Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/325/18 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2018 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0002768 від 15 вересня 2015 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2018 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого робітником Управління справами Олександрійської міської ради Кіровоградської області за цивільно-правовою угодою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання у виді 1 року обмеження волі на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов прокурора залишено без розгляду.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 суму витрат на лікування потерпілого в розмірі 6 050 грн. 95 коп. та 25 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.
В іншій частині позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення інженерно-транспортних експертиз в сумі 3 183 грн. 60 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.

Так, 14 вересня 2015 року, близько 13 години 40 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 210994 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у світлу пору доби, виїжджаючи з прилеглої території будинку №134, що знаходиться по проспекту Соборному, в місті Олександрія, Кіровоградської області, в напрямку руху від будинку №134 в бік проспекту Соборного, наближаючись до проїзної частини дороги проспекту Соборного, порушив вимоги п. 1.5., п. п. «б», «д» п. 2.3. п. 10.2. Правил дорожнього руху України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 10.2. Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає) не надав перевагу у русі скутеру «Аlрhа ZS50F», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по проїзній частині дороги проспекту Соборного, в напрямку від площі Соборної в бік вулиці Героїв Сталінграду, внаслідок чого сталося зіткнення зазначених транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій скутеру «Аlрhа ZS50F», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої хребцево-спинальної травми поперекового відділу хребта, з багатоуламковим переломом тіла другого поперекового хребця (L2) з компресією спинного мозку, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з розладом здоров`я на термін понад 21 добу.
В зміненій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , а саме в частині матеріальної шкоди, завданої злочином. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 витрати на лікування потерпілого в розмірі 8752,95 грн. В частині стягнення моральної шкоди в залежності від моральних страждань. Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на ч.1 ст. 458 КПК України та обґрунтування суду у мотивувальній частині вироку здійснені відповідно даної норми оскільки вказана норма закону із КПК України Законом України №2147-VІІІ від 03.10.20017 року. В решті вирок Олександрійського міськрайонного суду від 16.03.2018 року залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтував тим, що у кримінальному провадженні потерпілим заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином у розмірі 508752,95 грн., з яких 8752,95 грн. матеріальної шкоди та 500000,00 грн. моральної шкоди.

В мотивувальній частині вироку зазначено, що обвинувачений в частині матеріальної шкоди цивільний позов потерпілого визнав частково, за винятком витрат, сплачених як благодійний внесок, та підлягає стягненню сума матеріальної шкоди в розмірі 6050,95 грн., понесених потерпілим у зв`язку з лікуванням внаслідок отримання тілесних ушкоджень та не підлягає стягненню витрати, сплачені як благодійні внески на загальну суму 2702,00 грн.

Разом з цим, судом не зазначені підстави для відмови у частковому задоволенні цивільного позову потерпілого в частині матеріальних збитків на суму 2702,00 грн. Крім того, відмова у задоволенні указаних вимог є безпідставною, оскільки лікувальний заклад нав`язує сплату благодійних внесків як під час госпіталізації, так і у період лікування та без внесення цих коштів не розпочав би лікування останнього. Крім того суд безпідставно послався у мотивувальній частині вироку на ч.1 ст. 458 КПК України оскільки вказана норма закону із КПК України Законом України №2147-VІІІ від 03.10.20017 року.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив змінити оскаржуваний вирок в частині цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_10 по стягненню моральної шкоди, збільшити розмір стягнення моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо визначення розміру моральної шкоди в розмірі 25000 грн., виходячи з заробітної плати обвинуваченого, при цьому суд не врахував, що заробітна плата може бути змінена в сторону збільшення та суд не врахував майновий стан ОСОБА_10 (наявність рухомого, нерухомого майна) та наявність інших доходів у обвинуваченого, що призвело до не повного з`ясування обставин по справі. Вказав, що суд першої інстанції не врахував дійсний стан здоров`я потерпілого, суд не дав оцінку тим фактичним обставинам, що ОСОБА_7 не зможе повноцінно брати участь в повсякденному житті, фізичному навантаженні, не може займатися спортом, в його спині (хребті) знаходяться металеві кріплення, які спричиняють фізичний біль та страждання. Також суд не врахував, що йому потрібно в майбутньому робити операції для видалення металевих конструкцій з хребта, потрібна реабілітація, про що свідчить консультативний висновок спеціаліста нейрохірурга ВКП Кіровоградської обласної лікарні ОСОБА_11 від 28.03.2018 року. Крім того, суд першої інстанції, в частині вирішення цивільного позову не дотримався вимог при визначенні розміру моральної шкоди, усупереч вимогам ст. 1167 Цивільного кодексу України не в повній мірі врахував характер вчиненого ОСОБА_10 діяння, ступінь страждань потерпілого, пов`язаних з отриманими ним тілесними ушкодженнями, а також тривалість фізичних і моральних страждань ОСОБА_7 , настання негативних змін у його житті, не врахував, що стан його здоров`я суттєво погіршився, погіршився рух та не можливе фізичне навантаження. У вироку не наведено переконливих мотивів прийнятого рішення про стягнення на користь ОСОБА_7 коштів у сумі 25 000,00 грн., хоча він заявив позов на суму 500 000,00 грн. Суд обґрунтував надмірне зменшення її розміру лише загальними посиланнями на те, що діями ОСОБА_10 потерпілому заподіяно моральну шкоду. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті злочинних дій засудженого потерпілий досить тривалий час зазнавав та зазнає страждань. Судом фактично не були досліджені та залишені поза увагою доводи ОСОБА_7 про те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого для його здоров`я наступили певні невідворотні зміни, він потребує подальшого лікування хребта.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просив оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області без задоволення, мотивуючи тим, що Законодавство України про благодійну діяльність та благодійні організації базується на Конституції України та складається з Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації", Цивільного кодексу України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів. Прийом благодійних внесків від фізичних і юридичних осіб відбувається виключно на добровільній основі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 р. № 1222 (із змінами) "Про затвердження Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування" з обов`язковим оформленням відповідної документації та відображенням у бухгалтерському обліку.

Вказані вимоги закону були правомірно враховані судом при винесенні вироку та визначенні суми матеріальних витрат на лікування потерпілого.

Вказав, що вирок Олександрійського міськрайонного суду від 16 березня 2018 року стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України є законним, обґрунтованим та справедливим.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 - захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просив залучити до участі в кримінальному провадженні №0002768, як співвідповідача за позовом потерпілого про відшкодування майнової та моральної шкоди страхову компанію «Провідна», що знаходиться за адресою: 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 25, тел.: (044) 492-18- 18. Стягнути зі страхової компанії «Провідна» на користь потерпілого ОСОБА_7 страхову виплату на відшкодування витрат на лікування в розмірі 6 050 (шість тисяч п`ятдесят) гривень 95 коп. Стягнути зі страхової компанії «Провідна» на користь потерпілого ОСОБА_7 страхову виплату на відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 10 000,00 (десять тисяч) гривень, мотивуючи тим, що як на стадії досудового слідства так і під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_10 поставив до відому потерпілого та його представника, що ним укладена угода про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності зі страховою компанією «Провідна» на період з 10.02.2015 року по 09.02.2016 року (Поліс №АІ/4853776).

Після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 надав до страхової компанії «Провідна» всі необхідні документи, що підтверджують настання страхового випадку.

В матеріалах кримінального провадження маються матеріали, які підтверджують, що автомобіль ВАЗ 210994 20 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким ОСОБА_10 керував за дорученням, застрахований полісом №АІ/4853776 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією «Провідна». За цим полісом ліміт відповідальності страховика становить за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн.; за шкоду заподіяну майну 100 000 грн.

При цьому ОСОБА_10 пропонував залучити страхову компанію «Провідна» в якості цивільного відповідача у кримінальному провадженні, на що потерпілий та його представник відповіли відмовою.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції у своєму вироку від 16 березня 2018 року прийняв до уваги характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань потерпілого. Одночасно суд врахував матеріальний стан ОСОБА_10 , який отримує заробітну плату в розмірі 5 500,00 грн. на місяць, з яких після вирахування податків отримує 4 400,00 грн. (т.3 а.к.п.6). Крім того, сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1 100 грн. щомісяця.

Також вказав, що оцінюючи характер вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних і моральних страждань, спричинених потерпілому ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень йому спричинено фізичний біль, що призвело до розладу здоров`я, порушення нормального перебігу та якості життя, і завдало душевних та моральних страждань, та враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд справедливо визнав обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 25 000 грн.

Крім того, на підставі п.6 ч.2 ст.402 КПК України, заявив клопотання про залучення до участі в кримінальному провадженні №0002768 як співвідповідача за позовом потерпілого про відшкодування майнової та моральної шкоди Страхову компанію «Провідна», що знаходиться за адресою: 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 25.

Заслухавши доповідача, прокурора який просив задовольнити його апеляційну скаргу та задовольнити апеляційну скаргу потерпілого, потерпілого ОСОБА_7 та в його інтересах адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу потерпілого та задовольнити апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах адвоката ОСОБА_9 які заперечили проти апеляційної скарги потерпілого та просили частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Перевіривши законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, в межах поданих апеляцій, колегія суддів доходить висновку, що досудове розслідування та судове слідство у кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин фактично встановлених досудовим розслідуванням та досліджених судом першої інстанції під час судового розгляду справи, ґрунтуються на сукупності зібраних і досліджених у судовому засіданні доказах.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи учасниками процесу не оспорюються, колегія суддів вирок суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Отже, оцінивши по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про доведеність пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 286 КК України, винність ОСОБА_10 у вчиненні та правильної кваліфікації його дій, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, вчинених з необережності, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання, навчання, попередніми місцями роботи та нинішньої роботи характеризується позитивно, скарг та заяв на обвинуваченого не надходило.
Врахував досудову доповідь від 01 лютого 2017 року, складену відносно обвинуваченого, з якої вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як низький, а отже існує ймовірність виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Також суд врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин та дійшов правильного висновку, призначивши обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, яке є необхідним і достатнім для виправлення останнього та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним самим так і іншими особами.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки обвинувачений на день набрання чинності зазначеним законом має дочку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій не виповнилося 18 років та відносно якої обвинувачений не позбавлений батьківських прав.

Разом із тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1222 (із змінами) "Про затвердження Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування" прийом благодійних внесків від фізичних і юридичних осіб відбувається виключно на добровільній основі з обов`язковим оформленням відповідної документації та відображенням у бухгалтерському обліку.

А тому безпідставними є доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що судом не стягнуто на користь потерпілого внесені ним благодійні внески та не зазначені підстави для відмови у частковому задоволенні цивільного позову потерпілого в частині матеріальних збитків на суму 2702 грн. та безпідставності відмови у задоволенні вказаних вимог, оскільки лікувальний заклад нав`язує сплату благодійних внесків як під час госпіталізації, так і у період лікування та без внесення цих коштів не розпочав би лікування останнього. Колегія суддів при цьому враховує, що згідно чинного законодавства України, благодійні внески не відносяться до сум витрачених на лікування, а тому не підлягають стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги потерпілого стосовно неврахування судом першої інстанції дійсного стану здоров`я потерпілого, необхідності проведення подальших операцій, та завданих моральних страждань в результаті вчинення кримінального правопорушення є обґрунтованими. На переконання колегії суддів вирок у частині вирішення цивільного позову слід змінити та стягнути на користь потерпілого у відшкодування завданої моральної шкоди 50000 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити потерпілому ОСОБА_7 його право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства про відшкодування матеріальної шкоди, понесеної ним внаслідок лікування отриманих тілесних ушкоджень у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 1194 особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

А тому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити потерпілому його право звернення до суду в порядку цивільного судочинства для стягнення зі Страхової компанії «Провідна», матеріальної шкоди, заподіяної потерпілому у даному кримінальному провадженні, яку він понесе у разі продовження лікування, оскільки автомобіль ВАЗ 210994 20 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким ОСОБА_10 керував за дорученням, застрахований полісом №АІ/4853776 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Страховою компанією «Провідна».

Крім того, обґрунтованими є доводи прокурора щодо безпідставного посилання суду у мотивувальній частині на ч.1 ст. 458 КПК України, оскільки вказана стаття закону із КПК України Законом України №2147-VІІІ від 03.10.20017 року виключена.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні із змінами та потерпілого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора із змінами та потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2018 року стосовно ОСОБА_14 - змінити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 50 000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на ч.1 ст.458 КПК України та обґрунтування суду, здійснені відповідно даної норми, оскільки вказана стаття виключена із КПК Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4