Єдиний унікальний номер 234/5831/17 Номер провадження 11-кп/775/350/2018

ВИРОК

Іменем України

11 липня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області

у складі: судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду Донецької області у м. Бахмуті апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_7 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР № 0000979 від 05.04.2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Краматорську Донецької області, громадянина України, який має середню технічну освіту, неодруженого, не працюючого, який страждає на цукровий діабет 1 типу, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 06.08.2014 року Краматорським міським судом Донецької області за ст.286 ч.1 КК України до 2 місяців арешту, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, звільненого 13.05.2016 року за відбуттям основного покарання,

якого визнано винним та призначено покарання за ч.1 ст.389 КК України у виді одного року обмеження волі з триманням засудженого в кримінально-виконавчої установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік та покладено обов`язки передбачені ст.76 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, яке виявилось в наступному.

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 06.08.2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді двох місяців арешту з триманням засудженого в умовах ізоляції, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до двох років.

04.07.2016 року в Краматорському міському відділі КВІ УДПтСУ в Донецькій області ОСОБА_6 був роз`яснений порядок відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачений ст.34 КВК України, згідно якої засуджений до покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю зобов`язаний виконувати судове рішення.

ОСОБА_6 , будучи ознайомлений під підпис з порядком та умовами відбування призначеного йому в тому числі додаткового покарання, маючи умисел на ухилення від відбування призначеного йому судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, неодноразово запевняв співробітників Краматорського МВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області та 04.07.2016 року повідомляв їм невідповідну дійсності інформацію про те, що нібито посвідчення водія він втратив.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на ухилення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, 02.01.2017 року ОСОБА_6 умисно узяв посвідчення водія, наявність якого приховував від співробітників Краматорського МВ КВІ УДПтСУ в Донецькій області, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстр.номер НОМЕР_1 , після чого продовжив керувати ним по б.Машинобудівників м.Краматорська Донецької області. Знаходячись поблизу будинку №59 по б.Машинобудівників м.Краматорська Донецької області, обвинувачений був зупинений працівниками УПП м.Краматорська та Слов`янська за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 24.02.2017 року ОСОБА_6 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення, вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 389 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 3 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю приєднати невідбуте додаткове покарання за вироком Краматорського міського суду від 06.08.2014 р. у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки, та остаточно за сукупністю вироків визначити покарання у віді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції не врахував, що на час ухвалення вироку від 06.12.2017 р. ОСОБА_6 не відбуте додаткове покарання за попереднім вироком у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та не призначив йому остаточне покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України. Вважає, що судом не дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченого необґрунтовано звільнено від відбування покарання з випробуванням, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

В апеляційному порядку висновки суду о винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України не оскаржується, у зв`язку з чим апеляційним судом не перевіряються.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно ч.3 ст. 71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або не відбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Краматорського міського суду від 06.08.2014 р. ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до 2 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 2 років. ОСОБА_6 13.05.2016 р. відбув основне покарання. Разом з цим, від відбуття додаткового покарання він протягом тривалого часу ухилявся та таким чином скоїв нове кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання.

На час ухвалення вироку від 06.12.2017 р. ОСОБА_6 не відбуте додаткове покарання за попереднім вироком.

Таким чином суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність оскільки ОСОБА_6 не відбуте додаткове покарання за попереднім вироком у виді позбавлення права керувати транспортними засобами і остаточне покарання за сукупністю вироків суд мав призначити шляхом приєднання до основного покарання не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Також суд першої інстанції призначивши покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст.389 КК України, прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, мотивуючи це тим, що мали місце пом`якшуючи обставини у виді визнання обвинуваченим своєї провини та щирого каяття.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для його є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Натомість колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України прийнято неправильно.

За таких обставин вирок суду в цій частині не може бути визнаний законним та обґрунтованим у зв`язку з неправильністю звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 будучи засудженим за порушення правил дорожнього руху, вчинив тотожне адміністративне правопорушення, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що притягнутий до адміністративної відповідальності.

Вказане свідчить про анти суспільну направленість поведінки обвинуваченого, нехтування ним правилами співжиття та неможливість виправлення у випадку призначення покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому покарання та приймаючи рішення про звільнення винного від його відбування, суд не дав належної оцінки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також способу вчинення злочину, що обвинувачений протягом тривалого часу ухилявся від відбування додаткового покарання шляхом повідомлення співробітникам Краматорського міського відділу КВІ УДПтСУ в Донецькій області неправдивої інформації щодо відсутності прав водія, що свідчить про схильність винного до протиправної поведінки та до вчинення протиправних діянь.

Так відповідно до п. 3 ППВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону необґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання.

Відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює новий вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Разом з тим, колегія суддів, обговорюючи доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання у виді обмеження волі приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою провину, щиро покаявся, а також враховує ту обставину, що він проживає разом із матір`ю яка є інвалідом другої групи та особою похилого віку. Крім того обвинувачений ОСОБА_6 страждає сахарним діабетом І типу та перебуває на диспансерному обліку. Ці обставини колегія суддів вважає такими, що суттєво пом`якшують покарання.

Вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дає підстави колегії суддів застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини Кодексу за цей злочин.

Відповідно до санкції частини 1 ст. 389 КК України, за скоєння вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк.

Апеляційний суд при призначенні ОСОБА_6 покарання приймає до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину та його суспільну небезпеку, сукупність усіх обставин вчиненого злочину і вважає за необхідне призначити покарання у виді громадських робіт, а остаточне покарання призначити відповідно до положень ст. 71 КК України, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 389 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

На підставі ч. 3 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, приєднати невідбуте додаткове покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 06.08.2014 року у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, та остаточно за сукупністю вироків призначити покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Судді