Справа № 182/2576/17
Провадження № 1-кп/0182/54/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді- ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі кримінальне провадження № 0001748 за обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, який має на утриманні двох малолітній дітей 2016 р.н. та 2018 р.н., який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 29.04.2017 року, приблизно о 13 год. 00 хв., знаходячись в приміщенні кафе, яке розташовано за адресою вул. Г. Чорнобиля, 23б в м. Нікополь Дніпропетровської області, на підвіконні в торгівельному залі, біля прилавку побачив смартфон „Lenovo S90 Dual Sim (gold), який належить ОСОБА_5 і у нього виник умисел на його таємне викрадення.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , 29.04.2017 року, приблизно о 13 год. 05 хв., знаходячись в приміщенні кафе, яке розташоване за адресою: вул. Г. Чорнобиля 23 б в м. Нікополь Дніпропетровської області, скориставшись відсутністю відвідувачів та сторонніх осію, з підвіконня в торгівельному залі, біля прилавку, умисно таємно з корисливих мотивів викрав смартфон „Lenovo S90 Dual Sim (gold), вартість якого відповідно до висновку експерта від 13.05.2017 року № 38/12.1/127 станом на 30.04.2017 року становить 3 000 гривень, з сім-карткою мобільного оператора „МТС вартістю 10 грн, на рахунку якої знаходилося 40 грн., який належить ОСОБА_5 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 3050 гривень.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

До такого висновку суд приходить аналізуючи наступні докази.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України визнав в повному обсязі, показав, що 29.04.2017 року, приблизно о 13 год. 00 хв., він зайшов в кафе, яке розташовано в районі залізничного вокзалу за адресою вул. Г. Чорнобиля, 23б в м. Нікополь. На підвіконні побачив мобільний телефон. Взявши телефон, вийшов з кафе. В телефон вставив свою сім-карту. На наступний день, до нього підійшли співробітники поліції, та доставили його до міськвідділу поліції, де вилучили телефон. Він повністю згоден з найменуванням і вартістю викраденого їм телефону. В скоєному кається. Також обвинувачений просив суд застосувати відносно нього ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування діянні і у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.
Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, які є логічними та мають послідовний характер, відповідають обставинам справи, вважає що ці докази отримані у порядку, встановленому КПК України, є допустимими, та згідно з ст.ст. 85, 94 КПК України, є доказами, що прямо підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Аналізуючи досліджені матеріали кримінального провадження щодо речових доказів, враховуючи добровільне визнання обвинуваченим вини а також визнання обставин викладених в обвинувальному акті, суд дійшов логічного висновку про доведеність обвинувачення, і вважає що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що дає суду підстави ухвалити обвинувальний вирок.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню нових злочинів, суд враховує ступень тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив злочин невеликого ступеню тяжкості.
Обговорюючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд бере до уваги, що останній визнав вину у скоєні кримінального правопорушення в повному обсязі, згідно даних, які характеризують його особу: обвинувачений за місцем мешкання характеризується з нейтральної сторони, скарг від сусідів не надходило, раніше не судимий, на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебував та не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ч.1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому визначається щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування матеріальної шкоди..
Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому - судом не встановлено.
Таким чином, суд, враховуючи вище викладені обставини у своїй сукупності вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 повинно бути призначено покарання у виді штрафу оскільки зазначений вид покарання на думку суду відповідає меті та завданню покарання та має сприяти запобіганню вчинення нових злочинів.
ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про застосування до нього ЗУ «Про амністію в 2016 році» оскільки він має на утриманні двох малолітніх дітей 2016 р.н. та 2018 р.н., раніше до нього амністія не застосовувалась.
Відповідно до ст.. 1 Закону України „Про застосування амністії в Україні, амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року „Про амністію у 2016 році.
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України „Про амністію у 2016 році - питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Стаття 13 Закону України „Про амністію 2016 року вказує, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочин до набрання ним чинності і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Стаття 1 Закону України „Про амністію у 2016 році № 1810-VIII вказує про необхідність звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.. 12 КК України, осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Оскільки на день розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, набрав законної сили ЗУ «Про амністію в 2016 році», останній вчинив злочин невеликого ступеню тяжкості та на день набрання законної сили Закона України «Про амністію в 2016р.» мав на утриманні дитину 2016 р.н., суд вважає що відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», можливо постановити обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі ст. 124 КПК України, належить стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у сумі 395 ( триста дев`яносто п`ять ) грн.. 48 коп.
Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.124, 349 ч. 3, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
На підставі п. «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. призначеного за даним вироком.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
Речові докази залишити власнику.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у сумі 395 ( триста дев`яносто п`ять ) грн.. 48 коп.
На вирок може подана апеляція до Нікопольського міськрайонного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1