Справа № 338/489/18
Провадження № 11-кп/4808/19/18
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000063 за апеляційною скаргою прокурора - заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 , на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2018 року про виправлення описки у вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року та за апеляційними скаргами прокурора заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 , та прокурора, який прав участь у розгляді справи в суді першої інстанції прокурора Богородчанського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не працює, неодружений, раніше судимого: 10.11.2017 року вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, та призначено покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, частково зараховано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року у виді 200 годин громадських робіт, за правилами, передбаченими п. "г" ч.1 ст. 72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 10 днів;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, з повною загальною середньою освітою, який не працює,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю на 1 (один) рік, з покладення відповідних обов`язків.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь держави вартість проведених експертиз в розмірі по 1074,50 грн з кожного.

з участю прокурора ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі на ухвалу місцевого суду про виправлення описки у вироку прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду як незаконну скасувати, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Апелянт вважає, що суд першої інстанції у вироку суду допустив порушення в резолютивній його частині, яке передбачене п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, під час вирішення питання щодо призначення покарання, яке не може вважатись опискою чи очевидною арифметичною помилкою. Апелянт вважає, що суд безпідставно вніс зміни в резолютивну частину вироку, а саме призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. В якості причини пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що вказані обставини стали відомі органам прокурори після закінчення цього строку.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2018 року виправлено описки у вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В апеляційних скаргах прокурорів на вирок суду, апелянти не оспорюють доведеність вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених, просять скасувати вирок суду в частині покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Апелянти вважають, що суд першої інстанції неправильно застосував вимоги ст. 65 КК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 , просить ухвалити новий вирок в частині призначення покарання ОСОБА_9 , яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосування ст. 69 КК України, у виді 1 року позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до покарання призначеного за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року 112 годин громадських робіт, з розрахунку, що згідно з ст. 72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт та визначити ОСОБА_9 до відбуття остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 10 днів. Таким чином, прокурор вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 повинен був застосувати положення ч. 1 ст. 71 КК України та призначити покарання за сукупністю вироків, а не вимоги ст. 70 КК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, який прав участь у розгляді справи в суді першої інстанції прокурор Богородчанського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , вважав, що призначене обвинуваченим покарання не відповідає ступеню тяжкості, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком суду від 10.11.2017 року і остаточно призначити покарання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі; визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки. На думку прокурора, який прав участь у розгляді справи в суді першої інстанції прокурора Богородчанського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, оскільки обвинувачені вчинили злочин у стані алкогольного сп`яніння, діяли за попередньою змовою групою осіб, та шляхом проникнення до приміщення. Також вважає, що судом першої інстанції не було враховано негативної характеристики обвинуваченого ОСОБА_10 та те, що ОСОБА_9 вчинив даний злочин в період відбування покарання за раніше вчинений злочин майнового характеру, що, на думку апелянта, свідчить про систематичність злочинної діяльності останнього та впевненість у своїй безкарності.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб, 05.03.2018 року, ОСОБА_9 ще і повторно, вчинили таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_14 , загальною вартістю 8952,25 грн, за що передбачена кримінальна відповідальність ч. 3 ст. 185 КК України.

Злочин вчинено при наступних обставинах.

Обвинувачений ОСОБА_9 , будучи судимим за ч. 1 ст. 185 КК України, та обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 05.03.2018 року, попередньо домовившись, з метою таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_14 , скориставшись пошкодженням перекриття з тильної сторони будинку, в якому розташований магазин, проникли на горище, де, пошкодивши перекриття між горищем та складським приміщенням магазину, проникли в приміщення складу. Розбивши скло в дверях між складським приміщенням та торговим залом магазину зайшли в торговий зал, звідки таємно викрали мобільний телефон марки «Самсунг GT-19100», вартістю 800,00 грн, сім карту оператора «Київстар», номер НОМЕР_1 , вартістю 25,00 грн, грошові кошти на загальну суму 7614,00 грн та товарно-матеріальні цінності, а саме: одну пляшку горілки «Неміров», вартістю 118,00 грн; вісім пачок сигарет «Бонд», загальною вартістю 218,40 грн.; три пачки сигарет «ЛМ», загальною вартістю 85,05 грн; дві пляшки слабоалкогольного напою «Рево», загальною вартістю 59,80 грн; дві запальнички, загальною вартістю 12,00 грн; дві упаковки жувальної гумки «Орбіт», загальною вартістю 20,00 грн. Загальна вартість викраденого майна становить 8952,25 грн.

Потерпіла ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за її участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за її відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив вимоги апеляційних скарг задовольнити, ухвалу суду скасувати та скасувати вирок суду в частині покарання з ухваленням нового вироку;

- обвинувачені та захисники не підтримали доводи апеляційних скарг прокурорів, просили вимоги апеляційних скарг залишити без задоволення, вирок суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу на ухвалу суду про виправлення описки у вироку суду - задовольнити, ухвалу суду - скасувати, апеляційні скарги прокурорів на вирок суду належить задовольнити частково, вирок суду змінити в частині покарання, виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, апеляційна скарга на ухвалу місцевого суду від 12.06.2018 року про виправлення описки, згідно з поштовим конвертом подана органами прокуратури 02.07.2018 року, тобто після спливу строку на її оскарження (а.п. 226).

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду, тобто, строк апеляційного оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин пропуску строку має довести апелянт, котрий заявив таке клопотання.

Як вбачається, в якості причини пропуску строку прокурор послався на те, що обставини, які вказують на незаконність судового рішення, стали відомі працівникам апарату прокуратури після строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи наведене вище, оцінюючи обставини, на які посилається прокурор, суд апеляційної інстанції визнає поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку із чим, строк на апеляційне оскарження вказаного вище судового рішення належить поновити.

Дослідивши обставини провадження в частині, що стосуються ухвали про виправлення судом першої інстанції описки у вироку суду, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог закону.

Так, відповідно до положень ст. 379 КПК суд має право виправити в судовому рішенні лише допущені описки та очевидні арифметичні помилки.

Отже, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали місцевого суджу від 12.06.2018 року, зокрема її резолютивної частини, суд першої інстанції постановив: «Абзац другий резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції: На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до покарання призначеного за даним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року 12 годин громадських робіт, з розрахунку, що згідно ст. 72 КК України, одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт та визначити ОСОБА_9 до відбуття остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 10 днів» (а.п. 215 зворот).

В той час, як попередня редакція абзацу другого резолютивної частини вироку виглядала наступним чином: «На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, частково зарахувати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2017 року у виді 200 годин громадських робіт, за правилами, передбаченими п. "г" ч.1 ст. 72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 10 днів» (а.п. 210).

Проте діючим законодавством передбачено, що виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні здійснюється за умови, коли виправлення таких описок і помилок не змінює суті змісту прийнятого судом рішення та не зачіпає права та законні інтереси інших осіб, не може спричинити шкоду іншим учасникам процесу чи третім особам.

Згідно з правовою позицією судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України: 1) внесення виправлень до резолютивної частини судового рішення, яке передбачає зміну норми закону про кримінальну відповідальність, за якою засуджується особа, не може бути здійснене у порядку ст. 379 КПК України; 2) питання щодо неправильного застосування норм кримінального закону та призначення покарання, допущеного судом апеляційної інстанції, віднесено до компетенції суду касаційної інстанції і не є опискою, яка може бути виправлена судом самостійно (Ухвала ВССУ від 13.08.2015 року, справа № 5-1787км15).

Між тим, зі змісту змін які були внесені ухвалою місцевого суду від 12.06.2018 року в порядку ч. 1 ст. 379 КПК України як виправлення описки, у резолютивну частину вироку суду від 11.06.2018 року, вбачається, що місцевий суд фактично змінив вирок в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки внесені виправлення змінюють суть змісту прийнятого судом вироку.

В зв`язку з викладеними обставинами, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора на ухвалу місцевого суду про виправлення описку у вироку належить задовольнити, ухвалу суду про виправлення описки - скасувати.

Стосовно апеляційних доводів щодо незгоди з вироком судом в частині призначення покарання, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Так, за ст. 370 КПК, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування під час обрання покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ч. 4 ст. 70 КК України, яка не підлягає застосуванню, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_9 раніше був засуджений вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року за ч. 1 ст.185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. Станом на 07.03.2018 року обвинувачений ОСОБА_9 відпрацював 88 годин.

Встановлено, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_9 визнано винуватим за оскаржуваним вироком вчинено ним 05.03.2018 року, тобто після постановлення щодо нього попереднього вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Проте, суд першої інстанції всупереч вказаних вимог закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, зокрема призначив ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів, постановивши частково зарахувати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2017 року у виді 200 годин громадських робіт, за правилами, передбаченими п. «г» ч. 1 ст. 72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 10 днів, що є неприпустимим та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та зумовлює необхідність застосування щодо обвинуваченого вимог ст. 71 КК України

В той же час, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність зміни вироку суду в цій частині, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до покарання призначеного за даним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року у виді 112 годин громадських робіт, з розрахунку згідно ст. 72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт та остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 10 днів, що не погіршує становища обвинуваченого.

Доводи прокурора в частині того, що обраний вид та міра обвинуваченим покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особам обвинуваченим внаслідок м`якості, є безпідставне.

Так, норма ч. 2 ст. 50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Відповідно до положення ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу з урахуванням ступеню тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, а також основних вимог принципу індивідуалізації призначення покарання, виходячи з конкретних обставин справи.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

За наведених вище обставин, висновок суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 , попередження нових злочинів з його боку, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою органами з питань пробації за місцем проживання, та звільнення останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, на думку колегії суддів, є такий, що за своїм видом і розміром відповідає вимогам закону, тобто, є обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, судом першої інстанції при прийнятті рішення щодо виду та міри покарання ОСОБА_9 врахований, окрім іншого, висновок, наданий в досудовій доповіді органу пробації.

Також, суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченим, зокрема повне визнання ними вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, а також відшкодування шкоди.

В той час як обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнав вчинення обвинуваченими злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційна скарга прокурора в частині призначеного обвинуваченим покарання, що є занадто м`яким, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити прокурору заступнику прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2018 року про виправлення описки у вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року.

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2018 року про виправлення описки у вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року у кримінальному провадженні №0000063 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - скасувати.

Апеляційну скаргу прокурора заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_7 , задовольнити, апеляційну скаргу прокурора, який прав участь у розгляді справи в суді першої інстанції прокурора Богородчанського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року у кримінальному провадженні № 0000063 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, змінити в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Вважати, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до покарання призначеного за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року у виді 112 годин громадських робіт, з розрахунку згідно ст. 72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, та остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 10 днів.

В решті вирок суду залиши без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_5

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3