АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2617/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002202.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що в межах кримінального провадження № 0002202 підозри не пред`явлено, та, зважаючи на підстави для накладення арешту, на які посилається ФОП ОСОБА_7 , прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що висновок слідчого судді є передчасним, оскільки судом не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи. Так, зазначає, що ФОП ОСОБА_6 визнано потерпілим у даному кримінальному провадженні, а майно, зазначене у клопотанні, в тому числі і те, що подароване ОСОБА_8 та ТОВ «МСС «ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ», є об`єктами злочину та дані особи не є добросовісними набувачами майна, а лише незаконно утримують його та переховують від суду.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ТОВ «МСС «ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ» будучи пособниками організатора злочину ОСОБА_10 , виконуючи його злочинні вказівки вчинили приховання його майна через укладення між собою договорів дарування з ознаками фіктивності, що свідчить про шахрайство спрямоване на заволодіння майном потерпілого і приховання майна боржника третіми особами задля уникнення звернення стягнення. Додає, що ОСОБА_10 вже більше трьох років відмовляється виконати грошову вимогу кредитора на підставі діючого договору, яка є законною, так як є офіційні відомості з реєстру щодо привласнення ОСОБА_10 40 % частки статутного капіталу.

Апелянт стверджує, що арешт майна необхідний не тільки для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а й для збереження речових доказів, спеціальної конфіскації в дохід держави.

Крім того, автор апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_10 шахрайським шляхом привласнив майно на суму 8 000 000 гривень, а станом на квітень 2018 сума боргу зросла до 13 000 000 гривень, враховуючи 3 % річних та збитки завдані інфляцією, а ФОП ОСОБА_6 більше трьох років не може стягнути борг і захистити свої майнові права.

У підсумку апелянт звертає увагу суду на те, що КПК України не передбачає того, що для задоволення клопотання потерпілої особи про накладення арешту на майно, спочатку необхідно вручити підозру.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В обгрунтування пропуску такого строку зазначає, що повний текст ухвали отримано 23.04.2018, апеляційна скарга подана до суду 24.04.2018 року.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянтом повний текст ухвали слідчого судді отримано 23.04.2018, апеляційна скарга подана до суду 24.04.2018 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 12 годину 45 хвилин 16 липня 2018 року, про що надіслано повідомлення прокурору 26.06.2018 року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив. Також у судове засідання не з`явилась особа, яка подала апеляційну скаргу, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності зазначених осіб.

Також представник державного обвинувачення та особа, яка подала апеляційну скаргу, будучи належно повідомленими, не прибули у судове засідання призначене на 21.06.2018.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Печерського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0002202, відомості про яке 16.05.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

05.03.2018 року фізична особа підприємець ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002202.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для відмови у задоволенні клопотання, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Як вбачається з клопотання ФОП ОСОБА_6 , метою арешту є забезпечення цивільного позову, проте з такою метою, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 170 КПК України, можливий лише арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що у даному кримінальному провадженні жодній особі повідомлення про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, в тому числі і передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, пред`явлено не було, а отже клопотання ФОП ОСОБА_6 не відповідає наведеним вимогам закону.

Жодних об`єктивних підстав вважати, що майно, на яке ФОП ОСОБА_6 просить накласти арешт, виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину, і відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ТОВ «МСС «ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ» будучи пособниками організатора злочину ОСОБА_10 , виконуючи його злочинні вказівки вчинили приховання його майна через укладення між собою договорів дарування з ознаками фіктивності, що свідчить про шахрайство спрямоване на заволодіння майном потерпілого і приховання майна боржника третіми особами задля уникнення звернення стягнення, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження.

Посилання апелянта на те, що КПК України не передбачає того, що для задоволення клопотання про арешт майна необхідним є вручення особі повідомлення про підозру, не грунтується на вимогах Закону, а саме ч. 6 ст. 170 КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, є передчасними, а тому не заслуговують на увагу у даному судовому засіданні.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002202, залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4