АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. 170 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 20 червня 2018 року клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБ України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене із заступником військового прокурора Криворізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно, було частково задоволено, накладено арешт на майно, яке було вилучено 14.06.2018 року під час обшуку у службовому приміщенні помічника командира Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби з надзвичайних ситуацій ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: блокнот у твердій обкладинці синього кольору з відтиском «2017», у графі «особисті дані» запис від руки « ОСОБА_11 » та номер телефону « НОМЕР_1 », з рукописними записами; блокнот у твердій обкладинці синього кольору з відтиском «ТАС 2015», підписаний « ОСОБА_11 », з рукописними записами; копію посадової інструкції на ім`я ОСОБА_8 помічника командира загону, на 5 (п`яти) аркушах; USB-накопичувач за позначеннями D33B29; мобільний телефон марки «NOKIA», імеі НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; системний блок з номером на корпусі 10440585; 19 (дев`ятнадцять) купюр номіналом 500 (п`ятсот) гривень; 6 (шість) купюр номіналом 200 (двісті) гривень; 1 (одна) купюра номіналом 50 (п`ятдесят) гривень; 1 (одна) 10 (десять) гривень; 2 (дві) купюри номіналом (одна) гривня), а всього 10762 (десять тисяч сімсот шістдесят дві) гривні. В задоволенні інших вимог відмовлено.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що клопотання слідчого є обґрунтованим, законним та підлягає частковому задоволенню, оскільки слідчим доведено наявність підстав, передбачених КПК України, для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було вилучено під час проведення обшуків від 14.06.2018 року, та його відповідність вимогам ст. 98 КПК України, можливість використання зазначеного майна, як доказу у кримінальному провадженні, та ризик його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. В накладенні арешту на інші документи, вилучені під час обшуку, слідчий суддя відмовив, оскільки слідчий має можливість отримати належним чином завірені їх копії, що буде достатнім для долучення них до матеріалів кримінального провадження.

В апеляційній скарзі адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, мотивуючи тим, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя розглянув за відсутності захисника та власника майна, та що копію оскаржуваної ухвали захисник отримала 26.06.2018 року. Щодо апеляційних вимог, - апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2018 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та зобов`язати слідчого повернути вилучене майно.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, захисник ОСОБА_7 посилається на те, що ухвала слідчого судді постановлена із недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України. Постановляючи ухвалу про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийняв до уваги доводи слідчого, що вилучене у службовому кабінеті майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження є необхідність у накладенні арешту на майно. Проте, слідчим у клопотанні не конкретизовано правові підставі арешту щодо кожного речового доказу, не зазначено, які саме мають на собі ознаки інкримінованого кримінального правопорушення підозрюваному ОСОБА_8 , чи є вони предметом, а також предметом конфіскації та спеціальної конфіскації. Крім того звертає увагу на те, що слідчим суддею не додержано строки розгляду клопотання про арешт майна, визначені ст. 172 КПК України. Так, клопотання про арешт майна ОСОБА_8 надійшло до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 15 червня 2018 року, а розгляд його було проведено слідчим суддею лише 20 червня 2018 року, тобто на п`ятий день після надходження клопотання.
Вказує, що ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, яким чином могло вказане майно бути використане як знаряддя вчинення злочину або які можуть містити сліди кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді першої інстанції без змін, перевіривши надані матеріали та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст. 395 КПК України на ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Відповідно до змісту п.4) ч.3 ст.399 КПК України питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вирішує суд апеляційної інстанції, тому, виходячи з того, що ухвала слідчого судді від 20 червня 2018 року постановлена без виклику апелянта, зазначене рішення суду було отримано ним лише 26 червня 2018 року, дані про направлення та отримання зазначеної ухвали скаржником раніше зазначеної дати в матеріалах судового провадження відсутні, колегія суддів вважає, що строк на подачу апеляційної скарги на зазначену ухвалу слідчого судді першої інстанції пропущено з поважних причин, зазначених у клопотанні, тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів випливає, що існує підозра, що грошові кошти, які знаходяться як були вилучені під час проведення обшуку, мають важливе значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні та є ключовими доказами, які допоможуть встановити джерела їх надходження, а також необхідні для забезпечення у майбутньому можливої конфіскації майна або цивільного позову з метою відшкодування спричинених державі збитків, а отже це є достатньо обґрунтованим і вагомим для вжиття на даному етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження.

Наявність такої підозри дає підстави ґрунтовно припускати, що грошові кошти є такими, що отримані ОСОБА_8 внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, ці кошти відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів, оскільки арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, та процесуального статусу останнього, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків суду.

Доводи апеляційної скарги апелянта щодо порушення суддею строків розгляду клопотання підтверджуються матеріалами провадження, але мали місце з поважних причин, і не є визначеними законом підставами скасування ухвали слідчого судді.

Посилання апелянта на відсутність зв`язку між грошовими коштами та особистими речами, вилученими під час обшуку у ОСОБА_8 та розслідуваним кримінальним правопорушенням, колегія суддів вважає передчасними, оскільки дане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування та на даний час триває перевірка відповідних обставин у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. У випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним злочином у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, заявник не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000087 від 23 травня 2018 року задовольнити.
Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000087 від 23 травня 2018 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4