АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №635/7610/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження № 11-кп/790/1195/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України

29 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12.01.2018р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Приймаючи вищевказане рішення, суд першої інстанції вказав, що вивчивши відомості про особу засудженого він встановив, що факти сумлінного ставлення до праці та відсутність стягнень за останнім місцем відбування покарань не дають достатніх підстав дійти твердого переконання та висновку про те, що ОСОБА_8 за період відбування покарання, довів своє виправлення оскільки під час відбування покарання останній зарекомендував себе неоднозначно, поряд із заохоченнями мав і стягнення, у своїй поведінці не був стабільно позитивним. Крім того, сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та відсутність стягувань, на думку суду першої інстанції, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини.

Засуджений у поданій апеляційній скарзі, з доповненнями, не погоджується з висновком суду, а тому просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою клопотання про умовно-дострокового звільнення задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта в підтримку поданих апеляційних скарг, з`ясувавши позицію прокурора, який підтримав рішення районного суду перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ст.81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_8 , відбуває покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 03.11.2006р. за ч.2 ст.152, ч.3 ст.152, ч.1 ст.186 КК, ч.1 ст.70 КК України яким йому призначено 14 років позбавлення волі.

У відповідності до ст.12 КК України, ОСОБА_8 , засуджений за вчинення умисних тяжких та особливо тяжкого злочинів, за який згідно ч.2, п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосовано, якщо він відбув не менше трьох чвертей строку покарання, та сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, остання норма передбачає аналогічну умову і у випадках коли покарання, призначено особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Як свідчать матеріали особової справи, ОСОБА_8 був раніше засуджений вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22.05.2005р. за ч.1 ст.117 КК України до 5 років позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06.07.2005р. його дії було перекваліфіковано з ч.1 ст.117 КК України на ч.1 ст.152 КК України, а 01.11.2005р. його було умовно-достроково звільнено від відбування покарання на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 2 днів позбавлення волі.

Останній вирок від 03.11.2006р. Полтавського районного суду Полтавської області частково приєднав невідбутий строк за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 22.05.2005р.

Крім того, строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховується з 20.08.2006р., при цьому ухвалами Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.02.2016р. та 29.07.2016р. йому було зараховано час попереднього ув`язнення та час слідування під вартою до виправного центру за правилами, передбаченими ст.72 КК України з розрахунку оин день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі і тому кінець строку припадає на 22.12.2019р.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 05.04.2016р. ОСОБА_8 було замінено невідбуту частину покарання на обмеження волі на той самий строк.

Аналізуючи доведеність сумлінної поведінки та ставлення до праці як факту виправлення ОСОБА_8 , колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, матеріали про умовно-дострокове звільнення, згідно п.13 раніше вказаної Постанови Пленуму, мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим дослідженню підлягають, окрім іншого, дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків тощо.

За час відбування покарання ОСОБА_8 неодноразово порушував встановлений режим відбування покарання та розпорядок дня, за що мав 10 стягнень, однак за сумлінну поведінку та ставлення до праці був також 4 рази заохочений адміністрацією установи виконання покарань.

У матеріалах особової справи засудженого міститься інформація про те, за які саме порушення він мав зазначені догані. Зокрема, за порушення розпорядку дня не виходив у встановлений установою час на обід та вечері, неправомірно перебував у кімнаті зберігання особистих речей засуджених, зберігав при собі заборонені предмети, на зауваження та заходи виховного впливу працівників установи не реагував, був охарактеризований як особа негативної спрямованості, працівником установи виконання покарань у своєму рапорті було зазначено, що ОСОБА_8 своєю поведінкою негативно впливає на інших засуджених.

Таким чином, вищезазначені обставини свідчать, що висновки суду першої інстанції щодо неоднозначної поведінки засудженого підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Поряд з цим, у психологічній характеристиці ОСОБА_8 від 26.07.2014р. та 11.08.2014р. було зазначено, що у засудженого спостерігається певна дисгармонічність системи відносин з оточуючими, в питаннях саморегуляції поведінки проявляються нестійке опосередкування, що свідчить про незрілість особистості, засуджений має підвищену психоемоційну напругу, яка призводить до агресивних реакцій і веде до агресивної поведінки, крім того, в поведінці засудженого проявляється кримінальна деформація особистості, в ієрархії мотивів особистості переважають егоцентричні, анти суспільні установи, потреби засудженого в основному аморальні і фрустровані, життєва стратегія не сформована, система цінностей в цілому суперечить соціальним нормам.

Наведена характеристика, у сукупності з раніше наведеною поведінкою ОСОБА_8 підтверджують висновок районного суду щодо виправлення засудженого та те, що він не буде продовжувати вчиняти нові злочини.

З урахуванням даних про попередню судимість ОСОБА_8 , а також приймаючи до уваги незначний час його відбування покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр № 140», колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність виправлення також підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Крім того, згідно довідки бухгалтерії установи виконання покарання, засуджений має заборгованість по виконавчим листам, яка по теперішній час не відшкодована.

Отже, надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_8 протягом усього часу відбування покарання, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до переконання, що висновки районного суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Тож, розглядаючи матеріали щодо застосування умовно-дострокового звільнення суд, виходячи з вищенаведених рекомендацій, зобов`язаний звертати увагу на довідку заохочень та стягнень, висновки спостережної комісії та представників органу, який відає виконанням покарання. Які, на думку колегії суддів, свідчать про те, що виправлення ОСОБА_8 ще не відбулось, оскільки це ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що засуджений вдруге відбуває покарання за вчинення аналогічного злочину і будучи перший раз звільненим умовно-достроково знов вчини такий самий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Все вищенаведене, за переконанням колегії суддів, підтверджують висновки суду першої інстанції, а тому оскільки суд першої інстанції правильно не застосував до засудженого ОСОБА_8 положення ст.81 КК України то підстав для скасування судового рішення не має.

Доводи апелянта проте, що поза увагою суду залишився висновок про застосування до нього ст.82 КК України та зміна в його сімейному станіні не спростовує вищенаведені висновки суду і не підриває судового рішення оскільки заміна невідбутої частини покарання більш м`якимі і умовно-дострокове звільнення різні за характером правові явища, які вимагають настання неоднакових обставин їх застосування.

Зміна у сімейному стані засудженого також не є запорукою його належної поведінки у суспільстві так як він вже раніше був одружений і цей факт, як свідчать матеріали провадження, не утримав його від вчинення злочину.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12.01.2018р. відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді