпілого під час лікування у стаціонарах могли виникнути внаслідок ударів носаками ніг і тому подібних предметів.

На спільну апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 надійшли заперечення від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , за змістом яких вважають вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року відносно ОСОБА_8 законним, обґрунтованим і вмотивованим та не вбачають підстав для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 та прокурора, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що спільна апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги.

Аналізуючи доводи спільної апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , за змістом яких вони фактично не погоджуються з призначеним обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, а також в частині розміру стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди колегія суддів приходить до наступних висновків.

Положеннями ст.370 КПК України встановлено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з яких вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали, характеризуючі особу обвинуваченого визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши обвинуваченому та іншим учасникам наслідки такого розгляду, зокрема, неможливість надалі оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, з чим всі учасники судового провадження погодились.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом у порядку ст.349 КПК України, в тому числі і показами потерпілого ОСОБА_6 , який суду пояснив, що у вказаний день і час він дійсно пообідавши випив трохи спиртного і пішов на рибалку до канави розташованої в с. Лобківка. Побачивши ОСОБА_8 , який косив траву, зробив тому зауваження вказавши, що траву сіяли мешканці села, при цьому висловився нецензурною лайкою. Після цього обвинувачений відніс траву до машини, повернувся вже одягнутим і наніс декілька ударів ногою по ребрах і спині. На цьому побиття припинилося. Прийшовши додому він відчув себе погано, а тому викликав швидку допомогу, яка і відвезла до лікарні, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 29 листопада 2017 року і яким суд дав належну оцінку.

За таких обставин вирок суду не може бути оскаржений потерпілим з підстав заперечення обставин, які ним, а також іншими учасниками не оспорювались, та дослідження яких було визнане недоцільним у суді першої інстанції, а тому доводи спільної апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 в тій частині, що суд перекрутив всі обставини, за яких було вчинено злочин, колегією суддів не перевіряються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України судом кваліфіковані вірно.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції при обранні міри покарання, яку необхідно призначити ОСОБА_8 урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу винного (зокрема те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання і роботи, є інвалідом 3-ї групи, має на утриманні неповнолітню дитину, згідно висновку органу пробації ризиків та небезпеки для суспільства не несе, його виправлення і перевиховання можливе без позбавлення волі, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та часткове відшкодування збитків, обставин, що його обтяжує не встановив.

Судом також була врахована і думка ОСОБА_6 , який просив не позбавляти обвинуваченого ОСОБА_8 волі, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 29 листопада 2017 року (а.к.п.83), а тому доводи спільної апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 відносно того, що потерпілий в судовому засіданні не висловлював думку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком з посиланням на обставини вчиненого відносно нього злочину, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Крім того, ОСОБА_8 упродовж судового провадження давав визнавальні покази щодо обставин вчинення правопорушення і не оспорював фактичних обставин подій, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і свідчить про намір обвинуваченого сприяти здійсненню правосуддя.

З урахуванням наведених даних у їх сукупності суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України у мінімальному її розмірі у виді 5 років позбавлення волі і з цих же підстав прийняв рішення про звільнення від його відбування з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України, і колегія суддів з цим погоджується.

З огляду на це, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо безпідставного посилання суду при застосуванні до обвинуваченого положень ст.ст.75, 76 КК України на ті ж пом`якшуючі покарання обставини, якими суд обґрунтував покарання, призначене ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50,65,75 КК України, підстав вважати таке покарання явно несправедливим внаслідок м`якості як про це зазначають в апеляційній скарзі потерпілий та його представник колегія суддів не вбачає.

Оцінюючи доводи спільної апеляційної скарги щодо неправильності вирішення судом цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов про її відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явленого позову потерпілого та розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, в повному обсязі врахував характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_6 внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, характер немайнових втрат, обставини, які передували вчиненню злочину, зокрема те, що потерпілий зробив зауваження обвинуваченому щодо покосу ним трави, висловившись нецензурною лайкою, що підтвердив безпосередньо в судовому засіданні (судове засідання від 29 листопада 2017 року), врахував наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини, його інвалідність та дійшов правильного висновку про часткове задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 в розмірі 20 000 гривень на користь потерпілого.

На переконання колегії суддів, виходячи з принципів розумності та справедливості, такий розмір моральної шкоди є об`єктивним, співмірним та відповідає моральним втратам потерпілого ОСОБА_6 , а тому погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим, зокрема через м`якість.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що вирок суду відносно ОСОБА_8 оскаржується потерпілим ОСОБА_6 та його представником адвокатом ОСОБА_7 виключно з підстав призначення обвинуваченому недостатньо суворого покарання та необґрунтованості розміру стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди, проте за змістом вимог апеляційної скарги не ставиться питання про ухвалення нового вироку на цій підставі, відповідно до ст.420 КПК України, а просять оскаржуваний вирок скасувати та направити матеріали кримінального провадження на новий судовий розгляд у суд першої інстанції, не вказуючи при цьому підстави для призначення нового розгляду, які визначені статтею 415 КПК України.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду та доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування вироку суду та направлення матеріалів даного кримінального провадження на новий судовий розгляд на підставі невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість та необґрунтованості вироку суду в частині розміру стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди з огляду на те, що судовий розгляд був проведений у скороченому порядку відповідно до ч.3 ст.349 КПК України не вбачається, а тому у задоволенні спільної апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Спільну апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2017 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.